ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2014 р.Справа № 915/18/14Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Петрова М.С.

суддів: Разюк Г.П., Колоколова С.І.

(Склад колегії суддів Одеського
апеляційного господарського суду
сформовано згідно із розпорядженням
в.о. голови суду №766 від 30.04.1014р.)

при секретарі судового засідання:
Полінецькій В.С

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився, про дату, час
та місце розгляду скарги повідомлений
належним чином

від відповідача: Малярчук С.О.
довіреність № 3від 29.01.14р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Інгул"

на рішення господарського суду
Миколаївської області від 03.04.2014р.

по справі № 915/18/14

за позовом публічного акціонерного
товариства "Інгул"

до відкритого акціонерного товариства
"Миколаївський шиноремонтний завод"

про спонукання до укладення договору

В С Т А Н О В И
В :

14.01.2014р. публічне акціонерне товариство
"Інгул" (далі по тексту ПАТ "Інгул")
звернулося до господарського суду
Миколаївської області із позовом до
Відкритого акціонерного товариства
"Миколаївський шиноремонтний завод"
(далі по тексту ВАТ "Миколаївський ШРЗ")
про спонукання до укладення договору
від 07.10.13 р. про технічне забезпечення
електропостачання споживача з ПАТ
"Інгул" у наданій редакції.

Заявою від 13.02.14 р., тобто до початку
розгляду справи по суті, позивач змінив
предмет спору та просив прийняти до
розгляду проект нової редакції
договору про технічне забезпечення
електропостачання споживача від 02.01.14
р.

Вказана заява цілком відповідає
вимогам ст.22 ГПК України, а тому судом
правомірно розглянуті позовні вимоги
ПАТ „Інгул" з урахуванням зміненого
предмету спору, а саме договору про
технічне забезпечення
електропостачання споживача від 02.01.14
р.

Відповідач проти зміни предмету позову
заперечував, з підстав зазначених у
запереченнях (арк. справи 61-62), а саме з
огляду на те, що відповідач отримав
проект нової редакції договору про
технічне забезпечення
електропостачання споживача лише
10.02.2014 року, отже ще не сплинув
двадцятиденний термін, який
відводиться законодавством для
розгляду пропозицій укласти договір,
надання протоколу розбіжностей,
погодження, або відмови від пропозиції
укласти договір.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 03.04.2014р.
(суддя Васильєва Л.І.) позов ПАТ "Інгул"
залишено без задоволення з огляду на
те, що позовні вимоги ПАТ "Інгул" є
безпідставними та необґрунтованими,
оскільки договір про технічне
забезпечення електропостачання
споживача №15 від 31.01.2011р., укладений між
позивачем та відповідачем є
продовженим та чинним на час подачі
даного позову та розгляду спору по
суті.

Крім того, суд 1 інстанції відмовляючи у
задоволенні позову ПАТ „Інгул"
послався на те, що на момент звернення
із позовом позивач не дотримався
положень ст.181 ГК України щодо надання
відповідачу 20-денного строку на
надання відповіді щодо отриманої
пропозиції на укладання спірного
договору та у випадку необхідності
надсилання протоколу розбіжностей.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
місцевого господарського суду ПАТ
"Інгул" звернулося до Одеського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в який просить
скасувати оскаржене рішення суду 1
інстанції, оскільки воно прийнято з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ
"Інгул" посилається на те, що місцевий
господарський суд при прийнятті
оскарженого рішення не врахував той
факт, що договір про технічне
забезпечення електропостачання
споживача укладається обов'язково та
не з постачальною організацією, що має
ліцензію на певний вид діяльності, а
між основним споживачем, суб'єктом що
не має ліцензії, та його субспоживачем.

На думку скаржника висновок місцевого
господарського суду, щодо продовження
терміну дії договору про технічне
забезпечення електропостачання
споживача №15 від 31.01.11р. є помилковим,
оскільки для того щоб зазначений
договір можна було вважати
пролонгованим, формулювання умов
пролонгації повинно було бути
викладено наступним чином: «та
вважається продовженим на календарний
рік».

Оскільки слова «кожний» в тексті
договору не було, то договір №15 від
31.01.11 р. міг бути пролонгований тільки
на 2012 рік.

При цьому скаржник зазначає на те, що
навіть, якщо враховувати додаткову
угоду від 01.01.13 р. до договору №15 від
31.01.11 р., то вона свідчить про те, що
вказаний договір був пролонгований
тільки на 2013 рік, а з 31.12.13 р. він
припинив свою дію, оскільки додаткова
угода №1 фактично є заявою про зміну
умов договору, який діяв у 2013 році.

В апеляційній скарзі скаржник
погоджується із тим, що проект договору
про технічне забезпечення
електропостачання споживача від 07.10.13
р. дійсно не відповідав положенням
типового договору, тому листом від 29.01.14
року відповідачу був направлений новий
проект договору про технічне
забезпечення електропостачання
споживача від 02.01.14 р., який відповідає
положенням типового договору, а
відповідно із цим суд 1 інстанції
повинен був задовольнити позов з
урахуванням останньої редакції
вказаного договору.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу просить залишити її без
задоволення, рішення господарського
суду Миколаївської області від 18.02.14 р.
- без змін, вважаючи його обґрунтованим
та таким, що відповідає вимогам чинного
законодавства.

Позивач в судове засідання не з'явився,
про час і місце судового засідання був
належним чином повідомлений, що
підтверджується поштовим
повідомленням про вручення 07.05.14 р.
поштового відправлення із ухвалою суду
про призначення апеляційної скарги до
розгляду.

Дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної
скарги, заслухавши пояснення
представника відповідача, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, колегія суддів дійшла
наступного.

Відповідно із п.3,4 ст.179 ГК України
укладення господарського договору є
обов'язковим для сторін, якщо він
заснований на державному замовленні,
виконання якого є обов'язком для
суб'єкта господарювання у випадках,
передбачених законом, або існує пряма
вказівка закону щодо обов'язковості
укладення договору для певних
категорій суб'єктів господарювання чи
органів державної влади або органів
місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі, у тому числі
типового договору, затвердженого
Кабінетом Міністрів України, чи у
випадках, передбачених законом, іншим
органом державної влади, коли сторони
не можуть відступати від змісту
типового договору, але мають право
конкретизувати його умови.

Згідно із п.1.2 Правил користування
електричною енергією, затверджених
постановою НКРЕ від 31.07.96 р. №28 у
редакції постанови НКРЕ від 17.10.2005 р.
№910 із змінами (далі по тексту Правила
КЕЕ) договір про технічне забезпечення
електропостачання споживача -
домовленість двох сторін (споживач та
електропередавальна організація або
основний споживач), яка є документом
певної форми, що встановлює зміст та
регулює правовідносини між сторонами
під час технічного забезпечення
постачання електричної енергії.

Пунктом 1.5 Правил КЕЕ встановлено, що у
разі підключення електроустановок
споживача до електричних мереж,
власник яких не є постачальником
електричної енергії, та виникнення у
споживача відповідно до законодавства
України зобов'язань уносити плату за
перетікання реактивної
електроенергії, між споживачем та цим
власником електричних мереж на основі
типового договору (додаток 1)
укладається договір про технічне
забезпечення електропостачання
споживача.

Таким чином, із змісту вищенаведених
положень ГК України та Правил КЕЕ
випливає, що укладання спірного
договору є обов'язковим.

Відповідно із п.1, 2, 3 ст. 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі якщо проект договору викладено як
єдиний документ, він надається другій
стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору,
у разі згоди з його умовами оформляє
договір відповідно до вимог частини
першої цієї статті і повертає один
примірник договору другій стороні або
надсилає відповідь на лист, факсограму
тощо у двадцятиденний строк після
одержання договору.

З огляду на вищенаведене, укладання
договору про технічне забезпечення
електропостачання є обов'язковим за
умов відсутності між сторонами чинного
договору про технічне забезпечення
електропостачання та відповідно із п.1.5
Правил КЕЕ виникнення у споживача
відповідно до законодавства України
зобов'язань уносити плату за
перетікання реактивної електроенергії
основному споживачу.

Як вбачається з наявних матеріалів
справи, 31.01.11 р. між Відкритим
акціонерним товариством "Інгул" (далі -
власник мереж) та ВАТ „Миколаївський
ШРЗ (далі - споживач) укладено договір
про технічне забезпечення
електропостачання споживача № 13 (далі -
договір № 13), відповідно до умов якого
власник мереж забезпечує технічну
можливість передачі електричної
енергії споживачу в обсягах згідно з
договором про постачання або про
купівлю-продаж електричної енергії, з
показниками допустимих відхилень від
стандартних умов надання обсягу
електричної енергії та рівня
дозволеної потужності за класами
напруги, а споживач дотримується
установленого режиму споживання
електричної енергії та своєчасно
сплачує за отримані послуги, визначені
п. 4.1 цього договору (п. 1.1 договору № 13)
(арк. справи 68-75).

Даний договір підписано сторонами та
скріплено печатками.

У пункті 10.6 договору № 13 сторонами
погоджено, що цей договір укладається
на строк до 31.12.2011 року, набирає
чинності з дня його підписання та
вважається продовженим на наступний
календарний рік, якщо за місяць до
закінчення строку не буде заявлено
однією зі сторін про відмову від цього
договору або його перегляд. Договір
може бути розірвано і в інший термін за
ініціативою будь-якої із сторін, у
порядку, визначеному законодавством
України.

В наявних матеріалах справи відсутні
докази, які б підтверджували, що за
місяць до дати закінчення строку дії
договору, тобто до 31.12.11 р., вони
зверталися один до одного із заявами
про відмову від цього договору або його
перегляд, а відповідно із цим строк дії
договору №13 від 31.01.11 р. продовжено на
тих самих умовах до 31.12.12 р., у тому числі
і щодо умов пункту 10.6 цього договору.

Таким чином, при закінченні
продовженого строку дії договору (31.12.12
р.) і відсутності заяв сторін про
відмову від договору або його перегляд
за 1 місяць до закінчення цього строку,
строк дії договору знову продовжується
на наступний 2013-й календарний рік. Такі
заяви в матеріалах справи відсутні, а
тому строк дії договору №13 від 31.01.11 р.
продовжено до 31.12.13 р.

02.01.2013 року сторонами було підписано
додаткову угоду до договору про
технічне забезпечення
електропостачання № 13 від 31.01.2011 року
(арк. справи 76), пунктом 2 якої
передбачено, що сторони дійшли згоди в
тому, що всі положення договору, в які
не було внесено змін даною додатковою
угодою, залишаються чинними у
попередній редакції. Пунктом 3 цієї
додаткової угоди встановлено, що вона
укладена на строк з 02.01.13 р. до 31.12.13 р.

Із змісту наведеної додаткової угоди
видно, що 02.01.13 р. сторони змінили умови
діючого договору №13 від 31.01.11 р. і він
продовжував діяти у зміненій редакції
до 31.12.13 р.

Крім того, в судовому засіданні
апеляційного суду відповідно із ст.101
ГПК України разом із відзивом на
апеляційну скаргу відповідач надав
додаткову угоду від 31.05.13 р. до договору
про технічне забезпечення
електропостачання № 13 від 31.01.2011 року,
якою доповнили цей договір додатком №5.
Вказаною додатковою угодою сторони
також встановили, що всі положення
договору, в які не було внесено змін,
залишаються незмінними. Дана додаткова
угода набирає чинності з 31.05.2013 р., є
невід'ємною частиною договору №13 від
31.01.11 р. та діє протягом дії договору.

Однак, 10.10.2013 року ПАТ "Інгул", тобто
майже за 2,5 місяця до закінчення строку
дії договору від 31.01.11 р., направив на
адресу ВАТ „Миколаївський ШРЗ" в новий
редакції договір про технічне
забезпечення електропостачання
споживача від 07.10.13 р., що регулює
питання оплати за перетікання
реактивної електроенергії.

В якості доказу направлення
відповідачу пропозиції про укладання
договору про технічне забезпечення
електропостачання споживача від 07.10.13
р. позивач надав супровідний лист №923
від 10.10.13 р., а також екземпляр цього
договору з додатками, які не підписані
та не скріплені печаткою ПАТ «Інгул».

Представник відповідача у судовому
засіданні апеляційного суду не
спростовував факт отримання від
позивача екземпляру договору, однак
стверджує, що йому був направлений
підписаний та скріплений печаткою ПАТ
«Інгул» договір іншого змісту. При
цьому відповідач надав незавірену
ксерокопію частини цього договору від
02.01.14 р. №3 іншого змісту, який йому
направляв позивач.

Таким чином, наявні матеріали справи
свідчать про те, що позивач звернувшись
до відповідача із пропозицією укласти
договір про технічне забезпечення
електропостачання споживача в іншій
редакції ніж договір від 31.01.11 р.
виразив свою волю щодо небажання
продовжувати свої правовідносини із
відповідачем на підставі договору від
31.01.11 р., тобто майже за 2,5 місяця до
закінчення його строку відмовився від
нього, а відповідно із умовами п.10.6
договору від 31.01.11 р. він не є
продовженим на 2014 р.

Як зазначалося вище, заявою від 13.02.14 р.,
тобто до початку розгляду справи по
суті, позивач змінив предмет спору та
просив прийняти до розгляду проект
нової редакції договору про технічне
забезпечення електропостачання
споживача від 02.01.14 р.

Згідно з наявними матеріалами справи, а
саме листом від 29.01.2014р. №97 (а.с.55),
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення (а.с.56),
поштовою квитанцією (а.с.57), описом
вкладення у цінний лист (а.с.58) позивач
30.01.14р. направив відповідачу, а останній
10.02.14р. отримав пропозицію та примірник
проекту договору про технічне
забезпечення електропостачання
споживача від 02.01.14 р. для підписання.

Таким чином, вищенаведене свідчить про
те, що на момент звернення позивача із
зміненими позовними вимогами, останній
не дотримався положень пунктів 3, 4, 5 ст.
181 ГК України, оскільки не сплинув
20-денний термін, який зобов'язує
відповідача відмовитися від
запропонованого договору або
підписати договір із розбіжностями, а
отже на момент звернення із позовом у
позивача не було і не могло бути
доказів щодо відмови відповідача від
запропонованого йому договору або
наявності розбіжностей із
запропонованою редакцією договору, а
тому права позивача щодо спірного
договору на час звернення із позовом не
були порушені.

Крім того, а ні в суді 1 інстанції, а ні в
суді апеляційної інстанції позивач не
надав доказів погодження ПАТ
„Миколаївобленерго" спірної редакції
договору. В той же час укладання
спірного договору про технічне
забезпечення електроспоживання
споживача відповідно із п.5.19 Правил КЕЕ
є обов'язковим.

Так, згідно із цим пунктом Правил КЕЕ у
разі укладання між основним споживачем
та субспоживачем договору про технічне
забезпечення електропостачання
споживача цей договір та зміни до нього
узгоджуються електропередавальною
організацією у частині режимів
споживання електричної енергії,
приєднаної потужності, режимів
перетікання реактивної електроенергії
та дотримання показників якості
електричної енергії.

16.05.14 р. до Одеського апеляційного
господарського суду надійшло
клопотання від позивача про залучення
до участі у справі ПАТ
„Миколаївобленерго" в якості 3 особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні позивача,
однак вказане клопотання залишено без
задоволення, оскільки як зазначалося
вище позивач сам підтвердив той факт,
що звертаючись із даним позовом він не
узгоджував з ПАТ „Миколаївобленерго"
спірний договір. Крім того, позивачем
не дотримані положення ст.181 ГК України,
що виключає можливість розгляду даного
спору із наданням оцінки спірному
договору, а відповідно із цим залучення
ПАТ „Миколаївлбленрго" до участі у
даній справі є недоцільним.

Враховуючи вищенаведене, судова
колегія дійшла висновку, що підстави
для задоволення позову ПАТ „Інгул"
відсутні, рішення господарського суду
Миколаївської області від 03.04.14 р.
підлягає залишенню без змін, оскільки
по суті воно є вірним, а відповідно із
цим апеляційну скаргу ПАТ „Інгул" слід
залишити без задоволення.

Згідно із ст.49 ГПК України витрати по
сплаті судового збору за подачу
апеляційної скарги покладаються на
скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 ГПК
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л
А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Інгул"
залишити без задоволення, рішення
господарського суду Миколаївської
області від 03.04.2014 р. - без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено в касаційному порядку.

Повний текст постанови
складено 21.05.2014 р.

Головуючий суддя
Петров М.С.

Суддя
Разюк Г.П.

Суддя
Колоколов С.І.