ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2014 р.Справа № 922/1099/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання
Лук'яненко Ю.Ю.

розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю Фірма "Лакс", м. Ніжин
Чернігівської області, до фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків,
простягнення коштівза участю
представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю Фірма "Лакс" (позивач)
звернулося до господарського суду
Харківської області із позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(відповідач) про стягнення коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані
порушенням зобов'язань за договором
поставки № М/1012 від 15.10.2012 року в
частині повного та своєчасного
розрахунку за поставлений товар.

14.04.2014 року представник позивача через
канцелярію суду надав клопотання №
п-3/14 від 10.04.2014 року про уточнення
позовних вимог, в якому зазначає, що
відповідачем після порушення
провадження було сплачено основний
борг у сумі 29247,88 грн. Згідно клопотання
про уточнення позовних вимог позивач
просить стягнути з відповідача на свою
користь пеню в розмірі 3713,69 грн.,
інфляційні втрати в розмірі 1003,18 грн., 3%
річних у розмірі 1009,44 грн. та проценти
за користування чужими коштами в
розмірі 4169,58 грн., всього 9895,89 грн. Також
заявлено до стягнення судові витрати.

Подане позивачем клопотання
відповідає вимогам Господарського
процесуального кодексу України, у
зв'язку із чим ухвалою суду від 15.05.2014р.
клопотання прийнято до розгляду та
розгляд справи продовжено з його
урахуванням.

У судове засідання 26.05.2014р. представник
позивача не з'явився, про дату час та
місце розгляду справи повноважний
представник позивача був повідомлений
ухвалою суду.

Від позивача через канцелярію суду за
вх. № 16841 від 21.05.2014р. надійшло
клопотання, в якому позивач просить
долучити до матеріалів справи
розрахунки суми заборгованості та
просить здійснити розгляд справи без
участі представника товариства з
обмеженою відповідальністю Фірма
"Лакс", в своєму клопотанні позивач
підтримує уточнені позовні вимоги в
повному обсязі.

Відповідач у судові засідання 15.04.2014
року, 15.05.2014 року, 26.05.2014 року не з'явився,
про дату, час та місце розгляду справи
відповідач повідомлювався ухвалою
суду, яка направлялась за місцем його
реєстрації, що підтверджується
спеціальним витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців. Відповідач
витребувані судом документи не надав,
про причини неявки на час розгляду
справи суд не повідомив.

Відповідно до положень ст. 64 ГПК
України ухвала про порушення
провадження у справі надсилається
сторонам за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
належним чином.

Зважаючи на те, що Вищий господарський
суд України у пункті 4 Інформаційного
листа від 02.06.2006р. № 01-8/1228 "Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" зазначив, що до
повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "в зв"язку з
закінченням терміну зберігання",
"адресат вибув", "адресат відсутній" і т.
п., з урахуванням конкретних обставин
справи можуть вважатися належними
доказами виконання господарським
судом обов'язку щодо повідомлення
учасників судового процесу про
вчинення цим судом певних
процесуальних дій.

Суд визнав за можливе розглянути
справу за наявнимі в ній документами на
підставі статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Згідно із статтею 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 26.05.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, судом
встановлено наступне.

15.10.2012 року між товариством з обмеженою
відповідальністю Фірма "Лакс" (далі -
продавець, позивач) та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (далі - покупець,
відповідач) укладений договір поставки
№ М/1012, відповідно до умов якого
продавець постачає, а покупець отримує
лікарські препарати, вироби медичного
призначення, предмети санітарії та
гігієни, біологічно активні добавки
(надалі, товар) та своєчасно оплачує
його(т.1 а.с. 18).

Пунктом 2.1. договору передбачено, що
асортимент, ціна, кількість та термін
оплати за товар узгоджується
попередньо та зазначені в накладних,
які є невід'ємною частиною цього
Договору.

Згідно пункту 3.1. та пункту 3.2. договору
сторони домовились, що оплата за кожну
поставлену партію товару здійснюється
покупцем шляхом безготівкового
переказу на розрахунковий рахунок
продавця, вказаний у відповідній
видатковій накладній, яка є невід'ємною
частиною договору. Покупець проводить
оплату повної вартості товару по
кожній поставці в сумі та в строк
згідно накладних.

У відповідності до пунктів 4.1., 4.2., 4.3.
договору, продукція приймається
покупцем: за кількістю - згідно з
видатковою накладною, за якістю -
згідно з сертифікатами якості та
фактичним станом товару, що
поставляється. Приймання - передача
товару здійснюється відповідно до
інструкції про порядок приймання
продукції виробничо - технічного
призначення по кількості, Інструкції
про порядок приймання продукції
виробничо-технічного призначення по
якості, та Інструкції про порядок
контролю якості лікарських засобів в
оптовій і роздрібній торгівлі. Товар
вважається прийнятим з моменту
підписання покупцем видаткової
накладної.

Пунктом 6.2. договору визначено, що
договір набуває чинності з моменту
підписання і діє до повного виконання
обов'язків сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов договору позивачем
здійснена поставка товару відповідачу,
що підтверджується товарно -
транспортними накладними, копії яких
додані до матеріалів справи ( т. 1 а.с.
185-250, т. 2 а.с.1-46).

Відповідачем свої зобов'язання за
договором щодо оплати товару
виконувались несвоєчасно, що
підтверджується розрахунком основної
суми заборгованості (т. 2 а.с. 55-57) та
платіжними дорученнями про оплати за
товар, що додані до матеріалів справи
(т. 1 а.с. 70-88, а.с. 170-181).

За вимогами частини 1 статті 712
Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 статті 712
Цивільного кодексу України, до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю -
продаж, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає з
характеру відносин сторін.

Згідно із частиною 1 статті 692
Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на
нього, якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За вимогами статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно із положненням статті 611
Цивільного кодексу України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки; відшкодування збитків та
моральної шкоди.

У зв'язку із тим, що відповідачем
несвоєчано здійснювалась оплата за
отриманий товар, позивачем нарахована
пеня, проценти за користування чужими
грошовими коштаии, інфляційні втрати
та 3% річних

Умовами Договору, а саме пунктом 5.1.,
передбачено, що за порушення
встановлених термінів оплати за
отриманий товар покупець сплачує
продавцю пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від несвоєчасно
сплаченої суми, 3% річних та індекс
інфляції за весь час прострочення
згідно статті 625 Цивільного кодексу
України, а також проценти за
користування чужими грошовими коштами
у розмірі двадцяти відсотків від
простроченої суми оплати.

Відповідно до статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання;
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Отже, штраф та пеня є різновидами
неустойки, які відрізняються тим, що
розмір пені залежить від тривалості
прострочення боржника, а штраф не
залежить.

Згідно з частиною першою статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Позивачем до матеріалів справи наданий
розрахунок пені (т. 2 а.с. 58-75.),
відповідно до якого сума нарахованої
пені складає 3713,69 грн.

Судом перевірений наданий розрахунок
та встановлено, що позивачем
нарахована пеня по кожній поставці з
врахуванням сум часткових проплат,
строк нарахування пені відповідає
вимогам частини 6 статті 232
Господарського кодексу України,
арифметично розмір пені обчислений
вірно.

Суд також зазначає, що позивачем вірно
встановлена початкова дата
прострочення виконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором, а саме
згідно строку, що погоджений сторонами
в товарно-транспортних накладних (т. 1
а.с. 185-250, т. 2 а.с.1-46). В зазначених
товарно-транспортних накладних строк
оплати визначений сторонами до певної
дати та позивачем здійснено
нарахування пені саме з такої дати, що
відповідає вимогам чинного
законодавства та позиції Вищого
господарського суду України, яка
викладена в пункті 1.9 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 14
від 17.12.2013р., а саме якщо у договорі
виконання грошового зобов'язання
визначається до настання певного
терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року
(частина друга статті 252 Цивільного
кодексу України), то останнім днем
виконання такого зобов'язання
вважається день, що передує цьому
терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014
року).

Наданий розрахунок пені відповідає
вимогам чинного законодавства, умовам
Договору та відносинам, що склалися між
сторонами, а тому приймається судом.

Відповідно до статті 536 Цивільного
кодексу України за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Частиною третьою статті 692 Цивільного
кодексу України передбачено, що у разі
прострочення оплати товару продавець
має право вимагати оплати товару та
сплати процентів за користування
чужими грошовими коштами.

Суд зазначає, що застосування пені не
виключає одночасного нарахування
процентів за користування чужими
грошовими коштами (стаття 536 ЦК
України), оскільки стягнення
відповідних процентів не є ні видом
забезпечення виконання зобов'язань,
ані штрафною санкцією. Аналогічна
позиція викладена в п. 2.7 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 14 від 17.12.2013р.

При цьому пунктом 6.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013 р. № 14 встановлено, що проценти
річних, про які йдеться у частині
другій статті 625 Цивільного кодексу
України, необхідно відрізняти від
процентів за користування чужими
коштами, передбачених статтею 536
названого Кодексу. Стягнення процентів
річних є заходом відповідальності за
порушення грошового зобов'язання і
одночасно, як зазначалося, способом
захисту майнового права та інтересу
кредитора, тобто зобов'язанням
сплатити кошти, тоді як проценти,
зазначені у статті 536 ЦК України, - це
плата за користування чужими коштами, в
тому числі безпідставно одержаними,
збереженими грішми (стаття 1214
Цивільного кодексу України).

Пунктом 6.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
р. № 14 встановлено, що підставами для
застосування до правовідносин сторін
статті 536 Цивільного кодексу України є,
по-перше, факт користування чужими
коштами, по-друге - встановлення
розміру відповідних процентів
договором або чинним законодавством
(наприклад, статтями 1048, 1054, 1061
Цивільного кодексу України). Спільним
для цих процентів є те, що вони
нараховуються саме у зв'язку з
користуванням чужими коштами.
Положення ж частини другої статті 625
Цивільного кодексу України в частині
сплати процентів річних
застосовуються за наявності порушення
грошового зобов'язання. Тому, зокрема,
якщо в законі або в укладеному
сторонами договорі передбачено розмір
процентів за користування чужими
коштами (стаття 536 Цивільного кодексу
України), то це не позбавляє кредитора
права звернутися до боржника з позовом
про стягнення як зазначених процентів,
так і трьох процентів річних (якщо
інший їх розмір не передбачено
договором або Законом) - за наявності
порушення боржником грошового
зобов'язання.

За таких обставин суд дійшов висновку
про правомірність нарахування
позивачем процентів за користування
чужими грошовими коштами.

Судом здійснено перевірку наданого
розрахунку процентів за користування
чужими грошовими коштами (т. 2 а.с. 79),
згідно якого нараховані проценти
складають 4169,58 грн., та встановлено, що
розрахунок є обгрунтованим та підлягає
до задоволення.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
іншій розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачем до матеріалів справи наданий
розрахунок 3% річних у розмірі 1009,44 грн.
та інфляційних втрат за період з травня
2013 року по березень 2014 року у розмірі
1003,18 грн. (т. 2 а.с.76-78).

Надані розрахунки є обґрунтованими та
арифметично вірними, розрахунки
відповідають умовам договору та
вимогам чинного законодавства.

Приймаючи до уваги встановлений факт
прострочення відповідачем виконання
своїх зобов'язань за договором щодо
своєчасної оплати за отриманий товар,
вимоги про стягнення з нього пені в
розмірі 3713,69 грн., інфляційних втрат у
розмірі 1003,18 грн., 3% річних у розмірі
1009,44 грн. та процентів за користування
чужими коштами в розмірі 4169,58 грн.
заявлені позивачем обґрунтовано,
доведені матеріалами справи, вірно
нараховані та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати у розмірі 1827,00 грн. повністю
покладаються на відповідача, оскільки
з його вини справу було доведено до
суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 1, 12, 22, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь товариства з
обмеженою відповідальністю фірма
"ЛАКС" (місце реєстрації : 16608,
Чернігівська область, м. Ніжин, вул.
Московська, 54, поштова адреса: 16633,
Чернігівська область, Ніжинський
район, с.Григоро-Іванівка, вул.
Колгоспна, 13а, ) пеню в
розмірі 3713,69 грн., інфляційні втрати в
розмірі 1003,18 грн., 3% річних у розмірі
1009,44 грн., проценти за користування
чужими коштами в розмірі 4169,58 грн.,
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 1827,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Харківського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Харківської області.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 30.05.2014
року

Суддя О.О. Ємельянова