ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 р. Справа № 909/389/14
Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Булки В.І. при
секретарі судового засідання
Бабенецькій А.В. розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сіріус Екстружен",

вул. Пілотська, 20, м.
Хмельницький, 29010,

до відповідача: Товариства з
обмеженою відповідальністю "Мізунь",

вул. Ровенька, 1, с. Новий
Мізунь, Долинський район,
Івано-Франківська

область, 77543,

про стягнення заборгованості в сумі 2
711,27грн., з яких: 1 124,34грн. - пені; 256,63грн. -
3% річних та 1 330,30грн. - інфляційних
втрат,

за участю представників сторін:

від позивача: Попель О.М. - юрисконсульт,
довіреність №61 від 10.04.14;

від відповідача: не з'явився,

встановив: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сіріус Екстружен"
звернулось до господарського суду
Івано-Франківської області з позовною
заявою до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мізунь" про
стягнення заборгованості в сумі 45
925,47грн., з яких: 43 214,20грн. - основного
боргу; 1 124,34грн. - пені; 256,63грн. - 3%
річних та 1 330,30грн. -
інфляційних втрат.

Представник позивача 13.05.14 надав суду
заяву про зменшення розміру позовних
вимог №2004 від 12.05.14 (вх. №6620/14 від 13.05.14),
в якій просить суд стягнути з
відповідача заборгованість в сумі 2
711,27грн., з яких: 1 124,34грн. - пені; 256,63грн. -
3% річних та 1 330,30грн. - інфляційних
втрат. Крім того, надав суду листи: №1979
від 08.05.14р. (вх. №7227/14 від 13.05.14) та №2350
від 28.05.14 (вх.8356/14 від 02.06.14), в яких
просить суд долучити до матеріалів
справи акт звірки взаємних розрахунків
станом на 07.05.14 та станом на 27.05.14.

Відповідно до ч.4 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач вправі до прийняття рішення у
справі зменшити розмір позовних вимог.
Під зменшенням розміру позовних вимог
слід розуміти зміну (у бік зменшення)
кількісних показників, у яких
виражається позовна вимога, в тому
числі ціни позову. Згідно з частиною
третьою статті 55 Господарського
процесуального кодексу України, ціну
позову вказує позивач.

Судом прийнято заяву позивача про
зменшення розміру позовних вимог та
встановлено, що у разі зменшення
позовних вимог має місце нова ціна
позову, виходячи з якої й буде
вирішуватися спір (2 711,27грн.).

Представник позивача позовні вимоги
підтримує, просить суд позов
задоволити, свої обґрунтування виклав
у позовній заяві.

Представник відповідача жодного разу в
засідання суду не з'явився, хоча
належним чином був повідомлений про
дату, час та місце розгляду справи, що
підтверджується ухвалами суду від
16.04.14, 13.05.14, 03.06.14 та наявним в матеріалах
справи повідомленням про вручення
поштових відправлень вх.№5890/14 від 28.04.14,
вх.№6932/14 від 19.05.14.

Згідно з пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зі змінами, внесеними
згідно з Постановою Вищого
господарського суду N 3 від 23.03.2012, у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача належним
чином про час і місце розгляду судової
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

Беручи до уваги той факт, що неявка в
засідання суду відповідача або його
представника, належним чином та
відповідно до законодавства
повідомленого про дату, час та місце
судового засідання, не перешкоджає
розгляду справи суд дійшов висновку
про розгляд справи за наявними у ній
матеріалами, згідно ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи,
враховуючи вимоги чинного
законодавства та ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, заслухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
фактичні обставини на яких ґрунтується
позов, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті судом
встановлено наступне.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Сіріус Екстружен" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Мізунь" укладено
договір №060831 поставки оптових партій
товару від 14.06.13.

Відповідно до п.1.1 вказаного вище
договору, постачальник (позивач)
зобов'язався поставити та передати у
власність покупця (відповідача) товар,
а покупець (відповідач) - прийняти товар
та оплатити його на умовах договору.

Ціна на товар встановлюється в гривнях
за один кілограм товару, враховуючи
вагу втулки та зазначається в
товаророзпорядчих документах (п.5.1
договору).

Представник позивача в засіданні суду
зазначив, що відповідачем отримано
стреч-плівку в асортименті на суму 53
214,20грн. Факт передачі позивачем та
отримання відповідачем товару
підтверджується видатковими
накладними, а саме:

- №668 від 26.12.13 на суму 26 598,00грн.;

- №365 від 24.01.14 на суму 26 616,20грн.

Копії зазначених вище накладних
знаходяться в матеріалах справи і є
додатками до позовної заяви.

Пунктом 6.1 договору сторонами
погоджено, що оплата товару
здійснюється покупцем (відповідачем) в
строк 30 календарних днів з дати
поставки.

Однак, відповідач частково
оплатив за поставлений товар, а саме: по
видатковій накладній №668 від 26.12.13
оплачено 27.03.14 10 000,00грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№153 від 27.03.14.

Представник позивача зазначив, що
станом на день подання позову основний
борг відповідача становить 43 214,20грн. (16
598,00грн. - по накладній №668 від 26.12.13 та
26 616,20грн. - по накладній №365 від
24.01.14).

У випадку прострочення в оплаті
поставленого товару, покупець
(відповідач) сплачує на користь
постачальника (позивача) пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
загальної вартості отриманого товару,
вказаної в товаророзпорядчому
документі, за кожний день порушення
строків оплати (п.10.1 договору).

Позивач нарахував відповідачу 1
124,34грн. пені:

- по накладній №668 від 26.12.13:

584,38грн. (за період з 25.01.14 по 26.03.14);

89,70грн. (за період з 27.03.14 по 10.04.14);

- по накладній №365 від 24.01.14:

450,26грн. (за період з 23.02.14 по 10.04.14).

Крім того, за порушення грошового
зобов'язання позивач нарахував
відповідачу 3% річних , що
становлять256,63грн. та 1 330,30грн.
інфляційних втрат.

3% річних , що становлять 256,63грн.
позивачем нараховано відповідачу:

- по накладній №668 від 26.12.13:

133,35грн. (за період з 25.01.14 по 26.03.14);

20,46грн. (за період з 27.03.14 по 10.04.14);

- по накладній №365 від 24.01.14:

102,82грн. (за період з 23.02.14 по 10.04.14).

Інфляційні втрати в розмірі 1
330,30грн. відповідачу розраховано
наступним чином:

- по накладній №668 від 26.12.13:

744,74грн. (за період лютий-березень 2014
року);

- по накладній №365 від 24.01.14:

585,56грн. (за березень 2014 року).

Під час розгляду справи
відповідачем сплачено основний борг (43
214,20грн.), а саме:

22.04.14 - 10 000,00грн., 06.05.14 - 4 160,00грн., 08.05.14 - 29
054,20грн.

Станом на сьогоднішній день борг
відповідача перед позивачем, із
врахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог, становить 2
711,27грн., з яких: 1 124,34грн. - пені; 256,63грн. -
3% річних та 1 330,30грн. - інфляційних
втрат.

Беручи до уваги викладене вище
суд вважає за правильне позов
задоволити та виходить з наступних
підстав.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу
України між сторонами на підставі
договору виникли зобов'язальні
відносини.

Договір є обов'язковим для
виконання сторонами (ст.629 Цивільного
кодексу України).

Приписами ст.712 Цивільного кодексу
України встановлено, що за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст.525,526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу
України, зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Однак, відповідач в супереч умовам
договору не оплатив в повному обсязі
грошові кошти за поставлений товар,
внаслідок чого утворилась
заборгованість у розмірі
43 214,20грн., яка підтверджується
матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
неналежне виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають наслідки, передбачені
договором або законом.

Статтею 549 Цивільного кодексу
України передбачено, що неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ст. 218
Господарського кодексу України,
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.1 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 вказаного Закону
встановлює, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з договору, відповідно до
п.10.1 за порушення відповідачем строків
оплати, позивач нарахував відповідачу
пеню, що становить 1 124,34грн.

Господарським судом здійснено
перевірку поданого позивачем
розрахунку пені за допомогою ІПС
«Законодавство». Позивачем проведено
арифметичний розрахунок пені вірно. Як
наслідок, з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню пеня в
розмірі 1 124,34грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, що прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної
норми, наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних виступають способом
захисту майнового права та інтересу,
який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові. Причому, вимагати сплати
суми боргу з врахуванням індексу
інфляції та три проценти річних є
правом кредитора, яке він може
реалізувати, а може від нього
відмовитися.

Господарським судом встановлено
факт прострочення грошового
зобов'язання відповідачем та здійснено
перевірку поданого позивачем
розрахунку 3 % річних, що становлять
256,63грн. та інфляційних втрат, що
становлять 1 330,30грн., за допомогою ІПС
«Законодавство». Позивачем проведено
арифметичний розрахунок 3 % річних та
інфляційних втрат вірно.

Відповідач взяті на себе
зобов'язання за договором не виконав,
тобто не виконав визначені на розсуд
сторонами і погоджені ними умови
договору, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. Відповідач порушив
договірні зобов'язання що стосуються
оплати за товар. Відповідачем позовні
вимоги доказами не спростовано. На
момент звернення до суду відповідач
борг не погасив. Однак, під час розгляду
справи відповідачем основний борг в
розмірі 43 214,20грн. погашено, що не
заперечується представником позивача.
Даний факт також підтверджується
матеріалами справи.

Відповідно до ст.33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

З огляду на фактичні обставини справи
суд прийшов до висновку про наявність
правових підстав для задоволення
позову в розмірі 2 711,27грн., з яких: 1
124,34грн. - пені; 256,63грн. - 3% річних та 1
330,30грн. - інфляційних втрат.

Судові витрати відповідно до ст.49
Господарського процесуального кодексу
слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.124 Конституції
України, ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
Законом України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань",
ст.ст.11,202,509,525,526,530,549,610,611,625,628,712
Цивільного кодексу України,
ст.ст.193,218,230 Господарського кодексу
України, ст.ст.22,33,49, 82 -85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сіріус Екстружен" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мізунь" про
стягнення заборгованості в розмірі 2
711,27грн., з яких: 1 124,34грн. - пені; 256,63грн. -
3% річних та 1 330,30грн. - інфляційних
втрат - задоволити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мізунь", вул.
Ровенька, 1, с. Новий Мізунь, Долинський
район, Івано-Франківська область (п/р
4 в ЛОД ВАТ "Райффайзен Банк Аваль"
в м.Києві, МФО 380805, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Сіріус Екстружен",
вул. Пілотська, 20, м. Хмельницький (п/р
5683 у від. Укрексімбанку
м.Хмельницький, МФО 315609, ) 1 124,34грн. (одну тисячу сто двадцять
чотири грн. 34коп.) пені, 256,63грн. (двісті
п'ятдесят шість грн. 63коп.) 3% річних, 1
330,30грн. (одну тисячу триста тридцять
грн. 30коп.) інфляційних втрат, 1 827,00грн.
(одну тисячу вісімсот двадцять сім грн.
00коп.) судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 05.06.14.

Суддя
Булка В.І.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

Помічник судді Гандера М.В. 05.06.14