ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

20.05.2014
Справа № 11/199/10

Суддя Дроздова С.С., розглянувши
позовну заяву Фермерського
господарства «Рильського В.О.» (70020
Запорізька область, Вільнянський
район, с. Новогупалівка, вул.
Леніна, б. 165)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
АДРЕСА_1

про стягнення 483 332 грн. 15 коп.

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Рильського
В.О.», Запорізька область, Вільнянський
район, с. Новогупалівка звернулося до
господарського суду Запорізької
області з позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, м. Запоріжжя
про стягнення 483 332 грн. 15 коп.

Позовна заява підлягає поверненню
відповідно до п. 6 ст. 63 ГПК України.

Позивачем не надано суду належних
доказів відправки копії позовної заяви
та доданих до неї документів
відповідачеві, що у відповідності до
вимог ст. 56 ГПК України є обов'язковим.

Законом України від 19.05.2011р. № v9126837-11
"Про внесення зміни до статті 56
Господарського процесуального кодексу
України щодо порядку надсилання копії
позовної заяви", який 18.06.2011р. набрав
чинності, визначено порядок надсилання
копії позовної заяви та доданих до неї
документів учасникам господарського
процесу.

Згідно з ч. 1 ст. 56 ГПК України, позивач,
прокурор чи його заступник зобов'язані
при поданні позову надіслати сторонам
копії позовної заяви та доданих до неї
документів відповідно до кількості
відповідачів та третіх осіб листом з
описом вкладення.

Згідно з п. 2 ст. 57 ГПК України, до
позовної заяви додаються документи,
які підтверджують відправлення
відповідачеві копії позовної заяви і
доданих до неї документів.

Належним доказом направлення копії
позовної заяви з додатком відповідачу
відповідно до Правил надання послуг
поштового зв'язку, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 05.03.2009 р. № 270, є оригінал
розрахункового документу (оригінал
поштової квитанції чи фінансового
чека), виданий відправникові поштового
відправлення.

Відповідно до п. 19 Правил надання
послуг поштового зв'язку, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 5 березня 2009р. N 270, внутрішні поштові
відправлення з оголошеною цінністю
можуть прийматися для пересилання з
описом вкладення та/або з післяплатою.

Пунктом 61 Правил встановлено, що у разі
приймання внутрішніх поштових
відправлень з оголошеною цінністю з
описом вкладення бланк опису
заповнюється відправником у двох
примірниках. Працівник поштового
зв'язку повинен перевірити
відповідність вкладення опису,
розписатися на обох його примірниках і
проставити відбиток календарного
штемпеля.

Один примірник опису вкладається до
поштового відправлення, другий
видається відправникові. На примірнику
опису, що видається відправникові,
працівник поштового зв'язку повинен
зазначити номер поштового
відправлення. За бажанням відправника
на примірнику опису, що вкладається до
поштового відправлення, вартість
предметів може не зазначатися.

Не надання позивачем опису вкладення,
який би свідчив про надсилання на
адресу відповідача копії позовної
заяви та доданих до неї документів є
безумовним порушенням приписів ст. 56
ГПК України.

Таким чином, належним доказом
направлення сторонам копії позовної
заяви та доданих до неї документів є
оригінал опису вкладення, з
зазначенням адреси і найменуванням
адресанта та заповнений відповідно до
переліку додатків, долучених до
позовної заяви.

Позивачем до позовної заяви додано
оригінал опису вкладення від 19.05.2014р.,
який не належним чином оформлений, а
саме у графі «найменування предметів»
зазначено «заявление по делу № 11/199/10 №
1 от 04.03.2014г. с приложеним», тобто з
порушенням вищевикладених вимог.

Позовна заява Фермерського
господарства «Рильського В.О.»
датована 04.03.2014р. вих. № 1, тоді як на
підтвердження направлення відповідачу
копії позовної заяви, позивачем надано
оригінал фіскального чеку від 19.05.2014р.
та оригінал опису вкладення
від 19.05.2014р., що підтверджується
штемпелем поштового відділення.

До господарського суду позовна заява
від 04.03.2014р. надійшла 19.05.2014р., про що
свідчить штамп вхідної кореспонденції
№ 1749/09-05.

Таким чином, неможливо зробити
висновок про направлення відповідачу
копії позовної заяви та доданих до неї
документів саме в редакції, яку
направлено до господарського суду
Запорізької області.

Згідно з п. 6 ст. 63 ГПК України, суддя
повертає позовну заяву і додані до неї
документи без розгляду, якщо не подано
доказів надсилання відповідачеві
копії позовної заяви і доданих до неї
документів.

Крім того, суд звертає увагу позивача
на те, що вимоги до змісту та
розташування реквізитів документів
встановлені п. 5 Уніфікованої системи
організаційно-розпорядчої
документації (ДСТУ 4163-2003), затвердженої
Наказом Держспоживстандарту України
07.04.2003 N 55.

Пунктом 5.27 цієї Уніфікованої системи
встановлено, що відмітку про
засвідчення копії документа складають
зі слів "Згідно з оригіналом", назви
посади, особистого підпису особи, яка
засвідчує копію, її ініціалів та
прізвища, дати засвідчення копії і
проставляють нижче реквізиту 23.

Зазначені положення Уніфікованої
системи необхідно обов'язково
враховувати учасникам судового
процесу при засвідченні копій
документів, що подаються до суду.

У відповідності до п.2.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції", а
також п. 5.27 Уніфікованої системи
організаційно-розпорядчої
документації (ДСТУ 4163-2003), у разі
невідповідності наданих суду копій
документів згаданим вимогам вони не
вважаються належними і допустимими
доказами і не будуть братися до уваги у
вирішенні спору.

Позивачем додані до заяви документи
належним чином не засвідчені, які не
містять слів "Згідно з оригіналом",
назви посади, особистого підпису особи,
яка засвідчує копію, її ініціалів та
прізвища, дати засвідчення копії.

До заяви позивач надав заяву, в якій
просить суд забезпечити позов шляхом
накладення арешту на все майно та
грошові кошти відповідача у межах суми
позовних вимог у розмірі 483 332 грн. 15
коп..

Суд вважає за необхідне заяву
Фермерського господарства «Рильського
В.О.» залишити без задоволення виходячи
з наступного:

Згідно зі ст. 66 ГПК України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора чи його заступника, який
подав позов, або з своєї ініціативи має
право вжити заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Відповідно до ст. 67 ГПК України позов
забезпечується накладанням арешту на
майно або грошові суми, що належать
відповідачеві; забороною
відповідачеві вчиняти певні дії;
забороною іншим особам вчиняти дії, що
стосуються предмета спору; зупиненням
стягнення на підставі виконавчого
документа або іншого документа, за яким
стягнення здійснюється у безспірному
порядку; зупиненням продажу
арештованого майна, якщо подано позов
про визнання права власності на це
майно і про зняття з нього арешту.

Накладання арешту на майно чи кошти
застосовується як засіб забезпечення у
майнових позовах.

Тобто, умовою застосування заходів до
забезпечення позову є достатньо
обґрунтоване припущення, що майно чи
грошові суми, які є у відповідача на
момент пред'явлення позову до нього,
можуть зникнути, зменшитись на момент
виконання рішення. А оскільки заява про
забезпечення позову розглядається
судом без виклику сторін, тягар
доказування покладається на особу, яка
подала зазначену заяву за загальними
правилами відповідно до ст. 33 ГПК
України.

Відповідно постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 16 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову" забезпечення позову є засобом
запобігання можливим порушенням
майнових прав чи охоронюваних законом
інтересів юридичної або фізичної
особи.

Питання задоволення заяви сторони у
справі про застосування заходів
забезпечення позову вирішується судом
в кожному конкретному випадку,
виходячи з характеру обставин справи,
що дозволяють зробити припущення про
утруднення чи унеможливлення
виконання рішення суду у випадках
невжиття заходів забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Про
такі обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо). Саме лише посилання
в заяві на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обґрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення
позову, що застосовується
господарським судом, визначається його
відповідністю вимогам, на забезпечення
яких він вживається. Оцінка такої
відповідності здійснюється
господарським судом, зокрема, з
урахуванням співвідношення прав
(інтересу), про захист яких просить
заявник, з вартістю майна, на яке
вимагається накладення арешту, або
майнових наслідків заборони
відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову
не повинні мати наслідком повне
припинення господарської діяльності
суб'єкта господарювання, якщо така
діяльність, у свою чергу, не
призводитиме до погіршення стану
належного відповідачеві майна чи
зниження його вартості.

Як свідчать матеріали справи,
обґрунтувань щодо наявності підстав
забезпечення позову, як того вимагають
Господарський процесуальний кодекс
України та постанова Пленуму Вищого
господарського суду України № 16 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову", позивачем не зазначено.

Тобто, позивач жодних доказів на
підтвердження того, яким чином
невжиття заходів із забезпечення
позову шляхом накладення арешту може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду
у цій справі суду не надав.

З 01.11.2011 р. набув чинності Закон України
"Про судовий збір" № 02/163-48 від 08.07.2011 р.,
відповідно до ч. 1 ст. 4 якого судовий
збір справляється у відповідному
розмірі від мінімальної заробітної
плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 1 цього Закону,
судовий збір - збір, що справляється на
всій території України за подання заяв,
скарг до суду, а також за видачу судами
документів і включається до складу
судових витрат.

Платники судового збору - громадяни
України, іноземці, особи без
громадянства, підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи (у
тому числі іноземні) та фізичні особи -
підприємці, які звертаються до суду (ст.
2 Закону).

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2014 рік" на
2014 рік мінімальна заробітна плата у
місячному розмірі з 1 січня встановлена
в сумі 1218 грн. 00 коп.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 4
Закон України "Про судовий збір" ставка
судового збору за подання до
господарського суду заяви про
забезпечення позову - 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати (1 827 грн. 00
коп.).

За таких обставин, господарський суд
Запорізької області дійшов висновку,
що заява Фермерського господарства
«Рильського В.О.» про забезпечення
позову в порядку ст. ст. 66, 67 ГПК України
задоволенню не підлягає.

Суд звертає увагу позивача на те, що
відповідно до положень ст. 66
Господарського процесуального кодексу
України, забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Отже, позивач не позбавлений
можливості повторно звернутися до суду
з клопотанням про забезпечення позову
в порядку ст.ст. 66, 67 ГПК України за
умови надання доказів оплати судового
збору за подання такого клопотання.

Як зазначено в абзаці 1 пункту 3.5
постанови Пленуму Вищого
господарського суд України від 26.12.2011р.
№ 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", недодержання вимог
статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини
першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і
додатків до позовної заяви тягне за
собою наслідки, передбачені статтею 63
ГПК.

Згідно з ч. 3 ст. 63 Господарського
процесуального кодексу України
повернення позовної заяви не
перешкоджає повторному зверненню з
нею до господарського суду в
загальному порядку після усунення
допущеного порушення.

Керуючись п. 6 ст. 63 Господарського
процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И
В :

Позовну заяву та додані до неї
документи повернути позивачу без
розгляду.

Додаток: позовна заява з додатком до
неї на 105 аркушах, у тому числі
оригінали платіжних доручень № 3 від
18.05.2012р., 3 від 07.05.2013р., фіскального чеку
від 19.05.2014р., опису вкладення від 19.05.2014р.

Суддя
С.С. Дроздова