ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2014 року
Справа №5023/3607/12

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Бондаренко В.П., суддя
Ільїн О.В., суддя Россолов В.В.

при секретарі Соколовій Ю.І.

за участю представників сторін:

прокурор - Дудник В.В.;

позивач - Хомякова І.І.;

третя особа - Єршова О.І.;

відповідач - Портік В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні
Харківського апеляційного
господарського суду апеляційні
скарги Державної фінансової інспекції
в Харківській області (вх. №556Х/1-35) та
прокурора Харківської області (вх.
№672Х/1-35) на рішення господарського
суду Харківської області від 07 лютого
2014 року по справі №5023/3607/12

за позовом Харківського міжрайонного
прокурора Харківської області в
інтересах держави в особі Харківського
національного аграрного університету
ім. В.В. Докучаєва

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача - Державна фінансова
інспекція в Харківській області, м.
Харків

до Акціонерного товариства закритого
типу "Інтелс", м. Харків

про стягнення коштів та повернення
майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області 07 лютого 2014 року по
справі (колегія суддів у складі:
головуючий суддя Ольшанченко В.І.,
суддя Жигалкін І.П., суддя Хотенець
П.В.) у задоволенні позовних вимог про
повернення Харківському національному
аграрному університету ім. В.В.
Докучаєва нерухомого майна -
приміщення гуртожитку №7 у м. Харкові
по Стадіонному проїзду, 14, у загальній
кількості 54 кімнати, відмовлено
повністю. У задоволенні позовних вимог
про стягнення з Акціонерного
товариства закритого типу "Інтелс" на
користь Харківського національного
аграрного університету ім. В.В.
Докучаєва витрат з утримання майна, яке
знаходилось у чужому володінні та
користуванні, в сумі 1373690,02 грн.
відмовлено повністю.

Державна фінансова інспекція в
Харківській області з рішенням
господарського суду не погодилась,
звернулась до апеляційного суду зі
скаргою, в якій просила рішення
скасувати та прийняти нове рішення,
яким позов задовольнити в повному
обсязі.

Прокурор Харківської області з
рішенням господарського суду також не
погодився, звернувся до апеляційного
суду зі скаргою, в якій, посилаючись на
порушення норм матеріального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків, викладених у рішенні суду,
обставинам справи, просив рішення
скасувати та прийняти нове, яким позов
задовольнити в повному обсязі.

Державна фінансова інспекція в
Харківській області надала відзив на
скаргу прокурора, в якому просила
задовольнити скарги прокурора та
інспекції.

Харківський національний аграрний
університет ім. В.В. Докучаєва у відзиві
на скарги підтримав скарги прокурора
та інспекції.

Інші сторони відзивів на апеляційні
скарги не надали.

У судовому засіданні прокурор та третя
особа підтримали вимоги скарг, просили
їх задовольнити.

Позивач також просив скарги
прокуратури та інспекції задовольнити.

Відповідач проти задоволення
апеляційних скарг заперечував, просив
рішення господарського суду залишити
без змін з підстав законності та
обґрунтованості.

Також, у судовому засіданні
Харківський національний аграрний
університет ім. В.В. Докучаєва надав
клопотання, в якому просив призначити
по справі судову експертизу.

Розглянувши заявлене клопотання,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ГПК України для
роз'яснення питань, що виникають при
вирішенні господарського спору і
потребують спеціальних знань,
господарський суд призначає судову
експертизу.

Проте, позивачем в клопотанні не було
обґрунтовано необхідність призначення
по справі судової експертизи та не
зазначено, які саме спеціальні знання в
галузі права необхідні для вирішення
справи по суті, у зв'язку з чим, судова
колегія дійшла висновку про відмову у
його задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, а також
викладені в апеляційних скаргах
доводи, заслухавши у судовому
засіданні пояснення прокурора та
уповноважених представників сторін,
перевіривши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлення
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, та розглянувши справу
у відповідності до вимог ст. 101 ГПК
України, колегія суддів зазначає
наступне.

Як правильно досліджено господарським
судом при прийнятті оскаржуваного
рішення, позивач - Харківський
національний аграрний університет ім.
В.В. Докучаєва - заснований на державній
власності і підпорядкований
Міністерству аграрної політики
України, відповідно до п. 1.1 Статуту,
зареєстрованого 15.04.2008 р.

Згідно з пунктом 9.1 Статуту Університет
є неприбутковою організацією.
Матеріально-технічна база
Університету включає будівлі, споруди,
землю, комунікації, обладнання,
транспортні засоби, службове житло та
інші цінності. Майно Університету
належить йому на правах оперативного
управління, визначених законодавством.
Університет має право самостійно
використовувати майно, передане йому в
оперативне управління.

Як свідчать матеріали справи,
гуртожиток №7 по вул. Стадіонний
проїзд, 14 у м. Харкові, знаходиться на
балансі Університету та
зареєстрований за ним у Харківському
міському БТІ.

З матеріалів справи вбачається, що
сторонами був підписаний договір
№25/04-08 довірчого управління майном
25.04.2008 р. (надалі - Договір).

Сторонами 26.04.2008 р. та 06.06.2008 р. було
підписано додаткові угоди №1 та №2 до
Договору.

Пунктом 1.2 Договору, з урахуванням змін,
внесених додатковими угодами, сторони
узгодили, що позивач передає
відповідачу в довірче управління
гуртожиток №7 у м. Харкові по вул.
Стадіонний проїзд, 14, та ліве крило
(фасадне) гуртожитку №1, що складається
з 108 кімнат площею 1557 кв.м.,
розташованого в с. Комуніст-1
Харківського району Харківської
області строком на 20 років.

Відповідно до акту №1 передачі частини
житлового приміщення від 01.09.2008 р.,
позивач передав у довірче управління
відповідачу житлові кімнати №№ 2, 6 - 40,
49 - 56, 84 - 91, 112, що знаходяться в будівлі
гуртожитку №7 за адресою: м. Харків, вул.
Стадіонний проїзд, 14.

Оскільки на момент прийому-передачі
кімнати №№ 2, 84, 86, 88, 112 були заселені
студентами заочної форми навчання, ці
кімнати були замінені на кімнати №№ 43,
44, 57, 59, 70 та 41. Отже, загальна кількість
кімнат складає 54 кімнати.

Згодом, сторони склали акт від 28.11.2008 р.
про непридатність та повернення
частини приміщень, за яким відповідач
повернув позивачу 12 кімнат,
непридатних до проживання, а саме №№ 8,
9, 12, 13, 17, 18, 20, 28, 29, 35, 36, 38. Отже, фактично
залишилися 42 кімнати.

Як зазначено в рішенні суду, АТЗТ
„Інтелс" у 2009 р. звернулося до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою про визнання
спірного договору №25/04-08 довірчого
управління майном від 25.04.2008 р.,
укладеного між АТЗТ „Інтелс" та ХНАУ
ім. В.В. Докучаєва, дійсним. Позов було
прийнято до провадження, справі
присвоєний номер 35/31-09.

Господарським судом Харківської
області розглянуто справу №35/31-09 за
первісним позовом АТЗТ „Інтелс" до
ХНАУ ім. В.В. Докучаєва про визнання
дійсним договору та за зустрічним
позовом ХНАУ ім. В.В. Докучаєва до АТЗТ
„Інтелс" про визнання недійсним цього
договору.

Рішенням суду від 18.06.2009 р. первісний
позов було задоволено, а саме: визнано
дійсним договір №25/04-08 довірчого
управління майном від 25.04.2008 р.,
укладений між АТЗТ „Інтелс" та ХНАУ ім.
В.В. Докучаєва. У задоволенні
зустрічного позову ХНАУ ім. В.В.
Докучаєва до АТЗТ „Інтелс" відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 16.09.2009 р.,
залишеною без змін постановою Вищого
господарського суду України від 23.12.2009
р., було встановлено, що договір №25/04-08
довірчого управління майном від 25.04.2008
р. є неукладеним, в зв'язку з чим
апеляційну скаргу ХНАУ ім. В.В.
Докучаєва задоволено частково, рішення
господарського суду Харківської
області від 18.06.2009 р. по справі №35/31-09
скасовано в частині задоволення позову
щодо визнання дійсним договору
довірчого управління майном за №25/04-08
від 24.04.2008, укладеного між АТЗТ „Інтелс"
та ХНАУ ім. В.В. Докучаєва та прийнято
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовлено. В іншій частині рішення
залишено без змін.

Отже, договір №25/04-08 довірчого
управління майном від 25.04.2008 р. між ХНАУ
ім. В.В. Докучаєва та АТЗТ „Інтелс" є
неукладеним.

Як стверджує відповідач, з моменту
визнання судом Договору неукладеним,
відповідач жодним чином не
використовує та не утримує передані
йому позивачем 42 кімнати гуртожитку:
майно в цих кімнатах не зберігається,
працівники відповідача у вказаному
гуртожитку не працюють і не проживають,
будь-якої перешкоди входу і виходу для
працівників позивача та інших осіб, які
проживають у гуртожитку, не чиниться.

Також, відповідач зазначає, що коштів
за проживання в гуртожитку з
проживаючих у ньому осіб відповідач не
бере, а тому, і не має чого повертати.

Державною фінансовою інспекцією в
Харківській області відповідно до п. 2.12
плану контрольно-ревізійної роботи ДФІ
України на ІІ квартал 2012 року та п. 1.1.5.1
плану контрольно-ревізійної роботи ДФІ
в Харківській області на ІІ квартал 2012
року проведено планову виїзну ревізію
фінансово-господарської діяльності
ХНАУ ім. В.В. Докучаєва за 2008 - 2011 роки, за
результатами якої складено акт №07-20/8
від 03.07.2012 р., який підписано із
запереченнями.

У ході зустрічної звірки відповідачем
не надано документів щодо укладених з
контингентом контрактів по отриманню
житла в гуртожитку.

Актів, або інших документів, які б
підтверджували приймання-передачу
лівого крила (фасадне) гуртожитку №1, що
складається з 108 кімнат площею 1557 кв.м,
розташованого в с. Комуніст-1
Харківського району Харківської
області до зустрічної звірки не
надавалось.

На ДФІ в Харківській області від 29.05.2012
р. про надання інформації, від
відповідача отримана відповідь, що
згідно акту передачі житлового
приміщення №1 до договору довірчого
управління майном №25/04-08 від 01.09.2008,
приймання-передача лівого (фасадного)
гуртожитку №1, 108 кімнат, площею 1557 кв. м,
що розташоване за адресою: п/в
Комуніст-1, учбове містечко ХНАУ,
Харківського району, Харківської
області, фактично не передавалось.

Згідно договору та додаткових угод до
нього, розрахунки між сторонами мали
здійснюватися на підставі калькуляції
- формули, при цьому, мова йдеться про
розмір квартплати за 1 кв.м, яка не може
перевищувати встановленого місцевими
радами для аналогічних будинків
житлового фонду.

Отриману від контингенту квартплату
АТЗТ „Інтелс" повинен був на підставі
рахунків-фактур перерахувати
Університету, з яких останній сплачує
АТЗТ „Інтелс" винагороду в розмірі 30%.

Комунальні платежі в зазначені
розрахунки не входять, сторони лише
узгодили, що Управитель може
самостійно укладати договори з третіми
особами на надання житлово-комунальних
послуг.

Зустрічною звіркою встановлено, що
передане у довірче управління майно не
обліковується в АТЗТ „ІНТЕЛС" на
окремому балансі, самостійні облік по
ньому не ведеться.

Документи, по тарифам, встановленим
місцевими радами також відсутні.

Не зважаючи на те, що Договором не
передбачено відшкодування
відповідачем комунальних послуг,
однак, загалом АТЗТ „Інтелс" за 2009 - 2011
роки відшкодувало Університету
комунальних витрат на підставі актів
прийому-передачі послуг в загальній
сумі 12 8000 грн., в тому числі: у 2009 році - 20
000 грн., з яких 20 000 грн. позивачем було
повернуто на розрахунковий рахунок
відповідача, як помилково
перераховані, у 2010 році перерахувало 42
000 грн., у 2011 році перерахувало 86 000 грн.

У платіжних дорученнях АТЗТ „Інтелс"
зазначено, що призначення платежу -
відшкодування комунальних витрат
згідно договору від 26.04.2008 року №25/04-08.

Загалом, по бухгалтерському обліку
АТЗТ „Інтелс" дебіторська
заборгованість за ХНАУ ім. В.В.
Докучаєва становила: станом на 01.10.2009 р.
- 20 000 грн., станом на 01.01.2010 р. - 20 000 грн.,
станом на 01.01.2011 р. - 119 269,62 грн., станом на
01.01.2012 р. - 77 269,62 грн., з яких на 20 000 грн.
заборгованість документально не
підтверджена.

Акти звірок між АТЗТ „Інтелс" та ХНАУ
ім. В.В. Докучаєва не складалися.

За даними бухгалтерського обліку АТЗТ
„Інтелс" протягом 2009-2011 років будь-яких
взаєморозрахунків, обумовлених
договором, як-то квартплата
Університету, винагорода від
квартплати в розмірі 30% товариству,
відшкодування матеріальних витрат,
понесених Управителем у зв'язку з
ремонтом та придбанням необхідних
матеріальних цінностей для
функціонування об'єктів по договору,
між сторонами не відбувалося. Протягом
2009-2011 років АТЗТ „Інтелс" на підставі 12
актів здачі-прийняття робіт (надання
послуг), підписаних зі сторони
Університету не керівником установи,
відшкодувало установі комунальні
витрати на загальну суму 128 000 грн.

Будь-яка заборгованість по вказаному
договору по бухгалтерському обліку
АТЗТ „Інтелс" відсутня.

У відповіді, наданій ДФІ в Харківській
області на запит Сектору ГІРФО
Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в
Харківській області від 29.05.2012 р. №59/6826,
зазначено, що станом на 01.01.2012 р. в
гуртожитку №7 за адресою: м. Харків, вул.
Стадіонний проїзд, 14 зареєстровано 7
громадян України та 41 іноземних
громадян, з них 6 - зняті з
реєстраційного обліку. Всі
вищезазначені особи поселені у
гуртожиток не через Університет, плату
за проживання здійснюють не установі.

У ході ревізії було здійснено
фактичний огляд (обстеження) приміщень
гуртожитку №7 ХНАУ ім. В.В. Докучаєва, що
знаходиться за адресою: м. Харків,
Стадіонний проїзд 14 і встановлено, що
загальна кількість житлових кімнат
складає 120, з них: проживають особи
згідно наказів Університету та вільні -
в 66 кімнатах; проживають інші особи, на
поселення яких не надано документів - в
54 кімнатах. Зайнята житлова площа
становить 1324 кв. м. та 1026 кв. м.
відповідно. Фактичним обстеженням
підтверджено, що 54 кімнати загальною
площею 1026 кв. м. використовуються
сторонніми особами.

Перевіркою повноти нарахування до
сплати сум за проживання в гуртожитку
№7, своєчасності їх сплати та стану
ведення претензійно-позовної роботи за
несплачені суми протягом 2009-2011 років
встановлено наступне.

За період з 01.01.2009 р. по 01.01.2012 р.
нарахування за проживання в гуртожитку
№7 склали 683040,78 грн., з них: за
проживання осіб згідно наказів
університету - 394160,78 грн., проживання
студентів заочного відділення та
слухачів підвищення кваліфікації -
160880,00 грн. та проживання інших осіб, на
поселення яких не надано документів -
128000,00 грн., в тому числі по роках: 2009 -
101901,89 грн., 2010 - 134690,59 грн., 2011 - 157568,30 грн.

Отже, фактично, з урахуванням залишків,
за період з 01.01.2009 р. по 01.01.2012 р. на
реєстраційний рахунок спеціального
фонду надійшло коштів за проживання в
гуртожитку №7 на загальну суму 678814,91
грн. з них: проживання осіб згідно
наказів університету - 389934,87 грн.,
проживання студентів заочного
відділення та слухачів підвищення
кваліфікації - 160880,00 грн. та проживання
інших осіб, на поселення яких не надано
документів - 128000,00 грн., в тому числі по
роках: 2009 - 101262,42 грн., 2010 - 120039,29 грн., 2011 -
168633,16 грн.

Згідно даних бухгалтерського обліку
Університету на утримання гуртожитку
№7 понесені фактичні витрати за 2009 - 2011
роки в загальній сумі 1682423,96 грн., а саме:
в 2009 - 468454,63 грн., в 2010 - 565633,64 грн., в 2011 -
648335,69 грн.

Різниця між нарахованими протягом 2009 -
2011 років доходами від фактично наданих
Університетом платних послуг та між
фактичними витратами, що понесені
установою на утримання гуртожитку №7
становить 999383,18 грн. (1682423,96 грн. - 683040,78
грн.).

Пунктом 8 Переліку платних послуг, які
можуть надаватися державними
навчальними закладами, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.01.1997 р. №38 (далі - Перелік №38) та
вимог п. 7 Переліку платних послуг, які
можуть надаватися навчальними
закладами, іншими установами та
закладами системи освіти, що належать
до державної та комунальної форми
власності, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 27.08.2010 р.
№796 (далі - Перелік №796), які діяли в
періоді, в якому проводилась ревізія,
навчальні заклади можуть надавати
платні послуги у сфері
житлово-комунальних послуг, в тому
числі платні послуги з проживання в
гуртожитках.

Однак, ревізією встановлено, що
переважна частина мешканців, які
проживають згідно наказів
Університету та без відповідних
документів, не є співробітниками ХНАУ
ім. В.В. Докучаєва, їх діяльність також
не пов'язана з діяльністю бюджетної
установи.

Крім того, для таких осіб та для
співробітників ХНАУ ім. В.В. Докучаєва,
Університетом затверджено окремий
розрахунок оплати за проживання в
гуртожитку.

Для сторонніх осіб, слухачів
підвищення кваліфікації, студентів
заочної форми навчання, осіб, які
перебувають у відрядженні,
Університетом затверджено вартість
проживання з розрахунку за добу.

Таким чином, ХНАУ ім. В.В. Докучаєва, як
балансоутримувач цього гуртожитку,
може здійснювати обслуговування
гуртожитку та оплату комунальних
послуг, спожитих сторонніми особами,
але з наступним відшкодуванням
вказаних витрат, тому що згідно вимог п.
8 Переліку №38 та п. 7 Переліку №796 ці
послуги є виключно платними.

З викладеного випливає, що в порушення
вимог ч. 6 ст. 51 Бюджетного кодексу
України від 21.06.2001 р. №2542-111, ч. 4 ст. 48
Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 р.
№2456-VІ, п. 8 Переліку №38 та п. 7 Переліку
№796, п. 20 Порядку складання, розгляду,
затвердження та основних вимог до
виконання кошторисів бюджетних
установ, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 р.
№228 Університетом не пред'явлено до
оплати вартість спожитих послуг та
енергоносіїв, що призвело до покриття
за рахунок бюджетних коштів витрат
сторонніх юридичних та фізичних осіб в
сумі 999383,18 грн.

З урахуванням наведених порушень та у
відповідності до вимог п. 7 ст.10 Закону
України „Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні"
та п. 46 Порядку проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 р.
№550, ректору ХНАУ ім. В.В. Докучаєва
пред'явлено вимогу від 19.07.2012 р. №07-15/10875
про усунення виявлених порушень
законодавства з фінансових питань.

Вимога не була виконана ХНАУ ім. В.В.
Докучаєва, що дало підставу ДФІ в
Харківській області звернутись до
Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
ХНАУ ім. В.В. Докучаєва про зобов'язання
виконати вимогу, і постановою
Харківського окружного
адміністративного суду від 22.11.2012 р. по
справі №2а-11649/12/2070 позов було
задоволено в повному обсязі.

Щодо висновку №8425 експертного
економічного дослідження від 04.09.2012 р.,
зробленого ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С.
Бокаріуса, колегія суддів вважає, що
суд попередньої інстанції правомірно
не прийняв його до уваги, оскільки це є,
по суті, висновок фахівця, який не
підтверджує використання відповідачем
кімнат гуртожитку у період 2009 - 2012 роки
та безпідставного отримання
відповідачем від позивача коштів в
сумі 999383,18 грн.

Також, ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С.
Бокаріуса надав висновок судової
економічної експертизи №2537 від 17.06.2013
р., в якому експерт за наданими на
дослідження документами підтвердив
висновок акту ДФІ в частині різниці між
нарахованими протягом 2009 - 2011 років
доходами від фактично наданих
Університетом платних послуг та між
фактичними витратами, що понесені
установою на утримання гуртожитку №7 в
сумі 999383,18 грн., яка названа в акті
ревізії як „матеріальна шкода
(збитки)", але при цьому вказав, що
понесення ХНАУ ім. В.В. Докучаєва витрат
на утримання 54 кімнат гуртожитку за
період з 01.01.2009 р. по 24.12.2012 р. не
підтверджується документально.

Судом першої інстанції також у рішенні
зазначено, що експерт не зміг
підтвердити розрахунок доходів та
витрат ХНАУ ім. В.В. Докучаєва за період
з 01.01.2009 р. по 31.12.2012 р., оскільки в акті
ревізії зазначений період 2008 - 2011 роки,
а проведення додаткових ревізійних дій
не відноситься до компетенції
експерта-економіста.

Також експерт не зміг підтвердити
вселення відповідачем осіб у 54 кімнати
гуртожитку у період з 01.01.2009 р. по 24.12.2012
р., оскільки в акті ДФІ це питання не
перевірялося.

У вказаному висновку експерт дійшов
висновку, що позивач передавав
відповідачу 50 кімнат гуртожитку.

Крім того, експерт встановив, що в акті
ДФІ не визначено суму доходу,
нарахованого ХНАУ ім. В.В. Докучаєва
саме від 54 кімнат гуртожитку за період
з 01.01.2009 р. по 24.12.2012 р., а визначити які
доходи фактично отримав відповідач від
осіб, що фактично проживали у 54
кімнатах гуртожитку за період 01.01.2009 р.
по 24.12.2012 р. та які витрати він поніс на
утримання цих кімнат у даний період,
неможливо, оскільки відсутні будь-які
документи, на підставі яких
здійснювались розрахунки, та, як
зазначено в акті ДФІ, зустрічною
перевіркою встановлено, що передане у
довірче управління майно не
обліковується в АТЗТ „Інтелс" на
окремому балансі, а самостійний по
ньому не ведеться.

У наведеному висновку експерт
підтвердив, що відповідач перерахував
позивачу за 2008 - 2011 роки по договору
128000,00 грн.

Отже, висновок судової економічної
експертизи №2537 від 17.06.2013 р., на думку
колегії суддів, є неповним і
суперечливим, оскільки експертом не
було взято до уваги акт від 28.11.2008 р.,
яким відповідачем було повернуто
позивачу 12 кімнат із 54, а також не
визначено яка сума витрат, понесених
позивачем на утримання 144 кімнат,
припадає на 42 кімнати відповідача.

Загалом, експертом не надано вичерпних
відповідей на всі поставлені питання.

Судом першої інстанції 18.07.2013 р. було
призначено по справі додаткову судову
економічну експертизу, однак, ХНДІСЕ
ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса надано
відповідь про зняття з провадження
додаткової судово-економічної
експертизи №7280 у зв'язку з несплатою
ХНАУ ім. В.В. Докучаєва вартості
експертизи.

Крім того, прокурор надав висновок
ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса по
судово-економічній експертизі №4395 від
28.08.2013 р. по кримінальному провадженню
№0000072, який, як і попередні, в
обсязі наданих на дослідження
документів та в рамках компетенції
експерта-економіста підтвердив
висновок ДФІ про те, що Університетом
не пред'явлено до оплати вартість
спожитих послуг та енергоносіїв, що
призвело до покриття за рахунок
бюджетних коштів витрат сторонніх
юридичних осіб в сумі 999838,18 грн. Однак,
висновок акту ДФІ в частині визначення
різниці між нарахованими протягом 2009 -
2011 років доходами від фактично наданих
Університетом платних послуг та між
фактичними витратами, що понесені
установою на утримання гуртожитку №7 в
сумі 999383,18 грн., як збитків базується на
оцінки дій посадових осіб
Університету, що не відноситься до
компетенції судового
експерта-економіста.

Однак, господарський суд такий
висновок по експертизі №4395 від 28.08.2013 р.
не прийняв до уваги, з чим погоджується
колегія суддів, оскільки він, також як і
попередні висновки, не підтверджує
використання відповідачем кімнат
гуртожитку у період 2009 - 2012 роки та
безпідставного отримання відповідачем
від позивача коштів в сумі 999383,18 грн., а
підтверджує лише порушення посадовими
особами позивача норм бюджетного
законодавства.

Згідно ст. 322 ЦК України власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Отже, позивач, якому належить спірне
майно на праві оперативного
управління, відповідно до приписів
діючого законодавства повинен нести
всі необхідні витрати по утриманню
спірного майна, в тому числі і за
комунальні послуги, оскільки ані
законом, ані договором, який було
визнано неукладеним, не встановлено
іншого.

На підставі наведеного, судова колегія
погоджується з твердженням місцевого
суду і вважає вимоги про стягнення
витрат з утримання майна, яке
знаходилось у чужому володінні та
користуванні за період з 2009 р. по 24.12.2012
р., в сумі 1373690,02 грн. недоведеними, а
тому такими, що не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЦК України та ч. 1
ст. 223 ГК України позовна давність
застосовується до вимог, що випливають
з майново-господарських зобов'язань,
визначених ст. 175 ГК України.

Згідно ч. 1 ст. 257 ЦК України загальний
строк позовної давності
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Колегія суддів також погоджується з
висновком місцевого суду стосовно
відмови у позові в частині вимог про
стягнення з відповідача на користь
позивача витрат з утримання майна, що
знаходилось у чужому володінні та
користуванні, за період з 01.01.2009 р. по
08.08.2009 р. в сумі 34549,47 грн., оскільки
прокурор звернувся з позовом після
закінчення строку позовної давності,
однак не просив відновити пропущений
строк позовної давності і не надав
доказів наявності поважних причин його
пропуску.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач
зобов'язаний повернути потерпілому
безпідставно набуте майно в натурі. У
разі неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Статтею 1214 ЦК України передбачено, що
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе без достатньої правової
підстави, зобов'язана відшкодувати всі
доходи, які вона одержала або могла
одержати від цього майна з часу, коли ця
особа дізналася або могла дізнатися
про володіння цим майном без
достатньої правової підстави. З цього
часу вона відповідає також за допущене
нею погіршення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла
його у себе без достатньої правової
підстави, має право вимагати
відшкодування зроблених нею
необхідних витрат на майно від часу, з
якого вона зобов'язана повернути
доходи.

Однак, матеріали справи свідчать, що
ані прокурор, ані позивач не вимагають
відшкодування відповідачем позивачу
всіх доходів, які відповідач одержав
або міг одержати від цього майна з часу,
коли дізнався або міг дізнатися про
володіння цим майном без достатньої
правової підстави, та не довели
отримання відповідачем будь-якого
доходу від такого використання.

Враховуючи те, що договір №25/04-08
довірчого управління майном від 25.04.2008
р. є неукладеним, то і акт №1 передачі
частини житлового приміщення від 01.09.2008
р. не має юридичної сили, а тому спірні
приміщення не можуть вважаються
набутими відповідачем і тому відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог про повернення відповідачем
позивачу спірних приміщень.

До того ж, ані прокурор, ані позивач не
надали суду, відповідно до ст. 33 ГПК
України, належних та допустимих
доказів набуття, збереження, володіння
чи користування відповідачем 54
кімнатами гуртожитку №7 у м. Харкові по
вул. Стадіонний проїзд, 14, поселення у
них будь-яких осіб відповідачем або
знаходження у цих кімнатах працівників
відповідача, отримання з проживаючих у
спірних кімнатах осіб за це будь-якої
платні або отримання будь-якого іншого
доходу від користування цими кімнатами
та наявності у відповідача обов'язку
відшкодувати позивачу витрати з
утримання цих кімнат за період 2009 - 2012
роки в сумі 1373690,02 грн.

Посилання позивача на перерахування
відповідачем позивачу коштів у 2013 році,
як на доказ використання відповідачем
спірних приміщень гуртожитку, судова
колегія не приймає, оскільки це не
підтверджено документально.

Відповідач на підтвердження того, що
він не використовує спірні приміщення
гуртожитку, надав суду копії платіжних
квитанцій 2013 року про перерахування
позивачу грошових коштів ФОП ОСОБА_6 за
користування частиною кімнат
гуртожитку.

Виявлені ДФІ під час ревізії порушення
у діяльності посадових осіб позивача
не можуть бути підставою для
задоволення позовних вимог прокурора,
оскільки не доводять порушення
відповідачем прав та охоронюваних
законом інтересів держави, в особі
позивача. Висновки ревізії свідчать
про порушення посадовими особами
позивача норм бюджетного
законодавства, яке відповідно до ст. 1
ЦК України, ст. 4 ГК України не
застосовується до правовідносин, що
регулюються нормами цивільного та
господарського законодавства.

Посилання прокурора одночасно на
статті 390, 1212 - 1214 ЦК України в
обґрунтуванні своїх позовних вимог суд
вважає помилковим, оскільки він не
врахував, що положення про поширення
чинності інституту безпідставного
набуття або збереження майна на вимоги
про витребування майна власником із
чужого незаконного володіння (п. 2, 3 ст.
1212 ЦК) не може застосовуватись як таке,
що суперечить спеціальним правилам,
передбаченим статтями 388 - 390 ЦК України.

Стаття 390 ЦК України досить детально
регулює відносини щодо розрахунків при
поверненні майна із чужого незаконного
володіння до моменту фактичного
повернення майна, у зв'язку з чим
відпадає необхідність в застосуванні
до цих відносин у будь-якій частині ст.
1214 ЦК України.

Аналізуючи викладене, колегія суддів
зазначає, що судом першої інстанції
повністю досліджено обставини справи,
що мають значення для справи, рішення є
обґрунтованим і прийнятим у
відповідності з чинним законодавством,
доводи апеляційних скарг спростовані
матеріалами справи та висновками
місцевого суду, а тому підстави для
його скасування та задоволення скарг
відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні клопотання
позивача про призначення судової
експертизи відмовити.

Апеляційні скарги Державної
фінансової інспекції в Харківській
області та прокурора Харківської
області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 07 лютого 2014
року по справі №5023/3607/12 залишити без
змін.

Повний текст постанови підписаний
16.05.2014 року.

Головуючий суддя
Бондаренко В.П.

Суддя
Ільїн О.В.

Суддя
Россолов В.В.