ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2014 р.
Справа № 914/1665/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії

головуючого-судді
Михалюк О.В.

суддів
Мельник Г.І.

Галушко Н.А.

розглянув апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Аскона ЛТД»

на рішення господарського суду
Львівської області від 12.03.2014р.

у справі № 914/1665/13

за первісним позовом прокурора
Шевченківського району м.Львова в
інтересах держави в особі Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради, м.Львів

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Аскона ЛТД», м.Львів

про стягнення заборгованості в сумі 839
212,60 грн.,

за зустрічним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Аскона
ЛТД», м.Львів

до Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради, м.Львів

про визнання недійсним договору № 167
про сплату інвестиційного внеску,
укладеного 08.12.2008р. між Департаментом
економічної політики Львівської
міської ради та товвариством з
обмеженою відповідальністю «Аскона
ЛТД»

з участю представників :

від скаржника - Пукаляк Т.М.

від прокуратури - Макогон Ю.

від позивача - Шматолоха О.П.

В ході судового засідання сторонам
права і обов"язки, передбачені ст.22 ГПК
України роз"яснені, заперечень щодо
складу суду не поступало.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 12.03.2014р. у справі
№ 914/1665/13 (суддя Морозюк А.Я.) задоволено
частково первісний позов та стягнуто з
товариства з обмеженою
відповідальністю «Аскона ЛТД» на
користь Департаменту економічної
політики Львівської міської ради 348670,88
грн. основного боргу, в задоволенні
решти частини первісного позову про
стягнення 490541,72 грн. основного боргу -
відмовлено, стягнуто з товариства з
обмеженою відповідальністю «Аскона
ЛТД» в дохід державного бюджету 6973,42
грн. судового збору за первісним
позовом, стягнуто з Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради в доход державного
бюджету 9810,83 грн. судового збору за
первісним позовом, в задоволенні
зустрічного позову відмовлено
повністю, судовий збір за зустрічним
позовом покладено на позивача за
зустрічним позовом - товариство з
обмеженою відповідальністю «Аскона
ЛТД».

Не погоджуючись з даним рішенням
скаржник - товариство з обмеженою
відповідальністю «Аскона ЛТД» подав до
Львівського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу,
в якій просить скасувати згадане
рішення, посилаючись, зокрема, на те, що
воно є незаконне, винесено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, висновки суду першої інстанції
не відповідають обставинам справи,
посилаючись, зокрема, на наступне:

· Вимога Департаменту економічної
політики Львівської міської ради щодо
стягнення заборгованості по
інвестиційному внеску
обгрунтовувалась на укладеному між
сторонами договору про сплату
інвестиційного внеску № 167 від 08.12.2008р.
та попереднього розрахунку до нього.
Однак, на думку скаржника, вказаний
договір був укладений з порушенням
норм законодавства та без належних
документів для вірного проведення
розрахунку величини пайового
(інвестиційного) внеску, що свідчить
про безпідставність визначення
Департаментом розміру інвестиційного
внеску;

· Суд першої інстанції при
встановленні розміру інвестиційного
внеску на підставі фактичних
техніко-економічних показників
повністю взяв за основу розрахунок
Департаменту економічної політики
Львівської міської ради від 19.04.2012р. під
назвою «Перерахунок пайового внеску»
на першу та другу черги реконструкції
складських будівель та будівництво
адміністративного корпусу по
вул.Шевченка, 321-б у м.Львові. Однак, в
результаті встановлення судом першої
інстанції розміру інвестиційного
внеску без врахування фактичних
техніко-економічних показників другої
черги будівництва було безпідставно
включено до розміру інвестиційного
внеску 98166,94 грн;

· На думку скаржника, розрахунок
інвестиційного внеску, складений
Департаментом від 19.04.2012р. під назвою
«Перерахунок пайового внеску»,
суперечить нормам чинного
законодавства та не міг бути підставою
для встановлення судом на його основі
розміру іевестиційного внеску. На
момент складення розрахунку
інвестиційного внеску відносини щодо
сплати і розрахунку інвестиційних
внесків були врегульовані ст.40 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності». Згідно з п.2
Прикінцевих положень цього Закону
закони та інші нормативно-правові акти,
прийняті до набрання чинності цим
Законом, діють у частині, що не
суперечить цьому Закону. Натомість, суд
першої інстанції при встановленні
розміру інвестиційного внеску
застосував положення Закону України
«Про планування і забудову територій»,
який втратив чинність згідно з
вказаним Законом;

· Відповідно до положень чинного
законодавства України да документів
Львівської міської ради підставою для
сплати (стягнення) інвестиційного
внеску є договір про пайову участь, в
якому вказується розмір
інвестиційного внеску, визначеного на
підставі попередньо складеного
розрахунку. На момент прийняття судом
першої інстанції оскаржуваного
рішення між сторонами є укладений лише
договір про сплату інвестиційного
внеску від 08.12.2008р. № 167. Розмір
інвестиційного внеску вказаний в цьому
договорі був визначений всупереч
чинному законодавству. 19.04.2012р.
Департаментом був складений
розрахунок інвестиційного внеску під
назвою «Перерахунок пайового внеску»,
який взятий судом за основу при
встановленні розміру інвестиційного
внеску на підставі фактичних
техніко-економічних показників. Однак,
як вважає скаржник, вказаний в цьому
розрахунку розмір інвестиційного
внеску не може бути стягнуто з ТзОВ
«Аскона ЛТД», оскільки величина
інвестиційного внеску, вказана в цьому
розрахунку не була узгоджена між
сторонами та не була предметом
договору про сплату інвестиційного
внеску від 08.12.2008р. № 167, оскільки була
визначена після його укладення.

Наводить скаржник і інші доводи, що є,
на його думку, підставою для скасування
оскаржуваного рішення.

Колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши наявні матеріали,
проаналізувавши застосування норм
матеріального та процесуального права,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення з огляду на
наступне.

Відповідно до частини 3 статті 179
Господарського кодексу України,
укладення господарського договору є
обов'язковим для сторін, якщо він
заснований на державному замовленні,
виконання якого є обов'язком для
суб'єкта господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування.

За приписами статті 27-1 Закону України
"Про планування і забудову територій" у
редакції, чинній на момент укладання
договору, створення і розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населених пунктів
належить до відання відповідних
органів місцевого самоврядування.
Замовник, який має намір здійснити
будівництво об'єкта містобудування у
населеному пункті, зобов'язаний взяти
участь у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту, крім
випадків, передбачених частиною
четвертою цієї статті. Пайова участь
(внесок) замовника у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури населеного
пункту полягає у відрахуванні
замовником до відповідного місцевого
бюджету коштів для забезпечення
створення і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту.

У відповідності до п. 7 ч. 1 ст.27, пп .7 п."а"
ст.30 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" до відання
виконавчих органів міських рад
належать повноваження щодо залучення
на договірних засадах підприємств,
установ та організацій незалежно від
форм власності до участі в
комплексному соціально-економічному
розвитку міста, координація цієї
роботи на відповідній території,
організація благоустрою населених
пунктів, залучення на договірних
засадах з цією метою коштів
підприємств, установ та організацій
незалежно від форм власності.

Згідно ч. 1 ст. 73 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
акти ради, прийняті в межах наданих їм
повноважень, є обов'язковими для
виконання всіма розташованими на
відповідній території органами
виконавчої влади, об'єднаннями
громадян, підприємствами, установами
та організаціями, посадовими особами, а
також громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території.

03.04.2008 року Львівською міською радою
було прийнято ухвалу №1697, якою було
затверджено Положення про порядок
залучення коштів інвесторів
(замовників, забудовників) на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Львова (далі -
Положення).

Пунктом 1.3 вказаного Положення
визначено, що інвестиційний внесок -
розрахована згідно з вимогами цього
Положення сума коштів, яка підлягає
сплаті інвестором за право реалізації
свого проекту будівництва
(реконструкції) на території м. Львова
та з метою відшкодування витрат
міського бюджету на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури міста. Згідно з пунктом
2.2 Положення, якщо інше не встановлено
законодавством України, граничний
розмір інвестиційного внеску з
врахуванням вартості робіт,
передбачених вихідними даними на
проектування, відповідає 20 відсоткам
вартості будівництва інженерних
споруд та нежитлових будинків (крім
будівель закладів культури і закладів
освітнього, медичного та оздоровчого
призначення).

Відповідно до п.3.6. Положення (зі
змінами, внесеними ухвалою Львівської
міської ради №2141 від 23.10.2008р.) на
підставі підписаного договору про
сплату інвестиційного внеску інвестор
вносить суму інвестиційного внеску на
вказаний у договорі рахунок єдиним
платежем або частинами за графіком, що
визначається у договорі, до отримання
інвестором (замовником, забудовником)
дозволу на виконання будівельних
робіт.

Так матеріалами справи підтверджено,
що за заявою ТзОВ "Аскона" ЛТД між
Департаментом економічної політики
Львівської міської ради та Товариством
з обмеженою відповідальністю "Аскона"
ЛТД (інвестором) 08.12.2008 року укладено
договір про сплату інвестиційного
внеску №167 - Проектування і
реконструкція ТзОВ "Аскона" ЛТД
складських будівель та будівництво
адміністративного корпусу на вул.
Т.Шевченка, 321-б, відповідно до умов
якого інвестор зобов'язується
здійснити будівництво об'єкта
(реконструкцію, перепрофілювання)
відповідно до погодженої
проектно-кошторисної документації з
дотриманням державних будівель норм і
правил та інших нормативних вимог у
терміни: початок "25.12.2008 р.", завершення
"25.12.2013 р." (п.2.1).

Пунктом 2.2 договору інвестор (ТзОВ
"Аскона" ЛТД) зобов'язалося сплатити
кошти на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Львова в сумі 1 099 015,74
грн.: 50 000,00 грн. до початку будівництва
(реконструкції, перепрофілювання) до
25.12.2008 р.; - 209 803,15 грн. до 25.12.2009 р.; - 209 803,15
грн. до 25.12.2010 р.; - 209 803,15 грн. до 25.12.2011 р.; -
209 803,15 грн. до 25.12.2012 р.; - 209 803,15 грн. до
25.12.2013 р.

Також в матеріалах справи наявний
попередній розрахунок інвестиційного
внеску на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Львова для ТзОВ
"Аскона" ЛТД при проектуванні і
реконструкції складських будівель та
будівництві адміністративного корпусу
на вул. Т.Шевченка, 321-б(площа об'єкта
згідно з ескізними пропозиціями - 4206,25
кв.м.) в сумі 1 099 015, 74 грн., проведений
24.11.2008 р.

У первісному позові зазначено, що
відповідач сплату пайового внеску на
розвиток інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури м. Львова у
визначений договором спосіб не
здійснив, в результаті чого в нього
виникла заборгованість в розмірі 839 212,60
грн. Про необхідність сплати
заборгованості відповідача(позивача
за зустрічним позовом) було
попереджено листами від 06.04.2011р.
№23-вих-450, від 22.03.2012р. №23-885 та від
23.04.2012р. №23-1279, які залишені ним без
відповіді та задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується сторонами, розмір
інвестиційного внеску, зазначений у
договорі, встановлений попереднім
розрахунком інвестиційного внеску,
який проведено станом на 24.11.2008 р. Разом
з цим у попередньому розрахунку
інвестиційного внеску одночасно
зазначено, що у зв'язку з необхідністю
розробки та погодження інвестором
(замовником, забудовником) у
встановленому порядку робочого
проекту будівництва (реконструкції) з
техніко-економічними показниками (у
тому числі площею об'єкта) розмір
інвестиційного внеску буде
відкоригований згідно з поданими
підставовими документами.

Згідно статті 27-1 Закону України "Про
планування і забудову територій" у
редакції, чинній на момент укладання
договору, величина пайової участі
(внеску) замовника у створенні
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту
визначається у договорі, укладеному з
органом місцевого самоврядування,
відповідно до встановленого органом
місцевого самоврядування розміру
пайової участі (внеску) замовника від
загальної вартості будівництва
(реконструкції) об'єкта містобудування.
Розмір пайової участі (внеску)
замовника у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту
визначається не пізніше десяти робочих
днів з дня реєстрації органом
місцевого самоврядування звернення
замовника про укладення договору про
пайову участь та доданих до нього
документів, що підтверджують вартість
будівництва (реконструкції) об'єкта
містобудування, з техніко-економічними
показниками.

На виконання вказівок, що містяться в
Постанові Вищого господарського суду
України від 05.12.2013 р. №914/1665/13 у даній
справі, і які є обов'язковими для суду
першої інстанції під час нового
розгляду справи (ст.111-12 ГПК України),
судом вжито заходів до встановлення
розміру пайового внеску, узгодженого
на підставі фактичних
техніко-економічних показників, а отже
і встановлення фактичної суми
заборгованості з урахуванням приписів
Закону України "Про планування і
забудову територій" та Положення про
порядок залучення коштів інвесторів
(замовників, забудовників) на розвиток
інженерно - транспортної та соціальної
інфраструктури м. Львова.

З матеріалів справи вбачається, що ТзОВ
"Аскона" ЛТД звернулось до Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради із заявою вих. б/н від
05.04.2012 р. про проведення перерахування
пайового внеску по об'єкту
"реконструкція складських будівель по
вул. Шевченка, 321Б в м. Львові" за
фактичними показниками І-ї черги.
Згідно з наявного в матеріалах справи
перерахунку пайового внеску,
проведеного 19.04.2012 р., розмір пайового
внеску складає 398 670,88 грн. (в тому числі
50 000,00 грн. сплачених платіжним
дорученням від 23.12.2008 р. №20). Також в
перерахунку зазначено, що у випадку
зміни техніко-економічних показників
ІІ-ї черги буде проведено перерахунок
пайового внеску. Про проведення
Департаментом економічної політики
Львівської міської ради перерахунку
пайового внеску, що склав 398 670,88 грн., в
тому числі виходячи із фактичних
техніко-економічних показників 3 472,70
кв.м. площі І-ої черги об'єкта
будівництва, ТзОВ "Аскона" ЛТД
повідомлено листом від 23.04.2012 р. №23-1279.

За результатами дослідження наявних у
справі доказів, на переконання суду,
розмір пайового внеску, який
узгоджений на підставі фактичних
техніко-економічних показників,
складає 398 670,88 грн. Враховуючи, що ТзОВ
"Аскона" ЛТД платіжним дорученням від
23.12.2008 р. №20 за договором про сплату
інвестиційного внеску №167 від 08.12.2008 р.
було сплачено 50 000,00 грн., фактична сума
заборгованості ТзОВ "Аскона" ЛТД перед
департаментом економічної політики
Львівської міської ради складає 348 670,88
грн.

Відповідно до статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Частиною 2 статті 11 Кодексу
серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків визначено договори
та інші правочини.

В силу положень ст.526 ЦК України, ст. 193
ГК України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином і в
установлений строк відповідно до
вказівок закону, договору, а при
відсутності таких вказівок -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).
Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України,
встановлено, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Згідно ст.629 ЦК
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

З огляду на все вищенаведене, а також
беручи до уваги наявну в матеріалах
справи Декларацію про готовність
об'єкта до експлуатації - Реконструкція
складських будівель на вулиці
Шевченка, 321-б в м. Львові від 23.02.2012
р.(яка підтверджує що будівництво
закінчене і об'єкт готовий до
експлуатації), суд дійшов вірного
висновку, що вимога первісного позову
підлягає задоволенню частково, а саме в
частині стягнення з ТзОВ "Аскона" ЛТД
основного боргу в розмірі 348 670,88 грн. В
решті частини первісного позову щодо
стягнення внеску в розмірі 490 541, 72 грн.
суд обгрунтовано відмовив, так як не
підтверджено, що в цій частині внесок
розраховано на підставі фактичних
техніко-економічних показників.

Щодо вимог зустрічного позову, в якому
відповідач (позивач за зустрічним
позовом) просить визнати недійсним
договір про сплату інвестиційного
внеску №167 від 08.12.2008 р., укладений між
Департаментом економічної політики
Львівської міської ради та Товариством
з обмеженою відповідальністю "Аскона"
ЛТД, слід зазначити наступне.

За приписами статті 27-1 Закону України
"Про планування і забудову територій" у
редакції, чинній на момент укладання
договору, розмір пайової участі
(внеску) замовника у створенні і
розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури населеного
пункту визначається не пізніше десяти
робочих днів з дня реєстрації органом
місцевого самоврядування звернення
замовника про укладення договору про
пайову участь та доданих до нього
документів, що підтверджують вартість
будівництва (реконструкції) об'єкта
містобудування, з техніко-економічними
показниками. Договір про пайову участь
у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту
укладається не пізніше п'ятнадцяти
робочих днів з дня реєстрації
звернення замовника про його
укладення, але до одержання дозволу на
виконання будівельних робіт. Істотними
умовами договору про пайову участь у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту є:
розмір пайового внеску; терміни
(графік) оплати пайового внеску;
відповідальність сторін. Невід'ємною
частиною договору є розрахунок
величини пайового внеску (участі)
замовника у створення
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури населеного пункту.

Пунктом 3.4 Положення про порядок
залучення коштів інвесторів
(замовників, забудовників) на розвиток
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури м. Львова,
затвердженого ухвалою Львівської
міської ради від 03.04.2008 року №1697,
підставою для проведення розрахунку
інвестиційного внеску та укладення з
інвестором (замовником, забудовником)
договору про сплату інвестиційного
внеску є отримання департаментом
економічної політики звернення
інвестора з поданням таких документів:
3.4.1 при будівництві (реконструкції):1)
дозвільні документи на проектування та
будівництво (реконструкцію) об'єкта; 2)
документ щодо погодження у
встановленому порядку робочого
проекту будівництва (реконструкції) з
техніко-економічними показниками (у
тому числі площею об'єкта). Пунктом 3.5.
Положення встановлено, що протягом 10-ти
днів з моменту отримання документів,
вказаних у пункті 3.4, департамент
економічної політики здійснює
розрахунок розміру інвестиційного
внеску та оформлює з інвестором
договір про сплату інвестиційного
внеску.

З огляду на викладене, суд вірно
погодився з доводами зустрічного
позову про те, що договір про сплату
інвестиційного внеску №167 від 08.12.2008 р.
було укладено з порушенням норм
законодавства, чинного на момент його
укладення, оскільки станом на 08.12.2012 р.
(дата укладання договору №167) ні
Департамент економічної політики
Львівської міської ради, ні ТзОВ
"Аскона" ЛТД не мали необхідних
документів для проведення розрахунку
інвестиційного внеску, так як лише
12.12.2008 р., після підписання договору,
Виконавчим комітетом Львівської
міської ради прийнято рішення №1356 "Про
проектування і реконструкцію ТзОВ
"Аскона" ЛТД складських будівель та
будівництво адміністративного корпусу
на вул. Т.Шевченка, 321-б", яким надано
дозвіл ТзОВ "Аскона" ЛТД на
проектування реконструкції складських
будівель та будівництво
адміністративного корпусу, на
отримання вихідних даних на
проектування і розробку робочого
проекту будівництва (реконструкції).

Проте, як вбачається із матеріалів
справи, позивачем (відповідачем за
зустрічним позовом) подано до суду
24.02.2014 р. заяву про застосування
позовної давності до позовної вимоги
за зустрічним позовом про визнання
недійсним договору про сплату
інвестиційного внеску №167 від 08.12.2008 р.
та про відмову на тій підставі у
задоволенні зустрічного позову.
Аналогічне клопотання заявлено
прокурором у поданому суду поясненні.

Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Як зазначено у п.2.8 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання практики
визнання правочинів(господарських
договорів) недійсними", щодо вимог,
пов'язаних з визнанням правочинів
недійсними, застосовується загальна
позовна давність.

Відповідно до ст.261 ЦК України, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст.267 ЦК України, позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення; сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови в позові.

Зустрічна позовна заява надійшла до
суду 10.02.2014 року, що свідчить про сплив
позовної давності за позовною вимогою
про визнання недійсним договору про
сплату інвестиційного внеску №167 від
08.12.2008 року, укладеного між між
Департаментом економічної політики
Львівської міської ради та ТзОВ
"Аскона" ЛТД.

Доказів поважності причин пропущення
позовної давності суду не надано,
матеріали справи таких доказів не
містять.

Враховуючи все вищенаведене, а також з
врахуванням викладеного у п.2.2
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
р. № 10 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів", суд
обгрунтовано відмовив в задоволенні
зустрічного позову про визнання
недійсним договору №167 про сплату
інвестиційного внеску від 08.12.2008 року,
укладеного між Департаментом
економічної політики Львівської
міської ради та ТзОВ "Аскона" ЛТД, у
зв'язку зі спливом позовної давності.

Відповідно до ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, доводи скаржника
зазначені в апеляційній скарзі,
апеляційним судом не визнаються
такими, що можуть бути підставою згідно
ст.104 ГПК України для скасування чи
зміни оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного та відповідно
до вимог ст.ст.91,101-105 ГПК України,-

Львівський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Львівської області від 12.03.2014р. у справі
№ 914/1665/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати покласти на скаржника.

Повний текст постанови складено « 27»
травня 2014 р.

Головуючий суддя
Михалюк О.В.

суддя
Мельник Г.І.

суддя
Галушко Н.А.