м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Unsted World LTD»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Спарта Капітал»
про стягнення 21 880, 50 дол. США, що
еквівалентно 174 825, 19 грн.
Суддя Пригунова А.Б.
від позивача: Дубовик А.С.
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Unsted World LTD»
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Спарта
Капітал» про стягнення заборгованості
за договорами № 252-1 від 25.02.2011 р. та №
2903-1 від 27.05.2011 р. у розмірі 14 500, 00 доларів
США що еквівалентно 115 855, 00 грн., а також
6 264, 00 доларів США, що еквівалентно 50 049,30
грн. - пені та 246, 50 доларів США, що
еквівалентно 1 969, 54 грн. - інфляційних
втрат та 870, 00 доларів США, що
еквівалентно 6 951, 03 грн. - 3 % річних.
Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
грошових зобов'язань перед позивачем
за вищевказаною угодою.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 04.11.2013 р. порушено провадження
розгляду у судовому засіданні на 18.12.2013
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
Розгляд справи переносився в порядку
ст. 77 Господарського процесуального
Склад суду у даній справі змінювався.
Розпорядженням Виконуючого обов'язки
Голови Господарського суду міста Києва
судді Пригуновій А.Б. для подальшого
Судове засідання призначене на 14.04.2014
р. не відбулось у зв'язку з участю судді
Пригунової А.Б. у загальних зборах
суддів Господарського суду міста Києва
від 14.04.2014р. (обрання нового керівництва
суду).
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.04.2014 р. справу призначено до
розгляду у судовому засіданні на 14.05.2014
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
Представник відповідача на виклик суду
не з'явився, про поважні причини неявки
суд не повідомив.
При цьому суд відзначає, що ухвали суду
направлялась відповідачу на вказану в
позовній заяві та витязі з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців адресу та
повернуті до Господарського суду міста
Києва за закінченням встановленого
При цьому в п. 3.9.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначається, що у
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Приймаючи до уваги, що учасники
провадження у справі були належним
чином повідомлені про дату та час
судового засідання, враховуючи, що
матеріали справи містять достатньо
документів для розгляду справи по суті,
та зважаючи на те, що від учасників
провадження не надходило будь-яких
клопотань, в тому числі, про
відкладення розгляду справи, суд
вважає, що неявка у судове засідання
представника відповідача не є
перешкодою для прийняття рішення у
даній справі.
Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем,
оригінали яких оглянуто у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 14.05.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.02.2011 р. між Товарисвом з обмеженою
відповідальністю «Unsted World LTD» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Спарта Капітал»
укладено рекламну угоду № 252-1, за
умовами якої позивач надав згоду на
придбання місця для публікації
реклами.

Вартість послуг за вищевказаною угодою
становить 29 000, 00 грн.

27.05.2011 р. між Товарисвом з обмеженою
відповідальністю «Unsted World LTD» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Спарта Капітал»
укладено рекламну угоду № 2903-1, за
умовами якої відповідач погодився
придбати місце для публікації реклами
компанією United World.

Відповідно до п. 2.1. угоди повна сума
підлягає оплаті в наступному порядку: 50
% до 20.06.2011 р. та 50 % - до 20.07.2011 р.

Відповідно до п. 2.3. договору у разі
несплати платежу позивачем
нараховується пеня у розмірі 1, 8 % за
календарний місяць за вес час
прострочення до дати фактичного
одержання платежу компанією.

Як вбачається з матеріалів справи,
обумовлений угодою № 2903-1 від 27.05.2011 р.
матеріал опубліковано в газеті «USA Today»
у спеціальному випуску «Our World".

Як зазначає позивач, відповідачем
перераховано частину оплати за надані
послуги з розміщення реклами у розмірі
14 500, 00 дол. США, що еквівалентно 115 855, 00
грн.

21.07.2011 р. між Товарисвом з обмеженою
відповідальністю «Unsted World LTD» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Спарта Капітал»
укладено додаток № 002903 до угоди, за
умовами якої відповідачу надано
відстрочку платежу до 10.09.2011 р.

11.06.2013 р. позивач звернувся до
відповідача з претензією № 5405-05-06-2013
-2-UKR від 05.06.2013 р. про сплату
заборгованості за договором № 2903-1 від
27.05.2011 р. у сумі 14 500, 00 дол. США та 28, 60 дол.
США - 3 % річних, 232, 00 дол. США -
інфляційних нарахувань та 6 264, 00 дол.
США - пені.

Відомостей щодо надання відповідачем
відповіді на сказану претензію або
погашення заборгованості суду не
надано.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
стверджує, що відповідачем порушено
умови рекламних угод № 252-1 від 25.02.2011 р.
та № 2903-1 від 27.05.2011 р. в частині оплати
рекламних послуг, у зв'язку з чим у
нього виникла заборгованість у розмірі
14 500, 00 доларів США що еквівалентно 115 855,
00 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 901 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Положеннями ч. 2 ст. 901 Цивільного
кодексу України визначено, що
положення глави 63 Цивільного кодексу
України можуть застосовуватись до всіх
договорів про надання послуг, якщо це
не суперечить суті зобов'язання.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події. Якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу
України договірні зобов'язання є
обов'язковими для виконання сторонами
у порядку та у строк, визначений
відповідним договором.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного
кодексу України цивільне
законодавство ґрунтується на
принципах справедливості,
добросовісності та розумності та
передбачає обов'язковість виконання
договірних зобов'язань.

Виходячи з умов рекламних угод № 252-1
від 25.02.2011 р. та № 2903-1 від 27.05.2011 р. та
додатку від 21.07.2011 р. № 002903 граничний
термін оплати вартості послуг
становить 10.09.2011 р.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного
кодексу України визначено, що особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач правом надання відзиву на
позов не скористався, доказів оплати
вартості послуг з розміщення реклами
не надав, обґрунтованих причин
неможливості виконання грошових
зобов'язань не навів.

Таким чином, виходячи із наявних у
справі документів та приймаючи до
уваги встановлені судом обставини, суд
дійшов висновку, що відповідачем
порушено вимоги ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, ст. 193 Господарського
кодексу України а також положення угод
№ 252-1 від 25.02.2011 р. та № 2903-1 від 27.05.2011 р.
частині розрахунків за надані послуги.

Крім того, суд вважає за необхідне
відзначити, що відповідно до ст. 533
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч. 2 ст. 198 Господарського
кодексу України грошові зобов'язання
учасників господарських відносин
повинні бути виражені і підлягають
оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання
можуть бути виражені в іноземній
валюті лише у випадках, якщо суб'єкти
господарювання мають право проводити
розрахунки між собою в іноземній
валюті відповідно до законодавства.
Виконання зобов'язань, виражених в
іноземній валюті, здійснюється
відповідно до закону.

Згідно з п. 3.3 ст. 3 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" гривня як грошова одиниця
України (національна валюта) є єдиним
законним платіжним засобом в Україні,
приймається усіма фізичними і
юридичними особами без будь-яких
обмежень на всій території України для
проведення переказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Декрету Кабінету
Міністрів України "Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю" від 19.02.1993 № 15-93 валюта
України є єдиним законним засобом
платежу на території України, який
приймається без обмежень для оплати
будь-яких вимог та зобов'язань, якщо
інше не передбачено цим Декретом,
іншими актами валютного законодавства
України.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами
ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
суть якого полягає у обґрунтуванні
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, своїх вимог і
заперечень поданими суду доказами, які
господарський суд оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, суд
дійшов про обґрунтованість вимог
позивача про стягнення заборгованості
у розмірі 14 500, 00 доларів США що
еквівалентно 115 855, 00 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 6 264, 00 доларів США, що
еквівалентно 50 049, 30 грн. - пені, 246, 50
доларів США, що еквівалентно 1 969, 54 грн. -
інфляційних втрат та 870, 00 доларів США,
що еквівалентно 6 951, 03 грн. - 3 % річних.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором. У сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1 ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України передбачено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

В той же час суд вважає за необхідне
звернути увагу, що умовами рекламної
угоди № 2903-1 від 27.05.2011 р. сторони
встановили, що пеня нараховується до
дня фактичної оплати вартості наданих
послуг, тобто встановили інший, ніж
визначений ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, період нарахування
пені.

Тож, приймаючи до уваги, що
відповідачем допущено прострочення
оплати вартості отриманого від
позивача товару, суд вважає
обґрунтованими вимоги позивача про
застосування грошових санкцій та
притягнення відповідача до
відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

В той же час суд відзначає, що договірні
правовідносини між платниками та
одержувачами грошових коштів щодо
відповідальності за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань
врегульовані Законом України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
положеннями якого встановлено, що за
прострочку платежу, платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів пеню в розмірі,
що встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до п. 2.9. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.2013 р. «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» за приписом
статті 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частини другої статті 343
Господарського кодексу України розмір
пені за прострочку платежу не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Якщо в укладеному сторонами
договорі зазначено вищий розмір пені,
ніж передбачений у цій нормі,
застосуванню підлягає пеня в розмірі
згаданої подвійної облікової ставки.

За таких обставин, враховуючи
передбачений умовами договору розмір
штрафних санкцій, який перевищує
розмір встановлений законом, стягненню
в примусовому порядку підлягає сума
обмежена законодавством, в свою чергу
умови договору зокрема в частині
сплати штрафних санкцій у більшому
розмірі є обов'язковими для сторін та
можуть бути виконані в добровільному
порядку.

Тож, здійснивши власний розрахунок
пені з урахуванням вимог Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" судом встановлено, що пеня
за прострочення виконання грошового
зобов'язання за період з 11.09.2011 р. (дата
виникнення заборгованості) до 04.06.2013 р.
(дата, визначена позивачем самостійно)
становить 3 803, 37 дол. США, що
еквівалентно 30 388, 95 грн.

Розмір 3 % річних від простроченої суми
за вищевказаний період за розрахунком
суду становить 754. 40 дол. США, що
еквівалентно 6 027, 63 грн.

Стосовно заявлених позивачем про
стягнення 246, 50 доларів США, що
еквівалентно 1 969, 54 грн. - інфляційних
втрат, суд відзначає, що відповідно до
ст. 625 Цивільного кодексу України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.2013 р. «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» стягнення
інфляційних нарахувань на суму
основної заборгованості не є можливим,
оскільки індекс інфляції
розраховується лише стосовно
національної валюти України (гривні).

З огляду на вищенаведене, вимоги
позивача про стягнення інфляційних
втрат визнаються судом
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню судом.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із
заявлених позивачем вимог та наявних у
справі доказів, суд дійшов висновку про
часткове задоволення позову, а саме:
заборгованість у розмірі 14 500, 00 доларів
США що еквівалентно 115 855, 00 грн., пеня у
сумі 3 803, 37 дол. США, що еквівалентно 30 388,
95 грн. та 3 % річних у розмірі 754. 40 дол.
США, що еквівалентно 6 027, 63 грн.

Витрати по сплаті судового бору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Unsted World LTD»
задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Спарта
Капітал» (04053, м. Київ, вул. Артема, 50, оф.
4-В, ), з будь-якого
рахунку, виявленого державним
виконавцем під час виконання рішення
суду, на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Unsted World LTD» (179-34,
Бакенгем Пелес Роад Лондон, SW1W 0RH,
Велика Британія, код 04822223)
заборгованість у розмірі 14 500, 00
(чотирнадцять тисяч п'ятсот дол. США)
доларів США, що еквівалентно 115 855, 00 (сто
п'ятнадцять тисяч вісімсот п'ятдесят
п'ять 00 коп.) грн., пеню у сумі 3 803, 37 (три
тисячі вісімсот три дол. США 37 центів)
дол. США, що еквівалентно 30 388, 95
(тридцять тисяч триста вісімдесят
вісім грн. 95 коп.) грн., 3 % річних у
розмірі 754, 40 (сімсот п'ятдесят чотири
дол. США 40 центів) дол. США, що
еквівалентно 6 027, 63 (шість тисяч
двадцять грн. 63 коп.) грн. та 3 045, 43 (три
тисячі сорок п'ять грн. 43 коп.) грн. -
судового збору.

4. В іншій частині у задоволенні позову
відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 19.05.2014
р.

Суддя
Пригунова А.Б.