ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

20 травня 2014 року
Справа № 913/882/14

Провадження №18/913/882/14

Суддя Корнієнко В.В., розглянувши
матеріали справи за позовом Луганської
міської ради, м. Луганськ

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельний дім
«Все для шиття», м. Луганськ

про стягнення 1395,95 грн.

за участю представників:

від позивача: Шинкарьова
О.А. за дов. від 20.03.2013;

від відповідача:
Шатських В.В. за дов. від 01.10.2013.

Суть спору: позивачем заявлено вимоги
про стягнення з відповідача
заборгованості по орендній платі за
землю в сумі 1383,82 грн. за договором
оренди земельної ділянки від 16.04.2004
(державна реєстрація від 16.06.2004 № 5038), за
період з 01.12.2008 по 31.01.2014, та пені в сумі
12,13 грн. за прострочення платежів.

Заявою від 20.05.2014 позивач зменшив
розмір заявленого до стягнення боргу
до суми 1296,86 грн. (це борг, який виник у
період 01.01.2010 по 31.12.2010) та збільшив
розмір пені до суми 20,55 грн.

Відповідач відзивом на позовну заяву
від 20.05.2014 № 35 проти позову, в частині
стягнення боргу за періоди 2008 - 2009 р. р.
та 2011 р. - січень 2014 р., заперечує. Проти
наявності боргу по орендній платі за 2010
рік в сумі 1296,86 грн. відповідач по суті
не заперечував, однак, заявив про
застосування позовної давності до цих
вимог (заява відповідача від 20.05.2014 № 36).

Позивач клопотанням від 20.05.2014 просив
суд відновити позовну давність в
зв'язку з пропущенням її з поважних
причин.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно договору оренди землі від
16.04.2004 (державна реєстрація від 16.06.2004 №
5038), укладеному між сторонами за
позовом, позивач надав відповідачу в
оренду строком на 10 років земельну
ділянку загальною площею 0,0060 га під
розміщення (без права здійснення
будівельних робіт) торговельного
павільйону та павільйону очікування
транспорту (некапітальні споруди), за
адресою: м. Луганськ, кв. Жукова (в
районі будинку № 4-а), що
підтверджується актом
приймання-передачі земельної ділянки
від 16.04.2004 та визнано сторонами за
позовом.

Відповідно до п. 2.2.1. договору
відповідач зобов'язався щомісячно,
протягом 30 календарних днів, наступних
за останнім календарним днем звітного
місяця, вносити орендну плату.

Річна орендна плата встановлена у
розмірі земельного податку (річного),
який діє на момент укладення договору
оренди землі збільшеного на коефіцієнт
2,5 (п. 2.1. договору).

Позивач у позовній заяві вказав, що у
зв'язку з невиконанням відповідачем
свого зобов'язання заборгованість
відповідача по орендній платі за
період з 01.12.2008 по 31.01.2014 складає 1383,82
грн.

На підставі вказаних доводів позивачем
заявлено вимоги про стягнення з
відповідача заборгованості по
орендній платі за землю в сумі 1383,82 грн.
за договором оренди земельної ділянки
від 16.04.2004 (державна реєстрація від
16.06.2004 № 5038), за період з 01.12.2008 по 31.01.2014,
та пені в сумі 12,13 грн. за прострочення
платежів.

Заявою від 20.05.2014 позивач зменшив
розмір заявленого до стягнення боргу
до суми 1296,86 грн. (це борг, який виник у
період 01.01.2010 по 31.12.2010) та збільшив
розмір пені до суми 20,55 грн.

Відповідач відзивом на позовну заяву
від 20.05.2014 № 35 проти позову, в частині
стягнення боргу за періоди 2008 - 2009 р. р.
та 2011 р. - січень 2014 р., заперечує.

Проти наявності боргу по орендній
платі за 2010 рік в сумі 1296,86 грн.
відповідач не заперечував, однак,
заявив про застосування позовної
давності до цих вимог (заява
відповідача від 20.05.2014 № 36).

Позивач клопотанням від 19.05.2014 просив
суд відновити позовну давність в
зв'язку з пропущенням її з поважних
причин.

Позивач зазначив, що поважною причиною
було те, що відповідачем в порядку
адміністративного провадження було
оскаржено Довідку про розмір
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки для розрахунку орендної плати
на 2010 рік щодо застосування
коефіцієнту функціонального
використання земельної ділянки у
розмірі 2,5.

Постановою Ленінського районного суду
від 14.08.2012 позов відповідача був
задоволений, Управління Луганської
міської ради з питань земельних
ресурсів було зобов'язано змінити
функціональний коефіцієнт з 2,5 на 1,0.

Вказана постанова Ленінського
районного суду від 14.08.2012 була
оскаржена до апеляційної інстанції.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 14.11.2012
постанову суду першої інстанції
скасовано, в позові відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 04.02.2014 постанову
апеляційної інстанції залишено без
змін.

Позивач зазначив, що в зв'язку
оспорюванням відповідачем розміру
застосованого функціонального
коефіцієнту, який є складовою при
розрахунку нормативної грошової
оцінки земельної ділянки (яка в свою
чергу застосовується при розрахунку
орендної плати за землю), у нього були
відсутні правові підстави для
звернення до суду з відповідним
позовом).

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши представників сторін, суд
дійшов висновку, що позов не підлягає
задоволенню за таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України та ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу
України суб'єкти господарювання
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону та договору.

В зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх договірних
обов'язків за договором оренди землі
від 16.04.2004 (державна реєстрація від
16.06.2004 № 5038), щодо внесення орендної
плати, у відповідача за період: 01.01.2010 -
31.12.2010 виник борг по орендній платі за
землю в сумі 1296,86 грн., що
підтверджується матеріалами справи, в
тому числі обґрунтованим розрахунком
позивача, та не заперечується
відповідачем.

Відповідач допустив прострочення
внесення орендної плати, в зв'язку з
чим, на підставі п. 2.5. договору несе
відповідальність у вигляді пені у
розмірі 120 % облікової ставки НБУ від
суми боргу за кожен день прострочення.

Згідно обґрунтованому розрахунку
позивача пеня за 184 дня прострочення
складає 20,55 грн.

Разом з цим, позивачем пред'явлено
позов поза межами строку в який особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України
визначено, що загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Відповідно до п. 2.2.1. договору
оренди землі відповідач зобов'язався
вносити орендну плату щомісячно,
протягом 30 календарних днів, наступних
за останнім календарним днем звітного
місяця.

З урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог від 20.05.2014
позивачем заявлено до стягнення борг
по орендній платі за період: січень -
грудень 2010 р.

Таким чином, прострочення внесення
орендної плати за грудень 2010 р.
(останній місяць періоду) виникає у
відповідача з 31.01.2011 (про що позивачу
безумовно було відомо, так як він є
стороною за договором), і відповідно з
цієї дати позивач знає про порушення
свого права і про особу, яка його
порушила.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Таким чином, перебіг позовної давності
розпочався з 31.01.2011 і закінчився 31.01.2014.

Позивачем позов пред'явлено 02.04.2014, що
підтверджується відміткою канцелярії
суду на позовній заяві, яка надійшла в
суд.

Таким чином, позивач пред'явив позов до
відповідача після спливу позовної
давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Заявою від 20.05.2014 № 36 відповідач заявив
про застосування позовної давності.

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК
України).

Дослідивши доводи позивача щодо
поважності причин пропущення позовної
давності, суд вважає, що оскарження
відповідачем у суді розміру
коефіцієнту функціонального
використання земельної ділянки, не
позбавляло позивача права і ніяким
чином не перешкоджало поданню позову
про стягнення з відповідача
заборгованості по орендній платі за
землю.

Аналогічного висновку притримується і
Вищій господарський суд України при
розгляді подібних справ (копія
постанови ВГСУ від 29.04.2014 по справі №
913/2726/13 залучена до матеріалів справи).

Крім того, постанова Донецького
апеляційного адміністративного суду,
по вказаній позивачем
адміністративній справі, набрала
законної сили 14.11.2012, а позов
пред'явлено лише 02.04.2014.

Згідно ч.1 ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин, у задоволенні позову
про стягнення боргу по орендній платі в
сумі 1296,86 грн. (за період з 01.01.2010 по
31.12.2010) та пені в сумі 20,55 грн., слід
відмовити в зв'язку зі спливом позовної
давності.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України
судові витрати (витрати на судовий
збір) покладаються на позивача.

На підставі викладеного, ст. ст. 44, 49, 82,
84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити.

2. Судові витрати покласти на
позивача.

20 травня 2014 р. було оголошено лише
вступну та резолютивну частину
рішення. Повне рішення складено 26
травня 2014 р. і може бути оскаржене
протягом 10 днів з цієї дати.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
В.В.
Корнієнко