ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

24 березня 2014 року Справа № 37/5005/423/2012

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Бакуліної С.В.,суддів:Козир
Т.П.,

Малетича М.М., Шевчук С.Р., Панової
І.Ю.розглянувши заяву Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_6на
постановуВищого господарського суду
України від 03.12.2013у справі№ 37/5005/423/2012 за
позовомТовариства з додатковою
відповідальністю "Завод Метиз"до 1.
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 2.
Приватного підприємства "Кіт-97"третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
позивачаТовариство з обмеженою
відповідальністю
"Пакхауз"простягнення 67216,78 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Дніпропетровської області від 26.04.2013
відмовлено в задоволенні позову про
стягнення збитків від знищення
вантажу, провадження у справі щодо
Приватного підприємства "Кіт-97"
припинено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
22.07.2013 рішення Господарського суду
Дніпропетровської області від 26.04.2013
скасовано в частині відмови в позові та
прийнято в цій частині нове рішення
про стягнення з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_6 на користь
Товариства з додатковою
відповідальністю "Завод Метиз" збитків,
завданих знищенням вантажу в сумі 63688,78
грн, відшкодування вартості експертиз -
3528,00 грн, витрати по сплаті судового
збору 1609,50 грн; в решті рішення суду
залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 03.12.2013 у справі №37/5005/423/2012
постанову суду апеляційної інстанції
залишено без змін.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_6 подав
заяву про перегляд Верховним Судом
України постанови Вищого
господарського суду України від 03.12.2013
у справі № 37/5005/423/2012, в якій просить
скасувати постанову, а справу
направити на новий розгляд до суду
касаційної інстанції, мотивуючи свої
вимоги неоднаковим застосуванням
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення.

Як доказ неоднакового застосування
судом касаційної інстанції норм
матеріального права заявником подано
постанови Вищого господарського суду
України від 02.04.2013 у справі №5008/587/2012,
від 22.10.2009 у справі №4/543-11/110.

Розглянувши заяву на постанову суду
касаційної інстанції та додані до неї
матеріали, колегія суддів не вбачає
підстав для допуску справи до
провадження Верховного Суду України, з
огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана на підставі
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень (пункт 1 цієї статті) матиме
місце в разі, коли суд (суди) касаційної
інстанції у розгляді двох чи більше
справ за подібних предмета і підстав
позову, змісту позовних вимог та
встановлених судом фактичних обставин
і однакового матеріально-правового
регулювання спірних правовідносин
дійшов (дійшли) неоднакових правових
висновків, покладених в основу цих
судових рішень. При вирішенні питання
допуску справи до провадження
Верховного Суду України враховується
сукупність всіх наявних складових
ознак неоднакового застосування одних
і тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах.

У постанові від 03.12.2013 у справі
№37/5005/423/2012, суд касаційної інстанції
залишив без змін постанову
апеляційного суду, якою задоволено
позовні вимоги щодо стягнення збитків,
завданих знищенням вантажу. При цьому
суд касаційної інстанції виходив з
встановлених судом апеляційної
інстанції обставин про те, що товар був
прийнятий відопвдіачем-1 (перевізником)
в належному стані без зауважень, проте,
не був доставлений
вантажоодержувачеві, оскільки під час
перевезення вантажу сталася пожежа,
доказів відсутності свої вини
відповідач-1 не надав; розмір збитків,
завданих пожежею, підтверджено
висновками експертиз.

У постанові від 02.04.2013 у справі
№5008/587/2012, суд касаційної інстанції
визнав обґрунтованим висновок суду
апеляційної інстанції про відмову у
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення основного боргу з оплати
наданих позивачем послуг перевезення
вантажу та адвокатських послуг. При
цьому, суд касаційної інстанції
виходив з встановлених судами
попередніх інстанцій обставин про те,
що: позивачем не доведено, що вантаж
згідно накладних (СМR) перевезено на
замовлення відповідача, оскільки
одержаний позивачем по електронній
пошті договір-заявка на
транспортно-експедиційне
обслуговування не є належним доказом
того, що зазначений договір було
відправлено саме відповідачем та
скріплено сторонами накладенням
цифрового підпису у відповідності до
статті 207 ЦК України з тим, щоб можна
було допустити електронну копію
договору як доказ його дійсного
укладення саме з відповідачем по
справі; відповідач не є зобов'язаною
особою у спірних правовідносинах.

З наведеного вбачається, що відповідні
правові висновки, покладені в основу
згаданих постанов суду касаційної
інстанції, не можна розцінювати як
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
оскільки при їх прийнятті суд
касаційної інстанції виходив з різних
фактичних обставин справи; у наведених
справах предметів і підстави позову не
є подібними.

Ознайомившись зі змістом постанови
Вищого господарського суду України від
22.10.2009 у справі №4/543-11/110, на яку
посилається заявник як на доказ
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, колегія суддів
встановила, що судом касаційної
інстанції було скасовано рішення суду
першої та апеляційної інстанцій, а
справу направлено на новий розгляд до
суду першої інстанції. У зв'язку з цим
колегія суддів зазначає, що прийняття
касаційною інстанцією постанов про
скасування судових рішень судів нижчих
інстанцій з передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі, а тому на них
не можуть здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом 1 статті 11116 ГПК України.

З огляду на зазначене відсутні
передбачені статтею 11116 ГПК України
підстави для допуску справи до
провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

У Х В А Л И В:

Відмовити Фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_6 у допуску справи №37/5005/423/2012 до
провадження Верховного Суду України.

Головуючий суддяС.Бакуліна
СуддіТ.Козир М.Малетич С.Шевчук
І.Панова