ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.05.14р. Справа № 904/3640/13За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АМО-К", с. Маківка
Рокитнянського району Київської
області

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дніпро-Гібрид", с.
Мар'янівка П'ятихатського району
Дніпропетровської області

про стягнення 512 579,87 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача: представник не з'явився.

від відповідача: Тимофієв Є.Л., дов. від
12.05.14р.;

Кетов В.П. - директор,
наказ №19-лс від 01.11.06р.

Суть спору:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "АМО-К" (далі - позивач)
звернулось до господарського суду з
позовом, у якому просить стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дніпро-Гібрид" (далі -
відповідач) суму 512 579,87 грн. збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані
посиланнями позивача на поставку
відповідачем партії свиней,
інфікованих вірусом хвороби Ауєскі
(PRVgE), у зв'язку з чим позивач мусить
зробити вакцинацію тварин у своєму
господарстві, а отже понести
відповідні збитки на її здійснення.

Позивач не забезпечив явку
уповноваженого представника у судове
засідання, про час та дату розгляду
спору повідомлений належним чином.

Відповідач проти позову заперечує,
посилається на те, що рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області від 21.02.13р. по справі № 904/433/13 за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АМО-К" до Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Дніпро-Гібрид" про стягнення суми 225
806,40 грн., встановлено, що господарство
ТОВ «Дніпро-Гібрид» на час передачі
свинок ремонтних та хряків згідно
видаткової накладної № РН-00094 від
17.02.12р. було благополучним щодо хвороби
Ауєскі. Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
21.05.13р. та постановою Вищого
господарського суду України від 18.12.13р.
по справі №904/433/13-г вказане рішення
господарського суду залишено без змін.
З огляду на положення ч.2 ст.35 ГПК
України, відповідач вважає, що
обставини, встановлені рішенням
господарського суду по справі
№904/433/13-г, не потребують доказування
при вирішенні даного спору, а відтак
вимоги позивача є безпідставними.
Також, відповідач вказує, що позивачем
не надано доказів в обґрунтування
фактичних витрат, понесених ним на
проведення вакцинацій, а також
розрахунок відповідних витрат, які
необхідно понести у майбутньому з
посиланням на відповідні договори,
акти та ін.

В порядку ст. 85 ГПК України у судовому
засіданні оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
відповідача та оцінивши надані докази
в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

Основні засади господарювання в
Україні визначає Господарський кодекс
України (надалі по тексту ГК України),
який регулює господарські відносини,
що виникають у процесі організації та
здійснення господарської діяльності
між суб'єктами господарювання, а також
між цими суб'єктами та іншими
учасниками відносин у сфері
господарювання (ст. 1 ГК України).

Виходячи зі змісту положень статті 627
Цивільного кодексу України відповідно
до ст. 6 цього ж кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до приписів ч.1,2 ст.205
Цивільного кодексу України правочин
може вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

Згідно ч.1 ст.206 Цивільного кодексу
України усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

На підставі усної домовленості між
позивачем та відповідачем, останнім
згідно видаткової накладної №РН-00094
від 17.02.12р. (а.с.44) поставлено позивачу
товар - свинки ремонтні у кількості 60
голів та хряки у кількості 3 голови на
загальну суму 188 172,00 грн.

Статтею 655 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.673 Цивільного
кодексу України продавець повинен
передати покупцю товар, якість якого
відповідає умовам договору
купівлі-продажу. У разі відсутності в
договорі купівлі-продажу умов щодо
якості товару продавець зобов'язаний
передати покупцеві товар, придатний
для мети, з якою товар такого роду
звичайно використовується.

Відповідність товару вимогам
законодавства підтверджується
способом та в порядку, встановленими
законом та іншими нормативно-правовими
актами (ст.674 ЦК України).

Позивач, посилаючись на експертний
висновок № 109С від 28.02.12р., виданий
ТОВ «Бест-Тест-Лабораторія», вказує,
що партія свиней, поставлених
відповідачем, виявилась інфікованою
вірусом хвороби Ауєскі (PRVgE), у зв'язку з
чим позивач мусить зробити вакцинацію
тварин у своєму господарстві, а отже
понести відповідні збитки на її
здійснення у розмірі 512 579,87 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про необхідність
відмови у задоволенні позовних вимог з
огляду на наступне.

Статтею 22 Цивільного кодексу України
визначено, що збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування в
грошовій сумі у повному обсязі.

Таким чином, в даній нормі права
йдеться мова про збитки в результаті
порушення цивільного права.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

В той же час, відшкодування збитків,
завданих порушенням зобов'язання, є
окремим випадком застосування
загального принципу цивільного права
(ч. 1 ст. 22 ЦК України), за яким особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Позивач має довести не лише розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, але й сам факт порушення
відповідачем його обов'язку та
причинний зв'язок між цим порушенням і
шкодою. Притягнення до
цивільно-правової відповідальності
можливе лише при наявності певних
передбачених законом умов. Їх
сукупність утворює склад цивільного
правопорушення, який і є підставою для
настання цивільно-правової
відповідальності.

Так, одним із елементів складу
цивільного правопорушення, який
вимагається законом для настання
відповідальності у формі
відшкодування збитків, є об'єктивна
сторона, яку утворюють: наявність
збитків у майновій сфері позивача;
протиправні дії, які виражені у
невиконанні або неналежному виконанні
відповідачем взятого на себе
зобов'язання; причинний зв'язок між
протиправними діями відповідача та
понесеними позивачем збитками.

До того ж, важливим елементом
об'єктивної сторони правопорушення є
причинний зв'язок між збитками, які
виникли у позивача та протиправними
діями відповідача, які виражені у
порушенні ним взятих на себе
зобов'язань.

Отже, протиправна дія є причиною, а
збитки -наслідком протиправної дії.

Таким чином, обов'язок по відшкодуванню
збитків настає для суб'єктів
господарювання у разі порушення
господарського зобов'язання в
результаті неналежного виконання (або
невиконання) умов договору (ст.ст. 224, 225
ГК України та ст. 623 ЦК України), або
такий обов'язок настає в наслідок
завдання шкоди за відсутності між
сторонами договірних правовідносин
(глава 82 ЦК України).

Між тим, суд зазначає вважає за
необхідне зазначити наступне.

В провадженні господарського суду
Дніпропетровської області перебуває
справа № 904/433/13-г за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АМО-К" до Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Дніпро-Гібрид" про стягнення суми 225
806,40 грн.

Позовні вимоги у вказаній справі
обґрунтовані поставкою відповідачем
свинок ремонтних та хряків інфікованих
вірусом Ауєскі, у зв'язку з чим позивач
просить суд стягнути з відповідача
вартість поставленого товару у розмірі
188 172,00 грн. та 37 634,40 грн. штрафу за
поставку товару неналежної якості.

З огляду на те, що вказана поставка
відбулась згідно видаткової накладної
№РН-00094 від 17.02.12р., суд дійшов висновку,
що у даній справі йдеться мова про
поставку того ж товару, а саме свинок
ремонтних у кількості 60 голів та хряків
у кількості 3 голови.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 21.02.13р.
по справі №904/433/13-г встановлено, що
господарство відповідача на час
передачі свинок ремонтних та хряків
було благополучним щодо хвороби
Ауєскі.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
21.05.13р. та постановою Вищого
господарського суду України від 18.12.13р.
по справі №904/433/13-г вказане рішення
господарського суду залишено без змін.

Приписами ч.3 ст.35 ГПК України
передбачено, що обставини, встановлені
рішенням суду у господарській,
цивільній або адміністративній справі,
що набрало законної сили, крім
встановлених рішенням третейського
суду, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини.

Враховуючи викладене, суд вважає за
необхідне зазначити, що обставини, які
встановлені рішенням господарського
суду Дніпропетровської області від
21.02.13р. по справі №904/433/13-г не потребують
доказування при вирішенні даної
справи.

Таким чином, обставини,
встановлені вказаним рішенням суду у
справі №904/433/13-г спростовують доводи
позивача стосовно поставки
відповідачем товару неналежної якості
- свинок ремонтних та хряків,
інфікованих вірусом Ауєскі, а відтак
суд не вбачає зв'язку між діями
відповідача щодо поставки товару та
наслідком, який полягає у наявності у
позивача інфікованих свиней та збитків
позивача на проведення вакцинації.

Відповідно до ст. 41 Господарського
процесуального кодексу України,
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

В силу положень ст.ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень, а обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Наведене є підставою для відмови у
позові.

Згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України сплата
судового збору покладається на
позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 82-85, 116-117
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання.

Суддя
А.В.
Суховаров

Рішення підписано - 13.05.2014р.