ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2014 р.Справа № 922/1479/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Лавренюк Т.А.

при секретарі судового засідання
Вознюк С.В.

розглянувши справу

за позовом ПСГП "Маяк", с. Велика Губщина
до ПАТ "Хлібзавод "Салтівський" м.
Харків про стягнення 75 143,59грн. за
участю представників сторін:

позивача - Танько О.П., дов. № 60 від
07.04.14р.;

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною
заявою, в якій просив стягнути з
відповідача суму основного боргу в
розмірі 68 301,20грн., 3% річних в розмірі
270,52грн., пеню в розмірі 6 571,87грн. за
неналежне виконання відповідачем
зобов'язань за договором № 01/08 від
20.08.12р., а також покласти на відповідача
понесені витрати зі сплати судового
збору.

Представник позивача надав до суду
заяву про уточнення позовних вимог, у
зв'язку з чим просить суд стягнути з
відповідача суму основного боргу в
розмірі 68 301,20грн., 3% річних в
розмірі 1 038,55грн., пеню в розмірі 4
552,78грн. за неналежне виконання
відповідачем зобов'язань за договором
№ 01/08 від 20.08.12р., а також покласти на
відповідача понесені витрати зі сплати
судового збору.

Із суті наданого позивачем уточнення,
виходячи з його змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, суд дійшов
висновку, що дане уточнення
заборгованості за своєю правовою
природою є одночасно заявою про
зменшення розміру позовних вимог в
частині нарахування пені та заявою про
збільшення розміру позовних вимог в
частині нарахування 3% річних.

Враховуючи те, що позивач, відповідно
до ст.22 Господарського процесуального
кодексу України, вправі до прийняття
рішення по суті спору збільшити або
зменшити розмір позовних вимог, ці дії
не суперечать законодавству та не
порушують чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси, дана
заява приймається судом до розгляду як
така, що не суперечить вимогам чинного
законодавства України.

Відповідач у призначене судове
засідання не з`явився, у письмових
запереченнях на позов відповідач суму
основного боргу визнає, заперечує
проти нарахування пені та 3% річних,
просить в цій частині позову відмовити.
Свої заперечення відповідач
обґрунтовує невірним визначенням
позивачем періоду нарахування пені, у
зв'язку з чим, здійснивши свій
контррозрахунок за період з 16.07.13р. по
14.04.14р., зазначає, що сума пені складає 4
552,79грн. Що стосується позовних вимог в
частині стягнення 3% річних, відповідач
просить суд відмовити в задоволенні
позовних вимог, оскільки таке
нарахування взагалі не передбачено
умовами договору.

Відповідач звернувся до суду з
клопотанням, в якому просить суд
розглянути справу за відсутністю свого
представника.

Враховуючи те, що судом вжито всі
заходи для належного повідомлення
відповідача про час та місце розгляду
справи, проте відповідач не
скористався своїм правом, передбаченим
ст.22 Господарського процесуального
кодексу України, враховуючи клопотання
відповідача про розгляд справи за його
відсутності, суд вважає за можливе
розглядати справу за наявними в ній
матеріалами, відповідно до ст.75
Господарського процесуального кодексу
України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представника позивача, суд встановив
наступне.

20.08.12р. між Приватним
сільськогосподарським підприємством
"Маяк" (позивач) та Приватним
акціонерним товариством "Хлібзавод
Салтівський" (відповідач) було укладено
договір купівлі-продажу № 01/08 (далі
договір), відповідно до умов якого
позивач зобов'язався передати у
власність відповідача, а відповідач
прийняти та оплатити товар, а саме
борошно пшеничне у кількості 1000т. на
умовах, передбачених договором.

Ціна за одну тонну товару, за умовами
п.1.2.3 договору, складає 2 950,00грн.
Вартість товару складає вартість усіх
накладних (п.1.2.4 договору).

Датою поставки вважається дата
одержання товару, зазначена в
накладній, яка підтверджує отримання
товару відповідачем (п.2.2 договору).

Поставка товару за умовами п.2.3
договору, здійснюється позивачем на
умовах СРТ-склад відповідача, який
розташований за адресою м. Харків, вул.
Гвардійців Широнінців,1 у
відповідності до вимог Міжнародних
правил щодо тлумачення термінів
"Інкотермс" (в редакції 2000 року), які
застосовуються з урахуванням
особливостей, що випливають з умов
даного договору.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами договір є договором
поставки.

За договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму
(ст.265 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.ч.1, 2 ст.712 Цивільного
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Позивач на виконання умов договору
поставив на адресу відповідача товар,
за який відповідач розрахувався
частково, у зв'язку з чим у нього перед
позивачем станом на 26.05.14р. утворилась
заборгованість за поставлений за
договором товар в розмірі 68 301,20грн.

Заборгованість на вказану суму за
договором поставки № 01/08 від 20.08.12р.
визнана відповідачем повністю та
підтверджується належними доказами,
наявними у матеріалах справи.

Згідно зі ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та те, що
відповідач не надав суду доказів на
підтвердження сплати ним
заборгованості перед позивачем у сумі
68 301,20грн., суд дійшов висновку, що
позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими, законними та такими, що
підлягають задоволенню.

Згідно ст.611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

За приписами ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Пунктом 6.3 договору сторони погодили,
що у разі невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання відповідач
сплачує позивачу пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
вартості товару за кожний день
прострочення.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що позивач надав
обґрунтований розрахунок пені за
період з 16.07.13р. по 16.01.14р. на суму
4 552,78грн., що розрахований за
неналежне виконання відповідачем умов
договору. Даний розрахунок відповідає
умовам договору, вимогам ст.231
Господарського кодексу України, та
Закону України від 22.11.96р. № 543/96-ВР „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань". Даний
розмір пені також визнаний
відповідачем у наданих їм запереченнях
на позов.

За таких обставин суд дійшов висновку
про правомірність та обґрунтованість
позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

На підставі даної статті позивач
нарахував відповідачу за період з
16.07.13р. по 16.01.14р. 3% річних в розмірі 1
038,55грн.

Суд не приймає заперечення відповідача
стосовно того, що нарахування 3% річних
не передбачено умовами договору, а
тому, на його думку, позовні вимоги в
цій частині не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Як вже було зазначено судом, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити три проценти
річних від простроченої суми
відповідно до прямої норми закону, а
саме ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України. Зазначена стаття не вимагає
від сторін обов'язкового зазначення
про такий обов'язок в самому договорі, а
лише надає їм право у договорі змінити
розмір цих відсотків за їх бажанням.

На підставі зазначеного, суд дійшов
висновку, що нарахування 3% річних не
суперечить вимогам чинного
законодавства України, воно відповідає
наданому розрахунку, тому позовні
вимоги в цій частині є обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст.49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судові
витрати зі сплати судового збору
покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст.610, 611, 612, 625, 712 Цивільного кодексу
України, ст.ст.193, 231, 265 Господарського
кодексу України, ст.ст.1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44,
49, 75, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Хлібзавод Салтівський", (61153, м. Харків, вул.
Гвардійців Широнінців, 1, р/рахунок
1864 в ПАТ "Златобанк", МФО 380612) на
користь Приватного
сільськогосподарського підприємства
"Маяк", (63055, Харківська
область, Валківський район, с. Велика
Губщина, вул. 70 років Жовтня, 1-А, р/р
4001 Валківське ТОБО ХФ КБ
"Приватбанк", МФО 351533) - 68
301,20грн. основного боргу, 4 552,78грн. пені, 1
038,55грн. 3% річних, 1 827,00грн. судового
збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 30.05.2014 р.

Суддя Т.А. Лавренюк