Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "21" травня 2014 р.
Справа № 906/396/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Тимошенко О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: Коцюба А.С. (довіреність
№265 від 08.01.14)

від відповідача: Федорчук В.С.
(довіреність №17 від 30.12.13)

від третьої особи: не з'явився

розглянув у судовому засіданні в м.
Житомирі справу

за позовом Концерну "Військторгсервіс"
(м. Київ)

до Житомирського військового
інституту ім.С.П.Корольова
Національного авіаційного
університету (м.Житомир)

За участю третьої особи , яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Центрального
управління речового забезпечення
Збройних Сил України Тилу Збройних Сил
України (м.Київ)

про стягнення 21243,18 грн.

Позивач звернувся до господарського
суду Житомирської області з позовом
про стягнення з відповідача на свою
користь 21243,18 грн. заборгованості за
договором №58 про надання послуг від
19.07.12., з яких: 20232,14 грн. боргу за надані
послуги, 1011,04 грн. 3% річних.

Позовні вимоги грунтуються на тому, що
на виконання умов договору №58 від 19.07.12
позивач надав послуги відповідачу
згідно Актів здачі-приймання виконаних
робіт №24, №88, №59 на загальну суму
65539,74грн., з яких неоплаченим залишився
борг в розмірі 20232,14грн.

В судовому засіданні 16.05.14, відповідач
подав відзив на позовну заяву №1385, в
якому відповідач позовні вимоги не
визнає посилаючись на те, що договору
№58 від 19.07.12 не існує, Акти
здачі-приймання виконаних робіт №24,
№88, №59 не містять посилання на
вказаний договір, і зазначені акти
проплачені у 2012 році.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав з
підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав
посилаючись на викладене у відзиві на
позовну заяву.

Третя особа свого представника в
судове засідання не направила. 19.05.14 до
суду надійшло клопотання №341/5/7/1171 від
13.05.14, в якому Центральне управління
речового забезпечення Збройних Сил
України Тилу Збройних Сил України
зазначає про те, що не являється
забезпечувальним органом
Житомирського військового інституту
та просить розглянути справу без
участі його представника за наявними в
справі доказами.

У судовому засіданні 19.05.14
оголошувалась перерва до 21.05.14,
відповідно до ст.77 ГПК України.

Представник відповідача зазначив про
зміну назви відповідача на
Житомирський військовий інститут
ім.С.П.Корольова Державного
університету телекомунікацій.

Згідно розпорядження Кабінету
міністрів України №509-р від 26.06.13 "Про
утворення Державного університету
телекомунікацій", Житомирський
військовий інститут ім.С.П.Корольова
Національного авіаційного
університету приєднано до Державного
університету телекомунікацій.

У довідці з Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
№113/13 Житомирський військовий інститут
зазначено як Житомирський військовий
інститут ім.С.П.Корольова Державного
університету телекомунікацій з таким
же ідентифікаційним кодом. Тобто
фактично відбулася зміна назви
відповідача без ліквідації чи
реорганізації.

Таким чином, правильна назва
відповідача у справі є Житомирський
військовий інститут ім.С.П.Корольова
Державного університету
телекомунікацій.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

19.07.12 між Концерном "Військторгсервіс"
(виконавець/позивач) та Житомирським
військовим інститутом
(замовник/відповідач) укладено договір
№58, за умовами якого виконавець
зобов'язався в порядку та на умовах ,
визначених в цьому договорі, надати
послуги, а замовник зобов'язався
провести оплату за виконані послуги з
прання білизни.

В матеріалах судової справи
знаходяться Акти здачі-приймання
виконаних робіт №24, №88, №59 на загальну
суму 65539,74грн., які підписані сторонами
та скріплені печатками та
підтверджують надання позивачем
відповідачу послуг з прання білизни
(а.с.12-15).

Акти не містять посилання на договір
№58. Акти містять посилання на рахунки,
які датовані до 19.07.12. Відповідач
заперечує, що послуги, які вказані в
актах виконаних робіт, надавались в
зв'язку з виконанням договору №58. В
зв'язку з цим господарський суд
приходить до висновку, що послуги, про
які йдеться мова у вказаних актах,
надавались не на виконання договору
№58.

Зміст актів свідчить про те, що між
сторонами укладались договори про
надання послуг відповідно до ст. 901 ЦК
України, за якими позивач на замовлення
відповідача виконував послуги з
прання білизни. Акти не містять
конкретної дати їх складання, окрім
того, що подія відбувалась у 2012 році.
Разом з тим акти підписані
уповноваженими представниками сторін,
відповідач не заперечує факту
виконання робіт, акти частково
оплачені, тому господарський суд
приходить до висновку, що у 2012 році
позивач на замовлення відповідача
виконав роботи, які вказані у цих актах,
на загальну суму 65539,74 грн.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

До суду не представлено доказів
встановлення строку оплати
відповідачем виконаних послуг.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

13.09.13 позивач направив відповідачу
претензію №263, в якій просив сплатити
борг в розмірі 20232,14грн., яку відповідач
залишив без відповіді та задоволення (
а.с. 11). Відповідач отримав претензію,
про що свідчить його лист від 23.09.13, в
якому відповідач не заперечив проти
наявності боргу в розмірі 20232,14 грн.
(а.с.38)

Наявність боргу відповідача у вказаній
сумі підтверджується також актом
звірки розрахунків станом на 31.12.12
(а.с.16).

Таким чином у відповідача з 20.09.13 (сім
днів від претензії) настав строк
виконання зобов'язання щодо сплати
позивачу 20232,14 грн.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Таким чином, суд вважає позовні вимоги
позивача в частині стягнення основного
боргу в сумі 20232,14грн. обгрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 1011,04грн. річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання. З розрахунку, який
наданий позивачем, вбачається, що річні
нараховані з 19.07.12 за 608 днів, тобто до
19.03.14. (а.с.8)

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позов в частині стягнення річних
підлягає частковому задоволенню за
період з 21.09.13 (початок прострочення) по
19.03.14 (згідно розрахунку до позову),
тобто за 180 днів. Розмір річних буде
становити 299,32 грн.

(20232,14х3%:365х180=299,32)

Відповідно до ст.525,526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись
належним чином , відповідно до умов
договору та вимог цивільного кодексу,
інших актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Це положення кореспондується зі ст.193
ГК України, згідно якої об'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Заперечення відповідача
спростовується наступним.

Платіжні доручення, які надав
відповідач в якості доказу оплати,
свідчать про оплату інших послуг, про
що вказано в самих платіжних
дорученнях в графі призначення
платежу. Наявність інших послуг також
встановлено поданими відповідачем
документами.

Акт звірки розрахунків, проведених
станом на 16.05.14 (в якому зазначено про
відсутність боргу) не відображає
фінансовий стан господарської
діяльності між сторонами по Актам
здачі-приймання виконаних робіт №24,
№88, №59 (а.с.60).

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене, господарський
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково, в розмірі 20232,14грн. основного
боргу та 299,32 грн. річних. В частині
вимоги про стягнення 711,72грн. річних
слід відмовити за необгрунтованістю.

Витрати, пов'язані з оплатою судового
збору покладаються на відповідача
пропорційно сумі задоволених вимог,
оскільки він спонукав позивача
звернутись з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Житомирського військового
інституту ім.С.П.Корольова Державного
університету телекомунікацій (10004,
м.Житомир, проспект Миру,22; код 08183359) на
користь Концерну "Військторгсервіс"
(03151,м. Київ,вул.Молодогвардійська,28-а;
код 33689922) - 20232,14 грн. боргу, 299,32 грн.
річних 1765,79 грн. судового збору.

3.Відмовити в позові в частині
стягнення 711,72 грн. грн. річних.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 23.05.14

Суддя
Тимошенко О. М.

Віддрукувати:

1- в справу

2-третій особі (рек. з повідом.)