ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2014 р.Справа № 916/3204/13Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді Л.В. Поліщук,

суддів Л.В. Лавриненко (на підставі
розпорядження голови суду №236 від
14.05.2014р.), В.Б. Туренко,

при секретарі судового засідання - І.М.
Станковій,

за участю представників сторін:

від прокуратури: О.А. Лянна,

від позивача: А.В. Єлісеєва,

від відповідача: Д.С. Ганзієнко,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
заступника прокурора Одеської області

на рішення господарського суду
Одеської області від 17.03.2014р.

у справі № 916/3204/13

за позовом заступника
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора Одеської області в інтересах
держави в особі Фонду державного майна
України

до публічного акціонерного товариства
"ФАРМАК"

про витребування майна.

в судовому засіданні 15.05.2014р. на
підставі ст.77 ГПК України оголошено
перерву до 22.05.2014р.,

встановив:

У листопаді 2013р. заступник
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора звернувся з позовом в
інтересах держави в особі Фонду
державного майна України до Публічного
акціонерного товариства "ФАРМАК" про
витребування у власність держави
України в особі Фонду державного майна
України нерухомого майна бази
відпочинку "Смуглянка", розташованої за
адресою: бульвар Золотий берег, 113 в
смт.Затока Лиманського району Одеської
області, яке складається з: прохідної
літ. ("Б"), побутового корпусу (літ. "В"),
спального корпусу (літ. "Г"), їдальні
(літ. "Д"), будівлі холодильнику (літ. "Є"),
будинку для літнього проживання
робітників (літ. "Ж"), складу (літ."З"),
допоміжної будівлі (літ. "К").

В обґрунтування заявлених вимог
заступник прокурора послався на те, що
вищезазначене майно перебуває у
незаконному володінні та користуванні
відповідача, оскільки у процесі
приватизації Державного підприємства
"Завод "Тіра" шляхом перетворення його у
Відкрите акціонерне товариство "Завод
"Тіра" до статутного капіталу
останнього не увійшло майно бази
відпочинку "Смуглянка" і залишилось у
державній власності, так як об'єкти
соціально-побутового призначення на
той час не підлягали приватизації
відповідно до частини 2 статті 3 Закону
України "Про приватизацію майна
державних підприємств" і Фондом
державного майна України в порядку
статті 7 вказаного Закону не приймалось
рішення щодо розпорядження спірним
майном. Натомість в порушення вимог
законодавства Відкрите акціонерне
товариство "Завод "Тіра" здійснило
продаж бази відпочинку "Смуглянка"
Товариству з обмеженою
відповідальністю "СПИЛЛЕ" за договором
купівлі-продажу від 29.03.1996р., який в
подальшому визнано недійсним в
судовому порядку. В свою чергу,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "СПИЛЛЕ" перепродало
зазначену базу відпочинку відповідачу
- Відкритому акціонерному товариству
"ФАРМАК" за договором купівлі-продажу
від 12.03.1998р., про що позивачу стало
відомо лише у 2012 році. У зв'язку із
викладеним заступником прокурора
заявлено вимоги про витребування у
відповідача спірних споруд бази
відпочинку "Смуглянка", перелік яких
зазначено у листі Комунального
підприємства "Білгород-Дністровське
бюро технічної інвентаризації" від
31.05.2012р. Одночасно заступник прокурора
просив поновити строк на звернення до
суду з даною позовною заявою.

03.03.2014р. відповідач звернувся до
господарського суду із заявою
(вх.№5416/14) про застосування строків
позовної давності, у зв'язку з чим
просив відмовити у позові.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 17.03.2014р. у задоволенні
позову відмовлено з підстав того, що
відповідач є добросовісним набувачем
майна бази відпочинку "Смуглянка" в
порядку статті 145 Цивільного кодексу
УРСР, оскільки матеріалами справи не
підтверджено того, що ВАТ "ФАРМАК" знало
або могло знати про відсутність у ТОВ
"СПИЛЛЕ" законних підстав для продажу
майна, а також не надано доказів того,
що власником майна є держава в особі
Фонду державного майна України.

Не погодившись з рішенням суду,
заступник прокурора Одеської області
звернувся із апеляційною скаргою, в
якій просив рішення скасувати, позов
задовольнити, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, а саме статей 35,
43, 104 Господарського процесуального
кодексу України, статей 16, 236, 317, 319, 321,
частини 1 статті 388, статті 658 Цивільного
кодексу України, статей 145, 225
Цивільного кодексу УРСР, який діяв на
момент укладення спірного договору.

Фонд державного майна України у
письмових поясненнях (вх.1440/14/Д1 від
08.05.2014р.) підтримав апеляційну скаргу з
мотивів її обґрунтованості і просив її
задовольнити.

ПАТ "ФАРМАК" у відзиві на апеляційну
скаргу (вх.1440/14/Д2 від 15.05.2014р.) просило
рішення суду залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення як
безпідставну, посилаючись на
правомірність володіння спірним
майном.

У поясненнях за вх.№1440/14/Д3 від 22.05.2014р.
Фондом державного майна України
додатково зазначено, що виходячи з
того, що майно бази відпочинку
"Смуглянка" вибуло з володіння поза
його волею, а також виходячи із
приписів статті 321 Цивільного кодексу
України, укладення угод щодо
подальшого продажу спірного майна не
припиняє право власності власника -
держави на це майно. Згідно із вимогами
діючого на той час законодавства
приватизовані підприємства отримують
право власності на нерухоме майно
відповідно до Правил державної
реєстрації нерухомого майна, що
знаходяться у власності юридичних та
фізичних осіб, затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995р. №56,
якими передбачалась обов'язковість
державної реєстрації об'єктів
нерухомого майна (пункт 1.3.). При цьому
відповідно до пункту 2.1. вищевказаних
Правил реєстрація поділялась на
первинну і поточну. Іншими словами,
керівництво державного підприємства
до здійснення приватизації повинно
було отримати реєстрацію об'єктів
нерухомості державної власності, які
перебували на його балансі, у тому
числі й на базу відпочинку "Смуглянка".
В подальшому, при проведенні
відчуження вже відкритим акціонерним
товариством здійснюється поточна
реєстрація та отримується
реєстраційне посвідчення. Натомість,
враховуючи той факт, що майно бази
відпочинку є державним, то й
правовстановлюючого документу
відкрите акціонерне товариство на
момент здійснення відчуження взагалі
не могло отримати. Тому відповідачі у
справі також не мали правових підстав
для оформлення на себе права власності
на базу відпочинку. Також позивачем
зазначено, що ВАТ "Фармак" листом від
08.06.2011р. зверталося до Регіонального
відділення Фонду державного майна
України в Одеській області щодо
розгляду питання приватизації бази
відпочинку "Смуглянка", чим
підтверджено факт перебування
спірного майна у державній власності.

22.05.2014р. від заступника
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора надійшло клопотання про
залучення до матеріалів справи листа
Комунального підприємства
"Білгород-Дністровське бюро технічної
інвентаризації" від 21.05.2014р. №727, в якому
комунальне підприємство надало
інформацію щодо літерних позначень
споруд бази відпочинку "Смуглянка".

В порядку статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційною інстанцією залучено
вказаний лист до матеріалів справи.

22.05.2014р. заступник прокурора Одеської
області звернувся з клопотанням про
призначення у справі судової
будівельно-технічної експертизи, на
вирішення якої поставити питання про
те, чи є об'єкти нерухомого майна,
передані за договором купівлі-продажу,
укладеним 12.03.1998р. між ТОВ "СПИЛЛЕ" та
ПАТ "ФАРМАК", а саме: їдальня з 4-х
будинків з електрообладнанням та
холодильниками, санітарно-гігієнічний
корпус, житловий будинок
двоповерховий, будівлі прохідної,
кабінету адміністрації, фактично
об'єктами, які зазначені у листі
Комунального підприємства
"Білгород-Дністровське бюро технічної
інвентаризації" від 31.05.2012р. №1337, а саме:
прохідна (літ. "Б"), побутовий корпус
(літ. "В"), спальний корпус (літ. "Г"),
їдальня (літ. "Д"), будівля холодильнику
(літ. "Є"), будинок для літнього
проживання робітників (літ. "Ж"), склад
(літ."З"), допоміжна будівля (літ. "К").

Судовою колегією у задоволенні даного
клопотання відмовлено з підстав, що
викладені нижче по тексту цієї
постанови.

Заслухавши представників прокуратури,
позивача та відповідача, дослідивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, перевіривши правильність
застосування місцевим господарським
судом норм матеріального і
процесуального права, апеляційна
інстанція встановила наступне.

30.03.1995р. начальником регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Одеській області видано
наказ №359 про створення ВАТ "Завод Тіра"
шляхом перетворення державного
підприємства Білгород-Дністровський
завод "Тіра" у відкрите акціонерне
товариство (а.с.28).

Розпорядженням регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Одеській області від 30.03.1995р.
№31 затверджено акт оцінки вартості
майна Білгород-Дністровського заводу
"Тіра" (а.с.26).

18.09.1995р. наказом начальника
регіонального відділення Фонду
державного майна України по Одеській
області №1700 затверджено план
розміщення акцій ВАТ "Завод "Тіра",
відповідно до пункту 5 розділу ІІІ
якого залишкова вартість бази
відпочинку "Смуглянка" не включена до
статутного фонду товариства (а.с.18-22, 27).

29.03.1996р. між державним підприємством
Білгород-Дністровський завод "Тіра"
(продавцем) та ТОВ "СПИЛЛЕ" (покупцем)
укладено договір купівлі-продажу, за
умовами якого продавець продав, а
покупець купив базу відпочинку
"Смуглянка" згідно умов договору.

12.03.1998р. між ТОВ "СПИЛЛЕ" (продавцем) та
ВАТ "Фармак" (покупцем) укладено договір
купівлі-продажу, відповідно до якого
продавець, продавець продав, а покупець
оплатив вартість бази відпочинку
"Смуглянка" згідно умов договору
(а.с.29-30).

На виконання умов договору
купівлі-продажу від 12.03.1998р. за актом
приймання-передачі продавцем передано,
а покупцем прийнято основні фонди бази
відпочинку "Смуглянка", а саме: їдальня
із 4-х будинків з електрообладнанням та
холодильниками, санітарно-гігієничний
корпус, житловий двоповерховий будинок
- 2 шт., будівлю прохідної та кабінет
адміністрації (а.с.31).

В подальшому, рішенням арбітражного
суду Одеської області від 26.05.2000р. у
справі №17-4-11/2200, залишеним без змін
постановою Вищого арбітражного суду
України від 11.12.2000р., задоволено позов
прокурора Одеської області в інтересах
регіонального відділення Фонду
державного майна України по Одеській
області до ВАТ "Завод Тіра" та ТОВ
"СПИЛЛЕ" і визнано недійсним укладений
між відповідачами договір
купівлі-продажу від 29.03.1996р. з підстав
того, що база відпочинку "Смуглянка"
знаходилася на балансі ВАТ "Завод "Тіра"
і є загальнодержавною власністю,
оскільки при перетворенні державного
підприємства завод "Тіра" у ВАТ "Завод
"Тіра" база відпочинку не включена до
статутного фонду підприємства, так як
об'єкти соціально-побутового
призначення не підлягали приватизації
відповідно до чинної на той час
редакції статті 3 Закону України "Про
приватизацію майна державних
підприємств", а згідно із статтею 7
цього Закону тільки органи
приватизації у межах своєї компетенції
здійснюють повноваження власника
державного майна у процесі
приватизації (а.с.23-25).

Рішенням господарського суду Одеської
області від 27.02.2013р. у справі №916/12/13-г,
залишеним без змін постановою Вищого
господарського суду України від
20.08.2013р., відмовлено у задоволенні
позову Фонду державного майна України
до ПАТ "ФАРМАК", ТОВ "СПИЛЛЕ", за участю
третьої особи без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача -
регіонального відділення Фонду
державного майна України по Одеській
області, за участю третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - ПАТ "Завод "Тіра",
за участю прокуратури Одеської
області, про визнання недійсним
договору купівлі-продажу нерухомого
майна від 12.03.1998р., укладеного між ТОВ
"СПИЛЛЕ" і ПАТ "ФАРМАК", та витребування
від ПАТ "ФАРМАК" у власність держави в
особі Фонду державного майна України
нерухомого майна - бази відпочинку
"Смуглянка", розташованою за адресою:
бульвар Золотий берег, 113 в смт.Затока
Лиманського району Одеської області
(а.с.123-131, 132-135).

Суд, розглядаючи позовні вимоги про
визнання недійсним укладеного 12.03.1998р.
між ТОВ "СПИЛЛЕ" та ВАТ "ФАРМАК" договору
купівлі-продажу бази відпочинку
"Смуглянка", зазначив про
добросовісність набуття ВАТ "ФАРМАК"
вказаного майна, проте відмовив у
задоволенні заявлених вимог в цій
частині, пославшись на те, що обрання
способу захисту прав та інтересів
Фонду державного майна України у
вигляді визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 12.03.1998р. на підставі
статей 48, 225 Цивільного кодексу УРСР у
спірних правовідносинах - є
неправомірним, оскільки Фонд
державного майна України, як особа, що
вважає себе власником спірного майна,
може захистити свої права лише шляхом
пред'явлення віндикаційного позову, за
наявності підстав, встановлених
статтею 388 Цивільного кодексу України.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про витребування майна суд
виходив з того, що позивачем у
встановленому законом порядку не
доведено, що ПАТ "Фармак" у 1998р.
незаконно, без відповідної правової
підстави отримало у власність будівлі
та споруди бази відпочинку "Смуглянка".
Крім того, позивачем не конкретизовано,
яке саме нерухоме майно, потрібно
витребувати у ПАТ "Фармак" на користь
держави в особі ФДМУ, оскільки за актом
приймання-передачі ВАТ "Фармак"
отримало від ТОВ "СПИЛЛЕ" основні фонди
бази, а саме: їдальня із 4-х будиночків з
електрообладнанням та холодильниками,
санітарно-гігієничний корпус, житловий
двоповерховий будинок - 2 шт., будівлю
прохідної та кабінет адміністрації
балансовою вартістю 54310 грн., в т.ч. ПДВ
20% - 7196грн. Натомість в акті перевірки
фахівцями регіонального відділення
Фонду державного майна по Одеській
області від 30.05.2011р. вказано, що
зазначені у розшифровці об'єктів
соціально-побутового призначення (до
акту оцінки) будинок двоповерховий,
будиночки ПДУ - 12 шт. та обладнання бази
відпочинку - 90 одиниць - не виявлені.
Також рішенням виконкому Затоківської
селищної ради від 22.11.2012р. №208 на
підставі розгляду декларації про
готовність об'єкта до експлуатації,
зареєстрованої інспекцією ДАБК в
Одеській області від 18.05.2012р. за №ОД
4, довідки від 19.09.2012р. №2260 та
матеріалів технічної інвентаризації,
виконаної КП "Білгород-Дністровське
БТІ", було вирішено оформити ПАТ
"Фармак" право власності на 50/100 частки
будівель бази відпочинку "Смуглянка" (у
складі спального корпусу літ. "О"),
розташованої за адресою: бульвар
Золотий берег, 113 Лиманський район,
смт.Затока м. Білгород-Дністровського
Одеської області.

З огляду на встановлені обставини
судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до статті 377 Цивільного
кодексу України власник має право
витребувати своє майно від особи, яка
незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділа ним.

Стаття статтею 388 Цивільного кодексу
України визначає випадки, за яких майно
може бути витребуване від
добросовісного набувача. Положеннями
цієї статті передбачено, що якщо майно
за відплатним договором придбане в
особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно: 1)
було загублене власником або особою,
якій він передав майно у володіння; 2)
було викрадене у власника або особи,
якій він передав майно у володіння; 3)
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом. Майно не може
бути витребувано від добросовісного
набувача, якщо воно було продане у
порядку, встановленому для виконання
судових рішень. Якщо майно було набуте
безвідплатно в особи, яка не мала права
його відчужувати, власник має право
витребувати його від добросовісного
набувача у всіх випадках.

Із аналізу вказаних правових норм
вбачається, що одним із способів
захисту права власності є звернення з
віндикаційним позовом, тобто позовом
про витребування майна з чужого
незаконного володіння. Виходячи із
змісту вищезазначених норм цивільного
законодавства, прокурор, звертаючись з
позовом в інтересах позивача про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, повинен довести
належними і допустимими доказами право
власності держави на спірне майно, факт
вибуття майна з володіння держави поза
її волею та заволодіння цим майном
відповідачем без належної правової
підстави. Також норми вказаної статті
передбачають, що власник, який
пред'являє вимогу про повернення йому
майна, яке належить йому на праві
власності, повинен довести, що саме це
майно є об'єктом його права власності,
тобто індивідуалізувати його. Якщо ж
індивідуалізувати майно неможливо,
неможливе і задоволення
віндикаційного позову.

З матеріалів справи вбачається, що
договір купівлі-продажу між ВАТ "Завод
"Тіра" та ТОВ "СПИЛЛЕ", укладений 29.03.1996р.,
визнано недійсним лише у 2000 році.
Водночас, оспорюваний договір між ТОВ
"СПИЛЛЕ" та ВАТ "Фармак" укладено 12.03.1998р.
Тобто, на момент укладення договору від
12.03.1998р., договір від 29.03.1996р. не
оспорювався, а, отже, був дійсним.

У пункті 10 постанови пленуму
Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р.
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" зазначено, що
відповідно до частини п'ятої статті 12
ЦК України добросовісність набувача
презюмується. Якщо судом буде
встановлено, що набувач знав чи міг
знати про наявність перешкод до
вчинення правочину, в тому числі й те,
що продавець не мав права відчужувати
майно, це може свідчити про
недобросовісність набувача і є
підставою для задоволення позову про
витребування у нього майна. Подібні
положення містились і в частині 1
статті 145 Цивільного кодексу УРСР.

Таким чином, оскільки на час укладання
договору купівлі-продажу від 12.03.1998р.
договір купівлі-продажу від 29.03.1996 р. не
оспорювався та був дійсним, а також те,
що ВАТ "Фармак" не знало та не повинно
було знати про те, що продавець - ТОВ
"СПИЛЛЕ" не мало права продажу спірного
майна, і враховуючи приписи статті 128
Цивільного кодексу УРСР стосовно
виникнення права власності у набувача
майна з моменту передачі речі,
відповідач є добросовісним набувачем
майна, що було предметом договору від
12.03.1998р. і яке було йому передано за
актом приймання-передачі, а саме:
їдальню із 4-х будинків з
електрообладнанням та холодильниками,
санітарно-гігієнічний корпус, житловий
двоповерховий будинок - 2 шт., будівлю
прохідної та кабінет адміністрації.

Разом з тим, заступник прокурора,
звертаючись з даною позовною заявою,
просив витребувати у відповідача у
власність держави України в особі
Фонду державного майна України
нерухоме майно бази відпочинку
"Смуглянка", розташованої за адресою:
бульвар Золотий берег, 113 в смт.Затока
Лиманського району Одеської області,
яке складається з: прохідної літ. ("Б"),
побутового корпусу (літ. "В"), спального
корпусу (літ. "Г"), їдальні (літ. "Д"),
будівлі холодильнику (літ. "Є"), будинку
для літнього проживання робітників
(літ."Ж"), складу (літ."З"), допоміжної
будівлі (літ. "К").

При цьому, визначаючи перелік
витребуваного майна, заступник
прокурора виходив із листа
Комунального підприємства
"Білгород-Дністровське бюро технічної
інвентаризації" від 31.05.2012р. №1337, в
якому зазначено, що частка бази
відпочинку "Смуглянка", розташованої за
адресою: Одеська область,
м.Білгород-Дністровський, смт.Затока,
бульвар Золотий берег, 113, яка належить
Фонду державного майна України, з
урахуванням самочинно збудованих
будівель, у складі: прохідної (літ. "Б");
побутового корпусу (літ."В"); спального
корпусу (літ. "Г"); їдальні (літ. "Д");
будівлі холодильнику (літ. "Є"), будинку
для літнього проживання робітників
(літ. "Ж"), складу (літ."З"); допоміжної
будівлі (літ. "І"); допоміжної будівлі
(літ. "К"); допоміжної будівлі (літ. "Л"),
становить 54/100 частки. Частка бази
відпочинку "Смуглянка", яка належить
Фонду державного майна України, без
урахування самочинно збудованих
будівель, у складі: прохідної (літ. "Б");
побутового корпусу (літ. "В"); спального
корпусу (літ. "Г"); їдальні (літ. "Д");
будівлі холодильнику (літ. "Є"), будинку
для літнього проживання робітників
(літ."Ж"), складу (літ."З"); допоміжної
будівлі (літ. "К"), становить 50/100 часток.

В процесі апеляційного перегляду
справи заступником
Білгород-Дністровського міжрайонного
прокурора надано лист Комунального
підприємства "Білгород-Дністровське
бюро технічної інвентаризації" від
21.05.2014р. №727, в якому зазначено, що
станом на 15.03.2012р. (дату проведення
останньої технічної інвентаризації) за
адресою: Одеська область,
м.Білгород-Дністровський, смт.Затока,
бульвар Золотий берег, 113, база
відпочинку "Смуглянка", прохідна
значиться під літерою "Б"; їдальня з
чотирьох будинків з
електрообладнанням та холодильниками,
вірогідно, значиться під літ. "Д";
санітарно-гігієнічний корпус (станом
на 15.03.2012р. значився як побутовий
корпус), вірогідно, - під літ. "В";
двоповерховий житловий будинок (станом
на 15.03.2012р. значився як спальний корпус),
вірогідно, - під літ. "Г"; надати
інформацію стосовно літери, що
присвоєна кабінету адміністрації, є
неможливим.

Відповідно до вимог статей 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Частина 2
статті 34 цього Кодексу визначає, що
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Проте вищезазначені листи органу
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомості не є правовстановлюючими
документами, а, відтак, не можуть
підтвердити чи спростувати
приналежність права власності на те чи
інше нерухоме майно, в даному випадку -
споруди бази відпочинку "Смуглянка", у
зв'язку з чим вони не є належними і
допустимими доказами в розумінні
статей 32-34 Господарського
процесуального кодексу України і не
можуть прийматися до уваги при
розгляді даного спору по суті.

Натомість в матеріалах справи відсутні
жодні правовстановлюючі документи
права власності держави на спірне
майно, перелік яких на той час
встановлювався у Правилах державної
реєстрації нерухомого майна, що
знаходяться у власності юридичних та
фізичних осіб, затверджених наказом
Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995р. №56, а
на даний час - у Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011р.
№703.

У зв'язку з наведеним є безпідставним
призначення у справі судової
будівельно-технічної експертизи, на
вирішення якої поставити питання про
те, чи є об'єкти нерухомого майна,
передані за договором купівлі-продажу,
укладеним 12.03.1998р. між ТОВ "СПИЛЛЕ" та
ПАТ "ФАРМАК", фактично об'єктами, які
зазначені у листі Комунального
підприємства "Білгород-Дністровське
бюро технічної інвентаризації" від
31.05.2012р. №1337, оскільки в матеріалах
справи відсутні докази того, що держава
в особі позивача є власником об'єктів,
про витребування яких заявлено у
даному господарському спорі.

Судова колегія, оцінивши докази в їх
сукупності, дійшла висновку про
правомірність відмови місцевим
господарським судом у задоволенні
позовних вимог з огляду на відсутність
доказів перебування спірних об'єктів
нерухомості у державній власності та
що саме ці об'єкти були предметом
договору купівлі-продажу від 12.03.1998р.

Стосовно строків позовної давності
судова колегія зазначає, що за змістом
частини першої статті 261 Цивільного
кодексу України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи. Отже, перш ніж
застосовувати позовну давність,
господарський суд повинен з'ясувати та
зазначити в судовому рішенні, чи
порушене право або охоронюваний
законом інтерес позивача, за захистом
якого той звернувся до суду. У разі коли
такі право чи інтерес не порушені, суд
відмовляє в позові з підстав його
необґрунтованості. Таку правову
позицію наведено в пункті 2.2. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів" від
29.05.2013р. №10.

З урахуванням викладеного рішення суду
слід залишити без змін, а апеляційну
скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 103, 105 Господарського
процесуального кодексу

України, суд -

постановив:

Рішення господарського суду Одеської
області від 17.03.2014р. у справі №916/3204/13
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Постанова апеляційної інстанції
набирає законної сили з дня її
прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України протягом
двадцяти днів з дня набрання постанови
законної сили.

Повний текст постанови підписано
27.05.2014р.

Головуючий суддя
Л.В. Поліщук

Суддя
Л.В. Лавриненко

Суддя
В.Б. Туренко