ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2014 р.
Справа № 917/202/13-г

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.,

суддя Пушай В.І., суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. №901П/3-9)
на рішення господарського суду
Полтавської області від 06.03.14 у справі
№ 917/202/13

за позовом Приватного підприємства
"Укравтоальянс-2005", м.Олександрівськ,
Луганська область

до Фізичної особи-підприємеця
ОСОБА_2,с.Піщане, Кременчуцький район,
Полтавська область

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013р. позивач звернувся до
господарського суду Полтавської
області з позовною заявою про
стягнення з відповідача
заборгованості за Договором
організації перевезення вантажів
автомобільним транспортом №09/11 від
27.08.2012р. - 15687,10грн., у т.ч. 14300,00грн. - сума
основного боргу, 1387,10грн. - пеня,
посилаючись на те, що він виконав умови
договору у повному обсязі, вантаж був
доставлений вчасно, в місце, яке
вказано у транспортній заявці, про що
свідчить товаро-транспортна накладна
КУ №09/08-12 та СМR 126427, але відповідач
свої зобов"язання за договором не
виконав, внаслідок виникла
заборгованість у розмірі 14300,00грн. та
витрати на адвокатські послуги у
розмірі 2000грн.

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 06.03.2014 р. по
справі № 917/202/13-г ( суддя
Кльопов І.Г.) в позові відмовлено, з
посиланням на те, що позивач не довів за
допомогою належних та допустимих у
розумінні статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України,
доказів, виникнення у відповідача
заборгованості.

Позивач з рішенням господарського суду
не погоджується, вважає його прийнятим
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, надав апеляційну
скаргу, в якій просить рішення
скасувати та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позов в повному
обсязі.

У апеляційній скарзі зазначив, що
надав оригінал СМR - накладної і суд
безпідставно відмовив у задоволені
позову.

Відповідач вважає рішення суду
законним та обґрунтованим, прийнятим
відповідно до норм чинного
законодавства, надав відзив на
апеляційну скаргу, в якому просить
рішення залишити без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення.

У відзиві зазначив, що відповідач не
надав оригіналу СМК - накладній, в який
зазначено про отримання водієм
відповідача коштів за надані послуги.

Позивач надав клопотання про розгляд
справи без участі його представників,
яке підлягає задоволенню.

Судова колегія, повторно розглянувши
справу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення встановила, що
між ПП "Укравтоальянс-2005" (перевізник)
та ФОП ОСОБА_2 (замовник) укладений
договір №09/П від 27.08.2012 року
організації перевезення вантажів
автомобільним транспортом.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що
перевезення вантажів перевізником
відбувається на підставі
транспортного заказу/заявки

У п.7.1 договору зазначено, що розрахунки
за перевезення вантажу по узгодженим
маршрутам здійснюються по узгодженим
ставкам, обумовленим у транспортній
заявці .

Пунктом 7.4 договору передбачено, що
плата за послуги перевезення
сплачується не пізніше 30 діб з дня
отримання документів, які
підтверджують виконання позивачем
своїх зобов"язань, вказаних у п.7.1
договору, яким передбачено надання для
оплати наступних документів: оригінал
рахунку, оригінал СМR-накладній,
оригінал протоколу узгодження
ціни,оригінал акту виконаних робіт
тощо.

У п.7.4 договору зазначено, що у випадку
прострочки платежу Замовник сплачує
Перевізнику штрафні санкції у розмірі
0,1% суми платежу за кожен день
прострочки

Відповідно до ч. 1 ст. 909 ЦК України за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Суд першої інстанції обґрунтовано
встановив, що перевезення вантажів
відбувалося на підставі транспортної
заявки №101 від 27.08.2012 року, в який в
якості умови оплати зазначено - по
оригинальніх документах наличка или на
карту.

Вантаж був доставлений згідно
товарно-транспортної накладної №09/08-12
від 05.09.2012 року та СМR накладної 126427.

Відповідач стверджував, що відповідно
довіреності від 05.09.2012р.. виданої ПП
"Укравтоальянс-2005" водію ОСОБА_3
(паспорт серії НОМЕР_1) здійснено
оплату за надані послуги, що
підтверджується копією СМR накладної
126427 (а.с.38), в який зазначено, що 5.09.2012
водій Volvo НОМЕР_2 у дорученні від 05.09.2013р.
замітку ставити відмовився, суму у
розмірі 13800грн. отримав та підписався
щодо цього.

Позивач не підтверджує зазначені факти
отримання коштів та у наданій
позивачем копії СМR накладної 126427 даний
запис відсутній.

Суд першої інстанції неодноразово
ухвалами витребував у позивача
оригінал СМR накладної 126427 для огляду у
судовому засіданні та письмові
пояснення ОСОБА_3 щодо напису на СМR
накладній 126427 про відмову ставити
відмітку на довіреності та оригінали
чотирьох СМR накладних від 30.08.2012р. для
повного з'ясування обставин справи,які
не надані.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129
Конституції України та ст. 33, ст. 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

З урахуванням того, що норми статті 38
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а норми
статті 129 Конституції України одним з
принципів судочинства визначають
свободу у наданні сторонами суду
доказів та у доведенні перед судом їх
переконливості, судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів.

Судовими доказами, за визначенням
статей 32-36 Господарського
процесуального кодексу України, слід
вважати документи, які можуть
підтвердити або спростувати обставини,
що мають значення для правильного
вирішення справи

Відповідно до статті 43 Господарського
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позивач не довів за допомогою
належних та допустимих у розумінні
статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України,
доказів, виникнення у відповідача
заборгованості та відмовив у
задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п. 7.4 договору визначено, що плата за
послуги перевезення сплачується не
пізніше 30 діб з дня отримання
документів, які підтверджують
виконання позивачем своїх зобов'язань ,
вказаних у п.7.1 договору.

Колегія суддів вважає, що в порушення
умов договору позивач не надав
документів, передбачених п. 7.1 договору,
зокрема оригіналу рахунку, оригіналу
СМR-накладній, оригіналу протоколу
узгодження ціни,оригіналу акту
виконаних робіт , тобто встановлений
умовами договору строк оплати не
настав.

Отже, в зв'язку з ненастанням строку
оплати позовні вимоги про стягнення
грошових коштів та штрафних санкцій
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, що позивачем
не виконано.

Таким чином, висновки викладені в
рішенні господарського суду,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права , а мотиви
позивача не можуть бути підставою для
його скасування, керуючись ст.ст. 530, 909
України, ст.ст. 33,34,43,101- 105 ГПК України
колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Полтавської області від 06.03.2014р. по
справі № 917/202/13-г залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції: Вищого господарського суду
України.

Повний текст підписаний 28 квітня 2014р.

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Пушай В.І.

Суддя
Плужник О.В.