м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/5022/14 26.05.14
За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «ВМП»доПриватного
підприємства «Торгова Марка
Іванов»простягнення 13 880,07 грн.Суддя
Представники сторін:
від позивача:Прокопюк А.Л.від
відповідача:не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «ВМП» (надалі -
«Товариство») звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Приватного підприємства
«Торгова Марка Іванов» (надалі -
«Підприємство») про стягнення 13 880,07
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
виконання умов договору поставки
№012/к-м від 03.12.2012 р. позивач здійснив
поставку товару, а відповідач належним
чином грошове зобов'язання по оплаті
поставленого товару не виконав, у
зв'язку з чим виникла заборгованість у
розмірі 12 562,02 грн. Крім того, позивачем
заявлено вимогу про стягнення з
відповідача пені у розмірі 698,08 грн., 3%
річних у розмірі 368,74 грн. та
інфляційних у розмірі 251,23 грн. за
прострочення виконання грошового
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 28.03.2014 р. порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 23.04.2014 р. розгляд справи
відкладено до 26.05.2014 р. у зв'язку із
неявкою представників сторін та
неподанням ними витребуваних доказів.
Представник позивача в судове
засідання з'явився, вимоги ухвали суду
виконав, надав документи та пояснення
стосовно суті спору, позовні вимоги
В судове засідання представник
відповідача не з'явився, вимоги ухвали
суду не виконав, про причини неявки суд
не повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи був належним чином
повідомлений, що підтверджується
відмітками на звороті ухвали суду.
Місцезнаходження відповідача за
на яку було відправлено ухвали суду,
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців №18263573 від
28.02.2014 р., матеріалами справи та вказано
Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.12.2012 р. між Товариством (постачальник)
та Підприємством (покупець) було
укладено договір поставки №012/к-м
(надалі - «Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору
постачальник зобов'язується постачати
покупцю м'ясо та м'ясопродукти
виробництва постачальника, що
позначені знаками для товарів та
послуг постачальника), а покупець
зобов'язується приймати цей товар та
своєчасно оплачувати його в порядку та
на умовах, передбачених даним
договором.

Пунктом 1.2 Договору визначено, що
предметом поставки є товар (партію
товару), вказаний у накладних, що
додаються до даного договору та є його
невід'ємною частиною. Під партією
товару сторони розуміють товар,
вказаний у кожній окремій накладній.

Згідно з п. 4.2 Договору термін оплати за
товар: оплата за товар здійснюється
протягом 5 календарних днів з моменту
отримання товару покупцем.

На виконання умов Договору позивачем
поставлено, а відповідачем прийнято
товар на загальну суму 27 942,02 грн., що
підтверджується видатковими
накладними №В від 27.02.2013 р.,
№В1 від 27.02.2013 р., №В від
01.03.2013 р., №В від 01.03.2013 р., №В
від 03.03.2013 р., №В від 03.03.2013 р.,
№В від 08.03.2013 р.

Відповідач частково розрахувався за
поставлену продукцію на суму 15 380,00 грн.,
що підтверджується платіжними
дорученнями №147 від 04.03.2013 р., №148 від
06.03.2013 р., №162 від 22.03.2013 р., №165 від 26.03.2013
р. та №171 від 03.04.2013 р.

Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідачем грошового
зобов'язання по оплаті поставленого
згідно Договору товару, у зв'язку з чим
позивач вказує на існування
заборгованості у розмірі 12 562,02 грн.

Договір є договором поставки, а відтак
між сторонами виникли правовідносини,
які підпадають під правове регулювання
Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи (видаткові накладні
№В від 27.02.2013 р., №В1 від
27.02.2013 р., №В від 01.03.2013 р., №В
від 01.03.2013 р., №В від 03.03.2013 р.,
№В від 03.03.2013 р., №В від 08.03.2013
р.) підтверджується передача
відповідачу товару згідно Договору на
загальну суму 27 942,02 грн.

Статтею 692 Цивільного кодексу України
визначено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530
Цивільного кодексу України, п. 4.2
Договору та видаткової накладної,
відповідач був зобов'язаний
розрахуватися за поставлений товар
протягом 5 календарних днів з моменту
отримання товару покупцем.

Із матеріалів справи вбачається, що
відповідач частково розрахувався за
поставлену продукцію на суму 15 380,00 грн.,
що підтверджується платіжними
дорученнями №147 від 04.03.2013 р., №148 від
06.03.2013 р., №162 від 22.03.2013 р., №165 від 26.03.2013
р. та №171 від 03.04.2013 р.

Таким чином, заборгованість
відповідача за поставлений товар
становить 12 562,02 грн., а строк виконання
грошового зобов'язання на момент
розгляду справи настав.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується
наявність у відповідача грошового
зобов'язання по сплаті на користь
позивача на підставі Договору за
переданий товар. Відповідачем вказана
заборгованість не спростована, доказів
її погашення не надано.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Підприємством обставин, з якими чинне
законодавство пов'язує можливість
звільнення його від відповідальності
за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги
Товариства про стягнення з
Підприємства заборгованості у розмірі
12 562,02 грн. є правомірними та
обґрунтованими.

Крім того, позивачем заявлено вимогу
про стягнення з пені у розмірі 698,08 грн.
за прострочення виконання грошового
зобов'язання у період з 14.03.2013 р. по
02.08.2013 р., а також 3% річних у розмірі 368,74
грн. та інфляційних у розмірі 251,23 грн.
за прострочення виконання грошового
зобов'язання у період з 14.03.2013 р. по
03.03.2014 р.

Судом встановлено, що відповідач у
встановлений строк свого обов'язку по
перерахуванню коштів не виконав,
допустивши прострочення виконання
грошового зобов'язання, тому дії
відповідача є порушенням зобов'язання
(ст. 610 Цивільного кодексу України), і
він вважається таким, що прострочив (ст.
612 Цивільного кодексу України),
відповідно є підстави для застосування
встановленої законом
відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України
передбачає, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, якими зокрема є сплата
неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 7.3 Договору передбачено, що за
прострочення терміну оплати
поставленого товару покупець сплачує
постачальнику неустойку (пеню) в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми заборгованості за кожен день
затримки платежу.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд перевірив наданий позивачем
розрахунок та вважає за можливе
стягнути з відповідача пеню у розмірі
698,08 грн., 3% річних у розмірі 368,74 грн. та
інфляційні у розмірі 251,23 грн. за
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про необхідність повного
задоволення позовних вимог та
стягнення з Підприємства на користь
Товариства заборгованості у розмірі 12
562,02 грн., пені у розмірі 698,08 грн., 3%
річних у розмірі 368,74 грн. та
інфляційних у розмірі 251,23 грн.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «ВМП»
задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства
«Торгова Марка Іванов» (04128, м. Київ, вул.
Стеценка, 20-А; ідентифікаційний код
34603466) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «ВМП» (45400, Волинська
обл., м. Нововолинськ, вул. Луцька, 3;
ідентифікаційний код 36266887)
заборгованість у розмірі 12 562
(дванадцять тисяч п'ятсот шістдесят
дві) грн. 02 коп., пеню у розмірі 698
(шістсот дев'яносто вісім) грн. 08 коп., 3%
річних у розмірі 368 (триста шістдесят
вісім) грн. 74 коп., інфляційні у розмірі
251 (двісті п'ятдесят одна) грн. 23 коп. та
судовий збір у розмірі 1 827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 27.05.2014 р.

Суддя
В.П. Босий