м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/5174/14 13.05.14
За позовом Прокурора Солом'янського
району міста Києва в інтересах держави
в особі Київської міської ради
до Приватного акціонерного товариства
про внесення змін до договору оренди
Суддя Морозов С.М.
За участю представників сторін:
від позивача: не з'явились;
від відповідача: Артеменко Я.М.
(представник за довіреністю від
від прокурора: Лапшина О.В. (службове
посвідчення від 16.07.2013р.).
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Прокурор Солом'янського району міста
Києва (надалі також - прокурор)
звернувся до суду з позовною заявою в
інтересах держави в особі Київської
міської ради (надалі також - позивач)
про внесення змін до договору оренди
земельної ділянки від 26.04.2002р.,
укладеного між Київською міською радою
та Приватним акціонерним товариством
«Стрілець АТ» (надалі також -
відповідач), посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 та
зареєстрованого Київським міським
управлінням земельних ресурсів за
В обґрунтування позовних вимог
прокурор посилається на те, що договір
оренди земельної ділянки від 26.04.2002р.,
укладений між позивачем та
відповідачем, підлягає приведенню у
відповідність до вимог чинного
законодавства в частині визначення
розміру орендної плати, а саме ст. 288
Податкового кодексу України та рішення
Київської міської ради №89/9146 від
28.02.2013р. «Про внесення змін до договорів
оренди земельних ділянок у частині
приведення розміру річної орендної
плати у відповідність до положень
статті 288 Податкового кодексу України».
Відповідач надав відзив на позовну
заяву, відповідно до якого проти
позовних вимог прокурора заперечує в
повному обсязі, посилаючись при цьому
на те, що оскільки договір було
укладено до набрання чинності
Податкового кодексу України та
прийняття вказаного рішення Київською
міською радою, а тому на його думку
відсутні підстави для застосування до
правовідносин між позивачем та
відповідачем вказаних норм. Крім того
зазначив, що відповідно до норм
Податкового кодексу України ставка
податку встановлюється в розмірі
одного відсотка від їх нормативної
грошової оцінки, тоді як в договорі
передбачено орендну плату за земельну
ділянку в розмірі двох відсотків її
грошової оцінки. Також зважаючи на
положення ст. 21 закону України «Про
оренду землі» відповідач вказав на
необхідність надання ним своєї згоди
для внесення змін до договору.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.03.2014р. прийнято позовну
заяву до розгляду та порушено
провадження у справі, справі присвоєно
№910/5174/14, розгляд призначено на 22.04.2014р.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.04.2014р. у зв'язку з неявкою
представників позивача та відповідача
в судове засідання, витребуванням
додаткових доказів по справі, розгляд
справи відкладено до 13.05.2014р.
В судове засідання 13.05.2014р. представник
позивача повторно не з'явився.
Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Зважаючи на те, що неявка представника
позивача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.
При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи можливість
учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для відкладення
розгляду справи.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі «Смірнова проти
Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України №1-5/45 від 25.01.2006р., у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.
Критерії оцінювання «розумності»
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.
В судовому засіданні 13.05.2014р. було
оголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -
Відповідно до п. 2 ст. 5 Закону України
«Про прокуратуру» прокуратура України
становить єдину систему, на яку
відповідно до Конституції України та
цього Закону покладаються функції щодо
представництва інтересів громадянина
або держави в суді у випадках,
Згідно з п. 4 ст. 6 Закону України «Про
прокуратуру» органи прокуратури
України вживають заходів до усунення
порушень закону, від кого б вони не
виходили, поновлення порушених прав і
притягнення у встановленому законом
порядку до відповідальності осіб, які
допустили ці порушення.
Статтею 121 Конституції України на
органи прокуратури України покладено
функції представництва інтересів
громадян та держави в судах.
Відповідно до ст. 36-1 Закону України
«Про прокуратуру» представництво
прокуратурою інтересів громадянина
або держави в суді полягає у здійсненні
прокурорами від імені держави
процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом. Підставою
представництва в суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень інтересів держави.
На підставі зазначених положень,
прокурор Солом'янського району міста
Києва звернувся до суду в інтересах
держави в особі Київської міської ради
Відповідно до ст. ст. 1 - 3 Земельного
кодексу України земля є основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави.
Земельні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею
регулюються Конституцією України,
Земельним кодексом України, а також
прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.
Згідно із ст. ст. 13, 41 Конституції
України передбачено, що від імені
українського народу права власника,
зокрема, на землю здійснюють органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
Конституцією України.
Відповідно до ст.ст. 142, 143 Конституції
України до матеріальної основи органів
місцевого самоврядування, крім інших
об'єктів, належить земля, управління
якою здійснюють територіальні громади
через органи самоврядування в межах їх
повноважень шляхом прийняття рішень.
За змістом ст.12 Земельного кодексу
України до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин, належить
розпорядження землями територіальних
громад; надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу.
Статтею 116 Земельного кодексу України
(в редакції, яка діяла на момент
укладення спірного договору)
визначено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.
В силу ч.1 ст.124 вказаного кодексу
України у відповідній редакції
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.
Відповідно до ч.1 ст. 93 Земельного
кодексу України та ст.1 Закону України
«Про оренду землі» право оренди
земельної ділянки - це засноване на
договорі строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.
Статтею 13 Закону України «Про оренду
землі» встановлено, що договір оренди
землі - це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.
Як встановлено судом, на підставі
рішення Київської міської ради №300/1734
від 14.03.2002р. (копія рішення в матеріалах
справи) між позивачем (орендодавець - за
Договором) та відповідачем (орендар - за
Договором) було укладено договір
оренди земельної ділянки від 26.04.2002р.
(надалі - Договір), за змістом п. 1. якого
орендодавець передає, а орендар
приймає в оренду на 25 років земельну
ділянку, місце розташування якої на
вул. Індустріальній, 27 у Солом'янському
районі м. Києва, розміром 1,3526 га для
будівництва, обслуговування та
експлуатації ділового центру у межах,
які перенесені у натуру (на місцевість)
і зазначені на плані, що є невід'ємною
частиною цього договору.

Згідно п. п. 2.1. - 2.3. Договору за оренду
земельної ділянки орендар сплачує
орендодавцеві орендну плату у грошовій
формі, незалежно від результатів своєї
діяльності. Річна орендна плата за
земельну ділянку встановлюється у
розмірі двох відсотків від її грошової
оцінки. Розмір орендної плати може
змінюватися за згодою сторін (шляхом
внесення змін до цього договору), за
винятком випадку, передбаченого
пунктом п'ятим цього договору.

У відповідності до п. 3. Договору на час
укладення договору грошова оцінка
земельної ділянки становить 11 981 165,88
грн.

В п. 5. Договору сторони погодили, що
орендодавець має право в
односторонньому порядку (шляхом
надсилання орендареві повідомлення
через податкові органи або через інший
уповноважений на це орган) збільшити
розмір орендної плати у випадку, коли
внаслідок змін у законодавстві орендна
плата стане меншою від розміру
земельного податку.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
оренду землі» (у редакції, чинній на
момент укладання договору оренди)
укладений договір оренди землі
підлягає державній реєстрації. Порядок
та органи, що здійснюють державну
реєстрацію, визначаються Кабінетом
Міністрів України.

Згідно з ч.2 ст.125 Земельного кодексу
України (в редакції, яка була чинною на
момент укладання договору оренди)
право на оренду земельної ділянки
виникає після укладення договору
оренди і його державної реєстрації.

За приписами ст. 202 Земельного кодексу
України (в редакції, яка діяла станом на
час проведення реєстрації спірного
договору) державна реєстрація
земельних ділянок здійснюється у
складі державного реєстру земель.
Державний реєстр земель складається з
двох частин: книги записів реєстрації
державних актів на право власності на
землю та на право постійного
користування землею, договорів оренди
землі із зазначенням кадастрових
номерів земельних ділянок; поземельної
книги, яка містить відомості про
земельну ділянку.

Як вбачається з матеріалів справи,
Договір було зареєстровано Київським
міським управлінням земельних
ресурсів, про що зроблено запис від
12.06.2002р. за №72-6-00052 у книзі записів
державної реєстрації договорів.

В подальшому, рішенням Київської
міської ради №89/9146 від 28.02.2013р. «Про
внесення змін до договорів оренди
земельних ділянок у частині приведення
розміру річної орендної плати у
відповідність до положень статті 288
Податкового кодексу України» було
вирішено внести зміни до договорів
оренди земельних ділянок згідно з
додатком до цього рішення, встановивши
річну орендну плату у розмірі трьох
відсотків від нормативної грошової
оцінки земельних ділянок.

Відповідно до додатку до рішення
Київської міської ради від 28.02.2013р.
№89/9146 «Перелік договорів оренди
земельних ділянок, розмір річної плати
яких менший від мінімального,
встановленого ст. 288 Податкового
кодексу України» рахується земельна
ділянка по вул. Індустріальній, 27 в м.
Києві, що передана відповідачу.

Згідно п. 3 рішення Київської міської
ради від 28.02.2013р. №89/9146 Департаменту
земельних ресурсів виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації) доручено
проінформувати про прийняття
вказаного рішення орендарів земельних
ділянок, зазначених у додатку до цього
рішення.

Вказане рішення Київської міської ради
на виконання вимог Закону України «Про
засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності» було оприлюднено 02.04.2013р.
шляхом опублікування його в газеті
Київської міської ради «Хрещатик» та
на офіційному веб-сайті Київської
міської ради (www.kmr.gov.ua).

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
рішення ради нормативно-правового
характеру набирають чинності з дня їх
офіційного оприлюднення, якщо радою не
встановлено більш пізній строк
введення цих рішень у дію.

За приписами ст.651 Цивільного кодексу
України зміна договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 654 Цивільного кодексу України
встановлено обов'язковість вчинення
змін до договору в такій самій формі, що
й договір.

За змістом ст.188 Господарського кодексу
України зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона договору,
яка одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.
Якщо судовим рішенням договір змінено
або розірвано, договір вважається
зміненим або розірваним з дня набрання
чинності даним рішенням, якщо іншого
строку набрання чинності не
встановлено за рішенням суду.

Відповідно до ст. 30 Закону України
«Про оренду землі» зміна умов договору
оренди землі здійснюється за взаємною
згодою сторін. У разі недосягнення
згоди щодо зміни умов договору оренди
землі спір вирішується в судовому
порядку.

З наданого до матеріалів справи листа
№05704-10360 від 22.05.2013р. вбачається, що
Департаментом земельних ресурсів
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації) було
запропоновано відповідачу, з метою
приведення у відповідність до
законодавства істотних умов договору,
укласти договір про внесення змін до
договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 1 закону України «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців»
місцезнаходження юридичної особи -
адреса органу або особи, які відповідно
до установчих документів юридичної
особи чи закону виступають від її імені
(далі - виконавчий орган), поштове
відправлення - рекомендований лист,
посилка, поштова картка, бандероль,
секограма, дрібний пакет, мішок, які
приймаються для пересилання без оцінки
відправником вартості вкладення з
гарантуванням збереження документів
відповідно до законодавства України.

Згідно п. 91 Правил надання послуг
поштового зв'язку, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
№270 від 05.03.2009р., з наступними змінами і
доповненнями, поштові відправлення,
поштові перекази доставляються
оператором поштового зв'язку адресатам
на поштову адресу або
видаються/виплачуються в об'єкті
поштового зв'язку.

Вказана пропозиція (лист №05704-10360 від
22.05.2013р.) щодо внесення змін до договору
залишилась без відповіді зі сторони
відповідача.

Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу
України ціна в договорі встановлюється
за домовленістю сторін. У випадках,
встановлених законом, застосовуються
ціни (тарифи, ставки тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування. Зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом.

Згідно зі ст. 19 закону України «Про
оренду землі» (в редакції чинній на
момент укладення договору) орендна
плата за земельну ділянку - це платіж,
який орендар вносить орендодавцеві за
користування земельною ділянкою.
Розмір, форма і строки внесення
орендної плати встановлюються за
угодою сторін у договорі оренди.

Відповідно до ст. 21 закону України «Про
оренду землі» станом на час розгляду
справи в суді орендна плата за землю -
це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Податкового кодексу
України).

Законом України №309-VI від 03.06.2008р. «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» були внесені зміни до ч.
ч. 4, 5 ст.21 Закону України «Про оренду
землі», відповідно до яких річна
орендна плата за земельні ділянки, які
перебувають у державній або
комунальній власності, надходить до
відповідних бюджетів, розподіляється і
використовується відповідно до закону
і не може бути меншою: для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється Законом України «Про
плату за землю»; для інших категорій
земель - трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
Законом України «Про плату за землю».
Річна орендна плата за земельні
ділянки, які перебувають у державній
або комунальній власності, не може
перевищувати 12 відсотків їх
нормативної грошової оцінки. При цьому
у разі визначення орендаря на
конкурентних засадах може бути
встановлений більший розмір орендної
плати, ніж зазначений у цій частині.

У зв'язку із введенням в дію з 01.01.2011р.
Податкового кодексу України Закон
України «Про плату за землю» втратив
чинність (ч. 2 прикінцевих положень
Податкового кодексу України).

Статтею 288 Податкового кодексу України
встановлено, що підставою для
нарахування орендної плати за земельну
ділянку є договір оренди такої
земельної ділянки. Розмір орендної
плати встановлюється в договорі
оренди, але річна сума платежу не може
бути меншою: для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється цим розділом; для інших
категорій земель - трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
цим розділом, та не може перевищувати:
для земельних ділянок, наданих для
розміщення, будівництва,
обслуговування та експлуатації
об'єктів енергетики, які виробляють
електричну енергію з відновлюваних
джерел енергії, включаючи технологічну
інфраструктуру таких об'єктів
(виробничі приміщення, бази,
розподільчі пункти (пристрої),
електричні підстанції, електричні
мережі), - 3 відсотки нормативної
грошової оцінки; для земельних ділянок,
які перебувають у державній або
комунальній власності та надані для
будівництва та/або експлуатації
аеродромів - чотирикратний розмір
земельного податку, що встановлюється
цим розділом; для інших земельних
ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків
нормативної грошової оцінки.

Відповідно до ст. 274 Податкового
кодексу України ставка податку за
земельні ділянки, нормативну грошову
оцінку яких проведено, встановлюється
у розмірі 1 відсотка від їх нормативної
грошової оцінки.

Отже, нормами чинного законодавства
передбачено можливість зміни умов
договору за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у випадках
встановлених договором або законом.
Оскільки сторонами в договорі оренди
передбачена можливість збільшення
розміру орендної плати, а орендна плата
за земельні ділянки державної та
комунальної власності є регульованою
ціною, тому законодавча зміна
граничного розміру цієї плати є
підставою для перегляду розміру
орендної плати, встановленої умовами
договору.

Аналогічну позицію викладено
Верховним Судом України в постанові
від 20.11.2012р. по справі №28/5005/640/2012р.

Відповідно до п. 2.19 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики розгляду
справ у спорах, що виникають із
земельних відносин» №6 від 17.05.2011р. у
разі прийняття уповноваженим органом
рішення про внесення змін до ставок
орендної плати за землю та
затвердження нових коефіцієнтів, що
використовуються для розрахунку
орендної плати за земельні ділянки,
такі обставини можуть не братися судом
до уваги лише у разі скасування
відповідного рішення органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування в установленому
законом порядку.

Згідно зі статтею 632 ЦК України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. У визначених
законом випадках застосовуються ціни
(тарифи, ставки тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування. Судам слід
враховувати, що розмір орендної плати
за землю визначається сторонами у
договорі, в тому числі може визначатися
шляхом встановлення відсоткового
відношення до нормативної грошової
оцінки земельної ділянки, що
відповідає чинному законодавству
України, зокрема, приписам частини
першої статті 15, статті 21 Закону
України «Про оренду земл». Статтею 30
Закону України "Про оренду землі"
передбачено, що зміна умов договору
оренди землі здійснюється за взаємною
згодою сторін. У разі недосягнення
згоди щодо зміни умов договору оренди
землі спір вирішується в судовому
порядку. Оскільки орендна плата за
земельні ділянки державної та
комунальної власності є регульованою
ціною, то законодавча зміна граничного
розміру цієї плати може бути підставою
для перегляду розміру орендної плати,
встановленої умовами договору. При
цьому надсилання відповідачеві
пропозицій щодо внесення змін до
договору оренди є правом, а не
обов'язком позивача, тому недотримання
останнім вимог частини другої статті 188
ГК України щодо надсилання іншій
стороні пропозицій про зміну умов
договору не позбавляє його права
звернутися до господарського суду з
позовом про зміну умов договору.

Отже, рішення Київської міської ради
№89/9146 від 28.02.2013р. «Про внесення змін до
договорів оренди земельних ділянок у
частині приведення розміру річної
орендної плати у відповідність до
положень статті 288 Податкового кодексу
України» не можуть не братися судом до
уваги при вирішенні даного спору.
Докази скасування вказаного рішення
органу місцевого самоврядування в
матеріалах справи відсутні.

Посилання відповідача на те, що до
спірних правовідносин неможливо
застосувати норми Податкового кодексу
України та рішення Київської міської
ради №89/9146 від 28.02.2013р. «Про внесення
змін до договорів оренди земельних
ділянок у частині приведення розміру
річної орендної плати у відповідність
до положень статті 288 Податкового
кодексу України», оскільки вони
набрали чинності після укладення
договору не приймаються судом до уваги,
оскільки в даному випадку між
сторонами існує спір щодо внесення
змін до договору (ст. 651 Цивільного
кодексу України, ст. 188 Господарського
кодексу України), а спосіб захисту
порушеного права позивача, обраний
прокурором, передбачений ст. 16
Цивільного кодексу України.

Наявність згоди відповідача щодо
внесення змін до договору оренди
земельної ділянки, що узгоджується з
положеннями ст. 21 закону України «Про
оренду землі» є необхідною умовою при
врегулюванні спору в позасудовому
порядку шляхом укладення відповідного
договору, додаткової угоди, тощо, в той
час як положеннями ст. 651 Цивільного
кодексу України, ст. 188 Господарського
кодексу України, п. 17 Договору
передбачено право позивача змінити
умови договору в судовому порядку.

Згідно ст. ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №6
від 23.03.2012р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

З урахуванням викладеного позовні
вимоги прокурора підлягають
задоволенню в повному обсязі, а до п. 2.2.
Договору необхідно внести зміни,
виклавши його в наступній редакції:
«Річна орендна плата за земельну
ділянку встановлюється у розмірі 3% (три
відсотки) від її грошової оцінки.»

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
судовий збір» від сплати судового
збору звільняються, зокрема, органи
прокуратури - при здійсненні своїх
повноважень.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, судовий збір у розмірі 1
218,00 грн., відповідно до положень ст. 49
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України та ст. 5 Закону України
«Про судовий збір», покладається на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Внести зміни до Договору оренди
земельної ділянки від 26.04.2002р.,
укладеного між Київською міською радою
та Приватним акціонерним товариством
«Стрілець АТ», посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 та
зареєстрованого Київським міським
управлінням земельних ресурсів за
№72-6-00052, та п. 2.2. Договору оренди
земельної ділянки від 26.04.2002р. викласти
в наступній редакції: «Річна орендна
плата за земельну ділянку
встановлюється у розмірі 3% (три
відсотки) від її грошової оцінки.».

3. Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Стрілець АТ»
(ідентифікаційний код 21557043, адреса: вул.
Мельникова, 83, м. Київ, 04119) на користь
Державного бюджету України (, р/р 3001, одержувач Головне
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві, МФО 820019, код
платежу 22030001) судовий збір в розмірі 1
218,00 грн. (одна тисяча двісті
вісімнадцять гривень 00 коп.).

4. Після вступу рішення в законну силу
видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 19.05.2014р.

Суддя

Морозов С.М.