ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2014 р.
Справа № Б-50/221-09

Колегія суддів у складі:

головуючого судді Бородіної Л.І., судді
Гетьмана Р.А., судді Лакізи В.В.,

при секретарі Фільшиній Н.І.,

за участю представників:

від скаржника - Шинкаренка О.І. - за
довіреністю від 03.09.2013р. № 1370/13;

від боржника - не з'явився;

від кредиторів - не з'явились;

ліквідатор - не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу
Сумської обласної дирекції Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль", м. Суми (вх.№1209Х/2)

на ухвалу господарського суду
Харківської області від 29.04.2014р.

у справі № Б-50/221-09

за заявою Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3, м. Харків,

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 29.04.2014р. (суддя
Савченко А.А.) провадження у справі №
Б-50/221-09 про банкрутство ФОП ОСОБА_3
припинено на підставі пункту 7 частини
першої статті 40 Закону "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (2343-12) та
пункту 1-1 частини першої статті 80 ГПК
України.

Господарський суд Харківської
області, обґрунтовуючи оскаржувану
ухвалу, зазначив, що на час звернення до
суду з заявою про порушення справи про
банкрутство ФОП ОСОБА_3 не надано
належних доказів безспірності
грошових вимог до боржника, оскільки
матеріали справи не містять копій
судових рішень про стягнення
відповідних грошових сум, наказів
судів про їх стягнення, виконавчих
листів, постанов Державної виконавчої
служби про відкриття виконавчого
провадження щодо стягнення
заборгованості з ФОП ОСОБА_3

З урахуванням положень Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
місцевим господарським судом зроблено
висновок про те, що процедура
банкрутства випливає з виконавчого
провадження. Таким чином, без
порушеного щодо боржника виконавчого
провадження відсутні ознаки
неплатоспроможності боржника або
загрози його неплатоспроможності, що є
підставою для припинення провадження у
справі на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України.

Сумська обласна дирекція Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" з ухвалою суду першої
інстанції не погодилась та звернулась
до Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
ухвалу господарського суду
Харківської області від 29.04.2014р. у
справі №Б-50/221-09 про припинення
провадження у справі про банкрутство
ФОП ОСОБА_3 та скасування мораторію.

Скаржник, обґрунтовуючи апеляційні
вимоги, вказує, що припинення
провадження у справі про банкрутство
позбавляє кредиторів права на
отримання коштів від реалізації
активів банкрута, що є порушенням вимог
статті 31 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

Також, Публічне акціонерне товариство
"Райффайзен Банк Аваль», посилаючись на
положення ст. 40 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
яка містить вичерпний перелік підстав
припинення провадження у справі про
банкрутство, вказує, що, на його думку, у
суду першої інстанції були відсутні
підстави для припинення провадження у
справі.

21.05.2014р. фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну
скаргу (вх.№ 3418), в якому боржник
просить суд відмовити у задоволенні
апеляційної скарги Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» у справі № Б-50/221-09.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3
зазначає, що твердження скаржника про
неотримання грошових коштів є
безпідставним, оскільки відповідно до
довідки, наданої Товарною біржею
«Правопорядок», грошові кошти від
реалізації майна банкрута отримані
кредиторами.

21.05.2014р. від фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 надійшло клопотання про
долучення до матеріалів справи довідки
Товарної біржі «Правопорядок» про
розподіл грошових коштів, отриманих
від реалізації майна фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (вх.№ 3419).

22.05.2014р. від Публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»
надійшли письмові пояснення до
апеляційної скарги, в яких скаржник,
обґрунтовуючи свою позицію у справі,
вказує, що, на його думку, положення
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» та Закону
України «Про виконавче провадження» не
передбачають обов'язкового подання
разом з заявою боржника про визнання
його банкрутом виконавчих документів,
що підтверджують безспірність вимог
кредиторів за грошовими
зобов'язаннями.

На думку скаржника, факт ініціювання
справи про банкрутство боржником
свідчить про відсутність між ним та
його кредиторами спору про наявність
боргу, необхідності подання додаткових
доказів його неплатоспроможності на
момент звернення до господарського
суду.

Скаржник, посилаючись на ст.ст. 1, 7
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», вказує на
відсутність вимог вказаних норм права
щодо обов'язкового проходження
процедури виконавчого провадження
перед зверненням боржника до
господарського суду із заявою про
порушення справи про банкрутство.

Також, Публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль» вказує, що
господарський суд першої інстанції в
оскаржуваній ухвалі не встановив та не
надав правової оцінки питанню щодо
реалізації майна боржника
ліквідатором під час здійснення
ліквідаційної процедури на час
припинення провадження у справі, а
також не вирішив питання щодо
розподілу коштів та встановлення їх
місцезнаходження у ході проведення
ліквідаційної процедури, що, на думку
скаржника, має суттєве значення для
вирішення питання про можливість
припинення провадження у справі про
банкрутство за заявою боржника.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 14.05.2014р.
апеляційна скарга прийнята до
провадження, справа призначена до
розгляду.

В судове засідання господарського суду
апеляційної інстанції з'явився
представник апелянта, який просив суд
скасувати ухвалу господарського суду
Харківської області від 29.04.2014р. у
справі № Б-50/221-09.

Інші учасники процесу в судове
засідання Харківського апеляційного
господарського суду не з'явились, про
час та місце розгляду справи
повідомлені належним чином, про що
свідчить штамп на зворотній стороні
ухвали Харківського апеляційного
господарського суду від 14.05.2014р. у
справі № Б-50/221-09 з вихідним номером та
відміткою про кількість примірників
направлених копій даної ухвали
учасникам процесу на адреси, які
зазначені в апеляційній скарзі.

Також, факт належного повідомлення про
час та місце проведення судового
засідання фізичної особи-підприємця та
Комунального підприємства «Харківські
теплові мережі» підтверджується
повідомленнями про вручення поштового
відправлення за вих. №№ 006271/1, 006271/7, які
долучено до матеріалів справи.

В ухвалі суду від 14.05.2014 року
учасників судового процесу було
попереджено, що у разі не з'явлення їх
представників у судове засідання,
справа може бути розглянута за
відсутністю представників учасників
судового процесу. Таким чином,
враховуючи належне повідомлення
учасників процесу про час та місце
судового засідання, та те, що їх явка у
судове засідання не була визнана
обов'язковою, колегія суддів дійшла
висновку щодо можливості розгляду
справи за їх відсутності за наявними в
справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та
викладені в апеляційній скарзі доводи,
заслухавши пояснення представника
скаржника, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також повноту встановлених
обставин справи та відповідність їх
наданим доказам, повторно розглянувши
справу в порядку ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи,
24.12.2009р. фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 звернувся до господарського
суду Харківської області в порядку
ст.ст. 47-49 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
із заявою про порушення справи про
банкрутство у відношенні нього на тій
підставі, що боржник не має можливості
розрахуватися з кредиторами за рахунок
прибутків від підприємницької
діяльності (т.1, а.с. 3-5).

В обґрунтування наявності вказаної
заборгованості заявник вказував на
укладений між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4
договір поставки товару від 30.06.2009р. №
30/06 від на загальну суму 31935,70 грн., а
також на укладений між ФОП ОСОБА_3 та
ФОП ОСОБА_5 договір поставки товару від
10.08.2009р. № 10/08-1на загальну суму 250057,00
грн.

Окрім цього, заявник посилався на
погіршення економічної ситуації в
країні, а також на те, що ФОП ОСОБА_3
практично не здійснював
підприємницьку діяльність і не
отримував прибутку, що унеможливлювало
здійснення розрахунку за грошовими
зобов'язаннями перед ФОП ОСОБА_5 та ФОП
ОСОБА_4

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 29.12.2009р. заяву
ФОП ОСОБА_3 прийнято до розгляду та
порушено провадження у справі про
банкрутство. Зобов'язано заявника
надати суду дані щодо наявності чи
відсутності відкриття спадщини на
користь підприємця-боржника, відомості
про майно, що зареєстровано за
боржником на праві власності,
відомості про відкриті рахунки в
установах банків, докази
неспроможності задоволення вимог
кредиторів, план санції, довідку зі
статуправління, чинну на момент
розгляду справи, оригінали документів
доданих до заяви - для огляду (т.1, а.с.1-2).

Постановою господарського суду
Харківської області від 03.02.2010р.
фізичну особу-підприємця ОСОБА_3
визнано банкрутом та відкрито
ліквідаційну процедуру.

При прийнятті даної постанови
господарський суд першої інстанції
дійшов висновку, що боржник
неспроможний виконати безспірні
грошові зобов'язання перед кредиторами
та відновити свою платоспроможність не
інакше як через застосування
ліквідаційної процедури з
особливостями, що притаманні ст.ст. 47-49
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

В подальшому, господарським судом
Харківської області виносилися ухвали,
якими продовжувався строк
ліквідаційної процедури у даній
справі.

19.03.2010р. проведено аукціон з продажу
майна банкрута, а саме: нежитлового
приміщення 2-го поверху №№ 14-:-19
загальною площею 97,2 кв.м в літ.А-12 по
АДРЕСА_1, м. Харків, зазначене майно
продано за ціною 169600,00грн.

23.07.2010р. проведено аукціон з продажу
майнових прав на трьохкімнатну
квартиру № 3Н, загальною площею 130,33
кв.м, яка розташована за адресою: м.
Харків, АДРЕСА_2 (район НДІ "Низьких
температур"), зазначене майно продано
за ціною 22400,00грн.

23.07.2010р. проведено аукціон з продажу
майнових прав на нежитлове приміщення
№4 загальною площею 80,5 кв.м, яке
розташовано у західному крилі за
адресою: м. Харків, вул. Клочківська (кут
вул. Космічна), зазначене майно продано
за ціною 7000,00грн.

Як свідчать матеріали справи,
ліквідатором Бережним О.І. складено
реєстр вимог кредиторів, відповідно до
якого ліквідатором визнано та включено
до реєстру вимог кредиторів наступні
вимоги: КП "Харківські теплові мережі" -
в сумі 2863,57 грн., ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" - в сумі 3306438,54 грн., ВАТ "Морський
транспортний банк" - в сумі 1682845,24 грн.,
ФОП ОСОБА_4 - в сумі 31935,70 грн. та ФОП
ОСОБА_5 - в сумі 250057,00 грн. (т. 4, а.с.24).

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 13.12.2013р.
звільнено арбітражного керуючого
Бережного О.І. від виконання обов'язків
ліквідатора ФОП ОСОБА_3 та призначено
ліквідатором арбітражного керуючого
Ткаченко О.А.

Перевіривши матеріали справи,
правильність їх юридичної оцінки та
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, апеляційний суд дійшов висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з п. 1-1 прикінцевих положень
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (далі - Закон
про банкрутство) в редакції Закону від
22.12.2011р. №4212-VІ, який набрав чинності
19.01.2013р., положення цього Закону
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження в який порушено після
набрання чинності цим Законом. Тому,
враховуючи, що в даній справі
провадження порушено 29.12.2009р., справу
має бути розглянуто із застосуванням
положень Закону в редакції, що була
чинною до 19.01.2013р.

У відповідності до ч. 1 ст. 5 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом " (в редакції,
що діяла на момент визнання банкрутом)
провадження у справах про банкрутство
регулюється цим Законом, Господарським
процесуальним кодексом України, іншими
законодавчими актами України.

Згідно з ст. 4-1 Господарського
процесуального кодексу України
господарські суди розглядають справи
про банкрутство у порядку провадження,
передбаченого цим Кодексом, з
урахуванням особливостей,
встановлених Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

У відповідності до ст. 53 Цивільного
кодексу України фізична особа, яка
неспроможна задовольнити вимоги
кредиторів, пов'язані із здійсненням
нею підприємницької діяльності, може
бути визнана банкрутом у порядку,
встановленому законом.

Згідно з ч. 7 ст. 128 Господарського
кодексу України
громадянин-підприємець може бути
визнаний судом банкрутом відповідно до
вимог цього Кодексу та інших законів.

Статтями 47-49 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
визначені особливості здійснення
провадження по справі про банкрутство
суб'єкта підприємницької діяльності -
громадянина.

Відповідно до змісту норм зазначеного
Закону про банкрутство заява про
порушення справи про банкрутство
громадянина-підприємця подається на
загальних підставах, встановлених
статтями 6, 7 Закону, з урахуванням
особливостей, передбачених ст. 47
вказаного Закону.

Положеннями ч. 2 ст. 47 цього Закону
визначено, що заява про порушення
справи про банкрутство громадянина -
підприємця може бути подана в
господарський суд самим боржником або
його кредиторами.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 7 Закону про
банкрутство заява про порушення справи
про банкрутство, яка подана кредитором
або боржником, повинна містити разом з
іншим виклад обставин, які
підтверджують неплатоспроможність
боржника; частина 3 цієї статті вимагає
подання до заяви боржника документів,
що свідчать про неплатоспроможність
боржника.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 даного Закону,
ознаками неплатоспроможності боржника
є: а) грошові вимоги, які повинні
складати 300 мінімальних розмірів
заробітної плати; б) вимоги мають бути
безспірними; в) такі вимоги повинні
бути не задоволені боржником протягом
трьох місяців після встановленого для
їх погашення строку.

У відповідності до частини 5 статті 7
Закону про банкрутство боржник
зобов'язаний у місячний строк
звернутися до господарського суду з
заявою про порушення справи про
банкрутство у разі виникнення
зазначених у цієї частині Закону
обставин, зокрема, якщо задоволення
вимог одного кредитора або кількох
кредиторів приведе до неможливості
виконання грошових зобов'язань
боржника в повному обсязі перед іншими
кредиторами. Боржник за невиконання
вимог цієї частини несе
відповідальність згідно із законом.

Таким чином, звертаючись до суду з
відповідною заявою, боржник повинен
надати докази в підтвердження його
неплатоспроможності (ч. 3 ст. 6 Закону )
або загрози неплатоспроможності (ч. 5
ст. 7 Закону ).

Отже, положення вищенаведених правових
норм встановлюють, що
громадянин-підприємець у своїй заяві
до господарського суду про порушення
відносно нього провадження у справі
про банкрутство повинен навести
обставини неспроможності боржника
виконати підтверджені у встановленому
порядку документами безспірні грошові
вимоги кредитора (кредиторів),
пов'язані із здійсненням ним
підприємницької діяльності, а також -
обставини щодо того, що задоволення
вимог одного кредитора або кількох
кредиторів приведе до неможливості
виконання грошових зобов'язань
боржника в повному обсязі перед іншими
кредиторами, і довести ці обставини
належними документами.

В той час господарський суд
зобов'язаний при визнанні боржника
банкрутом встановити його
неспроможність виконати при
здійсненні підприємницької
діяльності, підтверджені
розрахунковими або виконавчими
документами вимоги кредиторів через
недостатність майна, а також
встановити факт наявності вимог
кредитора (кредиторів), які заявлені у
встановленому порядку до боржника, та
те, що задоволення вимог одного
кредитора або кількох кредиторів
приведе до неможливості виконання
грошових зобов'язань боржника в
повному обсязі перед іншими
кредиторами.

Відповідно до приписів статті 1 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» боржник -
суб'єкт підприємницької діяльності,
неспроможний виконати свої грошові
зобов'язання перед кредиторами, у тому
числі зобов'язання щодо сплати
податків і зборів (обв'язкових
платежів), протягом трьох місяців після
настання встановленого строку їх
сплати. Безспірні вимоги кредиторів -
вимоги кредиторів, визнані боржником,
інші вимоги кредиторів, підтверджені
виконавчими документами чи
розрахунковими документами, за якими
відповідно до законодавства
здійснюється списання коштів з
рахунків боржника.

Враховуючи викладені норми, колегія
суддів не погоджується з твердженням
скаржника про те, що сам факт визнання
боржником вимог кредиторів свідчить
про їх безспірний характер, та
зазначає, що формулювання законодавцем
даної норми права передбачає
застосовування положення про
підтвердження безспірного характеру
вимог кредиторів виконавчими
документами чи розрахунковими
документами, за якими відповідно до
законодавства здійснюється списання
коштів з рахунків боржника як щодо
вимог кредиторів, визнаних боржником,
так і до інших вимог кредиторів.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 18.12.2009р. №15 «Про судову
практику у справах про банкрутство» у
п. 27 роз'яснено безспірність вимог
кредиторів підтверджується
виконавчими документами та платіжними
вимогами, за якими здійснюється
списання коштів з рахунків боржника.

Таким чином, за Законом факт
безспірності вимог кредиторів,
виникає з моменту, коли грошові вимоги
кредитора підтверджуються
відповідними документами (виконавчими
або іншими розрахунковими, на підставі
яких здійснюється списання коштів).

Саме з цього моменту грошові вимоги
переходять в категорію безспірних.

Колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
вважає, що вказані докази повинні
надаватися заявником на момент
порушення судом справи про банкрутство
за процедурою, яка передбачена ст.ст.
47-49 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", можливість
витребування судом вказаних
документів після порушення
провадження у справі про банкрутство,
на відміну від позовного провадження,
спеціальним Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
не передбачена.

Враховуючи те, що списання коштів з
рахунків боржника в безспірному
порядку, зокрема, їх розшук,
здійснюється державною виконавчою
службою, то порушення провадження у
справі про банкрутство можливо лише
після відкриття останньою виконавчого
провадження.

Таким чином, закон передбачає, що
порушення справи про банкрутство
можливе лише після відкриття
виконавчого провадження державною
виконавчою службою. Відповідно, і
встановлений Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
трьохмісячний строк починає свій
відлік після пред'явлення виконавчих
документів до виконання до державної
виконавчої служби та відкриття
виконавчого провадження.

Як вже зазначалося, в основу заяви про
порушення провадження у справі про
банкрутство ФОП ОСОБА_3 була покладена
загальна сума вимог кредиторів за
зобов'язаннями, пов'язаними із
здійсненням підприємницької
діяльності, у розмірі 281992,70 грн., на
підтвердження якої надано копію
договору поставки товару від 30.06.2009р.
№30/06 та накладну від 07.07.2009р. №П-00000022 на
суму 31935,70грн. ( т.1, а.с.12-14); копію
договору поставки товару від 10.08.2009р.
№10/08-1 та накладну від 11.08.2009р. №П-00000022
на суму 250057,00грн. ( т.1, а.с.16-18).

З огляду на те, що вищевказані
документи не є виконавчими документами
в розумінні положень Закону України
"Про виконавче провадження", суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що на момент подачі заяви до
суду в порушення вимог ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України боржником не надано доказів
щодо з'ясування активу та пасиву
боржника, не були доведені такі
обставини, як безспірність грошових
вимог та неспроможність боржника
виконати свої зобов'язання перед
кредиторами, наявність яких
обов'язкова для порушення провадження
у даній справі про банкрутство.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів Харківського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку, що справа про банкрутство ФОП
ОСОБА_3 за ст.ст. 47-49 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
порушена неправомірно, і у
господарського суду першої інстанції
не було правових підстав для визнання
боржника банкрутом за спрощеною
процедурою, а отже і підстав для
проведення відповідних дій по його
ліквідації.

Судове рішення є законним тоді, коли
суд, виконавши всі вимоги
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Відповідно до п. 36 постанови пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про банкрутство" від
18.12.2009р. №15 Законом не врегульовано
подальшого перебігу провадження у
справі у випадках, коли у встановленому
законодавством порядку виявлено
безпідставність вимог кредитора
(кредиторів), за заявою якого (яких) було
порушено справу про банкрутство
боржника, або коли порушено
провадження у справі про банкрутство
підприємств, стосовно яких діє
законодавча заборона порушувати
справи про банкрутство. У таких
випадках судам слід припиняти
провадження у справі на підставі
пункту 7 частини першої статті 40 Закону
(за відсутності інших підстав для
такого припинення) та пункту 1-1 частини
першої статті 80 Господарського
процесуального кодексу України.

Така ж правова позиція викладена в
Інформаційному листі Вищого
господарського суду України від
27.02.2012р. №01-06/224/2012 "Про доповнення до
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
15.03.2012р. №01-06/249 "Про постанови
Верховного Суду України, прийняті за
результатами перегляду судових рішень
господарських судів".

В ході апеляційного провадження
апелянтом не наведено посилання на
жодні правові норми, які б
спростовували вищевказаний висновок
місцевого господарського суду, що
ґрунтується на нормах процесуального
законодавства та правовій позиції
Верховного Суду України.

У поясненнях до апеляційної скарги АТ
"Райффайзен Банк Аваль" також вказує на
те, що протягом трьох років ліквідатор
недобросовісно виконував свої
обов'язки, що має суттєве значення для
вирішення питання щодо можливості
припинити провадження у справі про
банкрутство за заявою боржника.

Однак, на думку колегії суддів,
місцевий господарський суд
оскаржуваною ухвалою про припинення
провадження у справі про банкрутство
не лише не порушив прав та законних
інтересів кредиторів (у тому числі і
апелянта, АТ "Райффайзен Банк Аваль"),
але і створив можливість для захисту
ними своїх прав шляхом подання
відповідних позовів про визнання
недійсними угод купівлі-продажу майна,
здійснених ліквідатором боржника та, у
разі задоволення таких позовів,
застосування двосторонньої
реституції, повернення майна та його
подальшого продажу за прийнятною для
кредиторів ціною.

За таких обставин, колегія суддів
зазначає, що місцевим господарським
судом обґрунтовано, враховуючи
відсутність доказів, що належним чином
підтверджували б наявність ознак
неплатоспроможності боржника, у
відповідності до змісту норм Закону
про банкрутство в їх системному
взаємозв'язку, на підставі п.1-1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України (з урахуванням правової
позиції Верховного Суду України,
викладеної у Постанові Пленуму
Верховного Суду України № 15 "Про судову
практику в справах про банкрутство" від
18.12.2009р.) припинено провадження у справі
про банкрутство.

Отже, здійснивши апеляційний перегляд
оскаржуваної ухвали, колегія суддів
вважає, що викладені в апеляційній
скарзі твердження зроблені при
довільному трактуванні обставин
справи та норм чинного законодавства,
аргументи заявника скарги ґрунтуються
на припущеннях, на їх підтвердження не
надано відповідно до статей 33, 36
Господарського процесуального кодексу
України доказів з посиланням на
конкретні норми матеріального та
процесуального права, які б
спростовували висновки місцевого
господарського суду.

Таким чином, колегія суддів
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, а оскаржувану
ухвалу слід залишити без змін.

З огляду на викладене, керуючись
статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 1 статті 103,
статтями 105, 106 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду
Харківської області від 29.04.2014р. про
припинення провадження у справі №
Б-50/221- 09 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцятиденного строку.

Повний текст постанови підписано
27.05.2014р.

Головуючий суддя
Бородіна Л.І.

Суддя
Гетьман Р.А.

Суддя
Лакіза В.В.