ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2014 р.
Справа № 914/854/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Козак І.Б.,

при секретарі Фартушку Н.Б.,

Розглянув у відкритому судовому
засіданні справу за позовом:
Приватного акціонерного товариства
«Акціонерна страхова компанія
«Скарбниця», м. Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Санком-Львів»,
м.Львів,

про: відшкодування шкоди в порядку
регресу в розмірі 4 028 грн. 00 коп. та
стягнення судових витрат.

За участю представників:

Від позивача: Цястун Р.П. - представник
(довіреність в матеріалах справи);

Від відповідача: не з'явився.

Представнику позивача роз'яснено права
та обов'язки, передбачені статтею 22 ГПК
України, зокрема, підстави відводу
судді відповідно до статті 20 ГПК
України. Заяв та клопотань про відвід
судді не подано. Представник позивача
не наполягає на фіксації судового
процесу технічними засобами.

Суть спору: розглядається справа за
позовом Приватного акціонерного
товариства «Акціонерна страхова
компанія «Скарбниця» до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Санком-Львів» про відшкодування шкоди
в порядку регресу в розмірі 4 028 грн. 00
коп. та стягнення судових витрат.

Ухвалою господарського суду від 17.03.2014
року порушено провадження у справі та
розгляд справи призначено на 29.04.2014
року, про що сторони були належним
чином повідомлені під розписку:
позивач - 19.03.2014 року рекомендованою
поштою №79 8, відповідач - 19.03.2014
року рекомендованою поштою №79 1
(оригінали повідомлень про вручення
поштових відправлень в матеріалах
справи).

Розгляд справи неодноразово
відкладався з підстав, викладених у
відповідних ухвалах суду у справі.

Представник позивача в судове
засідання 27.05.2014 року з'явився, позовні
вимоги підтримав повністю з підстав,
викладених у позовній заяві, подав для
огляду в судовому засіданні оригінали
документів, які витребовувалися
господарським судом (копії - у справі),
надав усні пояснення аналогічні
викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, причин неявки
суду не повідомив, хоча був належно
повідомлений про час та місце розгляду
справи в порядку, передбаченому
Інструкцією з діловодства в
господарських судах України,
затвердженою наказом ДСАУ від 20.02.2013
року №28.

Враховуючи повторну неявку
повноважного представника відповідача
та неподання ним відзиву на позовну
заяву справа розглядається в порядку
статті 75 ГПК України, - за наявними в ній
матеріалами.

В ході розгляду справи ВСТАНОВЛЕНО.

Позивач: Приватне акціонерне
товариство «Акціонерна страхова
компанія «Скарбниця» є юридичною
особою, йому присвоєно ,
знаходиться за адресою: 79005, Львівська
область, м. Львів, вул. Саксаганського,
буд. 5, що підтверджується долученими до
матеріалів справи Випискою з ЄДРЮО та
ФОП від 10.02.2014 року б/н та Витягом з
ЄДРЮО та ФОП серії АА №915309 (докази в
матеріалах справи).

Відповідач: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Санком-Львів» є
юридичною особою, йому присвоєно , знаходиться за адресою:
79010, Львівська область, м. Львів, вул.
Чернігівська, буд. 14, що
підтверджується долученим до
матеріалів справи Витягом з ЄДРЮО та
ФОП серії АГ №907454 (докази в матеріалах
справи).

24.06.2011 року між Приватним акціонерним
товариством «Акціонерна страхова
компанія «Скарбниця» (надалі - позивач,
страховик) та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Санком-Львів»
(надалі - відповідач, страхувальник)
укладено договір, поліс АА/4175143
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (надалі - договір), за умовами
якого позивачем здійснено страхування
відповідальності власника наземного
транспортного засобу - автомобіля
марки «MAN», державний реєстраційний
номерний знак НОМЕР_1 в період з 03.06.2011
року по 02.06.2012 включно (копія договору в
матеріалах справи).

Згідно пункту 5 договору розмір
франшизи за заподіяння шкоди майну
третіх осіб складає 1 000 грн. 00 коп.

14.01.2012 року о 09:50 год. на перехресті
улиць Б. Хмельницького та Мідної у м.
Львові трапилась дорожньо-транспортна
пригода, учасниками якої були
застрахований за договором
транспортний засіб під керуванням
ОСОБА_3 та автомобіль марки «NISSAN TIIDA»,
державний реєстраційний номерний знак
НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4. Факт
настання дорожньо-транспортної
пригоди підтверджується долученими до
матеріалів справи Довідкою інспектора
сектору НП ВДАІ м. Львова від 25.01.2012 року
б/н та Довідкою ВДАІ м. Львова про
дорожньо-транспортну пригоду від 15.02.2012
року №36/428СК (належним чином завірені
копії довідок про ДТП в матеріалах
справи).

Станом на момент настання ДТП майнові
інтереси ОСОБА_5, пов'язані із
володінням, користуванням та
розпорядженням транспортним засобом -
автомобілем марки «NISSAN TIIDA», державний
реєстраційний номерний знак НОМЕР_2
були застраховані в Товаристві з
додатковою відповідальністю «Альянс
Україна» за Договором добровільного
страхування наземного транспорту
«Формула» від 21.02.2011 року №2001.00.0158313
(належним чином завірена копія
договору в матеріалах справи).

Внаслідок вказаної
дорожньо-транспортної пригоди
застрахований за Договором
добровільного страхування наземного
транспорту «Формула» від 21.02.2011 року
№2001.00.0158313 транспортний засіб -
автомобіль марки «NISSAN TIIDA», державний
реєстраційний номерний знак НОМЕР_2
отримав механічні пошкодження лівої
сторони, задніх лівих дверей, заднього
лівого крила та бампера. Вказане
підтверджується Протоколом огляду
транспортного засобу від 29.02.2012 року
№132/12.

Постановою Франківського районного
суду м Львова від 03.02.2012 року у справі
№3/1326/483/2012 громадянина ОСОБА_3 визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого статтею
124 КУпАП та накладено на нього
стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340
грн. 00 коп.

Як встановлено судом вищевказане
зіткнення трапилось внаслідок
недотримання ОСОБА_3 під час керування
транспортним засобом марки «MAN», ДРНЗ
НОМЕР_1 бокового інтервалу руху
транспортних засобів.

Постанова Франківського районного
суду м Львова від 03.02.2012 року у справі
№3/1326/483/2012 набрала законної сили та, у
відповідності до приписів частини
п'ятої статті 124 Конституції України є
обов'язковою до виконання на всій
території України.

Відповідно до статті 35 ГПК України,
рішення суду з цивільної справи, що
набрало законної сили, є обов'язковим
для господарського суду щодо фактів,
які встановлені судом і мають значення
для вирішення спору.

Пунктом 38 Інформаційного листа Вищого
Господарського Суду України від 12.03.2009
року №01-08/163 «Про деякі питання,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів України у
другому півріччі 2008 року щодо
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України»
встановлено, що за змістом і
направленістю положень статті 35 ГПК
рішення суду з адміністративної
справи, що набрало законної сили, є
обов'язковим для господарського суду
щодо фактів, які встановлені судом і
мають значення для вирішення спору, - з
тих же підстав, що й рішення суду з
цивільної справи (частина четверта
статті 35 ГПК).

Повідомленням про настання випадку від
16.01.2012 року (вх. №1/П1/12) ОСОБА_5
звернулася до ТзДВ «Альянс Україна» із
повідомленням про подію, що має ознаки
страхового випадку (належним чином
завірена копія повідомлення в
матеріалах справи).

Висновком Звіту №13С/12, який складено
Субєктом підприємницької діяльності
ОСОБА_6, який є суб'єктом оціночної
діяльності (Сертифікат №11247/12, виданий
Фондом державного майна України 27.12.2010
року) встановлено вартість
відновлювального ремонту
транспортного засобу - автомобіля
марки «NISSAN TIIDA», державний
реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 в
розмірі 5 889 грн. 20 коп. (належним чином
завірена копія звіту долучена до
матеріалів справи).

Ремонтною калькуляцією від 29.02.2012 року
№331 встановлено вартість
відновлювального ремонту
вищезгаданого автомобіля в розмірі 5 889
грн. 20 коп. (належним чином завірена
копія ремонтної калькуляції долучена
до матеріалів справи).

Страховим актом ТзДВ «Альянс Україна»
від 12.03.2012 року №-12
дорожньо-транспортна пригода, що
трапилась 14.01.2012 року о 09:50 год. на
перехресті улиць Б. Хмельницького та
Мідної у м. Львові за участю
застрахованого транспортного засобу -
автомобіля марки «NISSAN TIIDA», державний
реєстраційний номерний знак НОМЕР_2,
визнана страховим випадком, а збитки,
яких зазнав страхувальник за Договором
добровільного страхування наземного
транспорту «Формула» від 21.02.2011 року
№2001.00.0158313 у зв'язку із настанням ДТП
підлягають до відшкодування ТзДВ
«Альянс Україна» в розмірі 5 028 грн. 00
коп. (належним чином завірена копія
розрахунку і страхового акту в
матеріалах справи).

Доказів визнання незаконним чи
скасування Страхового акту ТзДВ
«Альянс Україна» від 12.03.2012 року
№-12 станом на момент розгляду
справи в судовому засіданні сторонами
суду не заявлено та не подано.

Заявою від 29.02.2012 року, вх. №20102/12 ОСОБА_5
звернулась до ТзДВ «Альянс Україна» із
вимогою про виплату страхового
відшкодування за Договором
добровільного страхування наземного
транспорту «Формула» від 21.02.2011 року
№2001.00.0158313 на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_7.

Платіжним дорученням від 13.03.2012 року
№2844 ТзДВ «Альянс Україна» перерахував
на користь СПД ФО ОСОБА_7 5 028 грн. 00 коп.
вартості відновлювального ремонту
автомобіля марки «NISSAN TIIDA», ДРНЗ НОМЕР_2
(копія платіжного доручення долучена
до матеріалів справи).

06.06.2012 року Товариство з додатковою
відповідальністю «Альянс Україна»
звернулось до позивача із Регресною
вимогою про відшкодування завданої
страхувальнику за Договором
добровільного страхування наземного
транспорту «Формула» від 21.02.2011 року
№2001.00.0158313 шкоди в розмірі 5 028 грн. 00
коп. в порядку регресу (копія регресної
вимоги в матеріалах справи).

Страховим актом від 26.07.2012 року №97/цв/12
позивач вирішив виплатити Товариству з
додатковою відповідальністю «Альянс
Україна» 4 028 грн. 00 коп. відшкодування
матеріальної шкоди в порядку регресу.

Платіжним дорученням від 27.07.2012 року
№1989 позивач перерахував на користь
ТзДВ «Альянс Україна» 4 028 грн. 00 коп.
страхового відшкодування в порядку
регресу згідно акту 97/цв/12 (копія
платіжного доручення в матеріалах
справи).

Претензією про відшкодування шкоди від
26.11.2013 року вих. №28 позивач звернувся до
відповідача із вимогою про сплату
відшкодування матеріальної шкоди, яка
завдана внаслідок настання 14.01.2012 року
о 09:50 год. на перехресті улиць Б.
Хмельницького та Мідної у м. Львові
страхового випадку за Договором
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 24.06.2011 року, поліс АА/4175143 в
порядку регресу в розмірі 4 028 грн. 00 коп.

Відповідачем вказану претензію
залишено без відповіді та реагування
(копія претензії та доказів її
надсилання на адресу відповідача в
матеріалах справи).

Відповідно до приписів частини першої
та пункту 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про страхування» страхова сума - це
грошова сума, у межах якої страховик
зобов'язаний здійснити виплату
страхового відшкодування відповідно
до умов договору страхування.

Згідно пунктів 4 та 5 частини першої
статті 989 ЦК України страхувальник
зобов'язаний вживати заходів щодо
запобігання збиткам, завданим
настанням страхового випадку, та їх
зменшення а також повідомити
страховика про настання страхового
випадку у строк, встановлений
договором.

Відповідно до статті 27 Закону України
«Про страхування» до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат, переходить
право вимоги, яке страхувальник має до
особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Аналогічне положення міститься в
статті 993 Цивільного кодексу України,
яка встановлює, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Частиною першою статті 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» визначено, що у разі настання
страхового випадку страховик у межах
страхових сум, зазначених у страховому
полісі, відшкодовує у встановленому
цим Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно постанови Пленуму Верховного
суду України від 27.03.1992 року №6 «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» з винної особи за регресною
вимогою стягується сума майнових
витрат, понесених на виконання
зобов'язання по відшкодуванню шкоди, а
якщо законом встановлено межі
відшкодування або межі
відповідальності винної особи, то з неї
витрати стягуються в цих межах.

Приписами частини першої статті 1191 ЦК
України встановлено, що особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Згідно статті 9 Закону України «Про
страхування» франшиза - це частина
збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

Згідно з приписами статті 12 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» розмір франшизи при
відшкодуванні шкоди, заподіяної майну
потерпілих, встановлюється при
укладанні договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності і не може
перевищувати 2 відсотки від ліміту
відповідальності страховика, в межах
якого відшкодовується збиток,
заподіяний майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи.

Підпунктом 33.1.2. пункту 33.1 статті 33
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» встановлено, що
у разі настання дорожньо-транспортної
пригоди, яка може бути підставою для
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально.

Відповідно до підпункту ґ) пункту 38.1.1.
частини першої статті 38 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 цього Закону.

Так, положення пункту 38.1.1. частини
першої статті 38 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачає право страховика
подати регресний позов до
страхувальника, однак, ці норми
стосуються лише прав страховиків за
договорами обов'язкового страхування
відповідальності, які, після виплати
страхового відшкодування, мають право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду.

При цьому слід враховувати, що
застосування цих положень до
страховиків за договорами майнового
страхування як обґрунтування
задоволення позовних вимог про
стягнення в порядку регресу
виплаченого страхового відшкодування
є безпідставним.

Як встановлено Постановою судової
палати у цивільних та господарських
справах Верховного Суду України від
12.02.2014 року №6-1цс14 1 липня 2004 року
Верховною Радою України прийнято Закон
України № 1961-IV «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

Зазначеним Законом були визначені
обов'язки учасників
дорожньо-транспортної пригоди (стаття
33), а також підстави для звернення
страховика з регресним позовом до
страхувальника (стаття 38).

Згідно із підпунктом 33.1.2. пункту 33.1
статті 33 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (у редакції, чинній до 7 серпня
2011 року) у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди учасник
такої пригоди зобов'язаний вжити
заходів для невідкладного, але не
пізніше трьох робочих днів,
повідомлення страховика, з яким було
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності.

Відповідно до абзацу «ґ» підпункту 38.1.1.
пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (у редакції, чинній до 7 серпня
2011 року) страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 цього Закону.

Однак, із внесенням Законом України від
17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо дорожньо-транспортних
пригод та виплати страхового
відшкодування» змін у статтю 33 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» було розширено перелік
обов'язків учасників
дорожньо-транспортної пригоди, у
зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів
для невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомлення страховика
про настання ДТП був викладений уже в
підпункті 33.1.4. пункту 33.1 статті 33
Закону №1961-IV України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

Проте, відповідні зміни до абзацу «ґ «
підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», у якому
міститься відсилання на відповідні
номери пунктів та підпунктів статті 33
зазначеного Закону щодо строків та
умов обов'язкового повідомлення
страховика про настання ДТП, внесені не
були.

Однак, виходячи з аналізу статей 33, 38
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» (у редакції з 18
вересня 2011 по 8 січня 2012 року), слід
зазначити, що у зв'язку із внесеними до
цього Закону змінами було збережено як
обов'язок страхувальника щодо вжиття
заходів для невідкладного, але не
пізніше трьох робочих днів,
повідомлення страховика про настання
ДТП, так і відповідне право страховика
після виплати страхового
відшкодування подати регресний позов
до страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив його про
настання ДТП.

Неузгодженість нумерації підпунктів
пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту
38.1 статті 38 Закону, після внесених до
них змін Законом України від 17 лютого
2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
дорожньо-транспортних пригод та
виплати страхового відшкодування», не
може обмежувати встановлене статтею 38
Закону право страховика подати
регресний позов до страхувальника у
разі недотримання строків і умов
повідомлення страховика про
дорожньо-транспортну пригоду, а тому й
не може бути підставою для відмови в
задоволенні такого позову.

Відповідно до статті 111-28 ГПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Відповідно до приписів статті 1187
Цивільного кодексу України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом, використання
якого створює підвищену небезпеку.

Приписами частини другої вказаної
статті передбачено, що шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Приписами частини першої статті 1191 ЦК
України встановлено, що особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Відповідно до статті 216 ГК України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до право порушників
господарських санкцій на підставах і в
по рядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Таким чином, позивач, сплативши в
порядку регресу суму страхового
відшкодування, набув права регресної
вимоги до відповідача у розмірі
виплаченого відшкодування, оскільки
відповідач є власником застрахованого
за договором обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, поліс АА/4175143 автомобіля марки
«MAN», ДРНЗ НОМЕР_1, і, ні водій
застрахованого транспортного засобу
ні відповідач не повідомили позивача
про настання ДТП у передбачені
підпунктом 33.1.2. пункту 33.1. статті 33
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» порядку та
строки. Доказів зворотного станом на
час розгляду справи по суті сторонами
не заявлено та не подано.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно приписів статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 статті 34 ГПК
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно пункту 2.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» від 26.12.2011 року №18, у
випадку, якщо стороною (або іншим
учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, оглянувши та дослідивши
матеріали справи і подані докази,
оцінив їх в сукупності та прийшов до
висновку, що позов документально та
нормативно обґрунтований,
відповідачем не спростований, підлягає
до задоволення повністю.

Судові витрати: сплачений позивачем
судовий збір в розмірі 1 827 грн. 00 коп.
відповідно до статті 49 ГПК України
покласти на сторони пропорційно до
задоволених вимог та стягнути їх з
відповідача на користь позивача.

На підставі вищенаведеного та
керуючись ст.ст. 20, 22, 32 - 34, 43, 44, 49, 75, 77, 82 -
85, 116, 117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з боржника: Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Санком-Львів» (79010, Львівська область,
м. Львів, вул. Чернігівська, буд. 14; ) на користь стягувача:
Приватного акціонерного товариства
«Акціонерна страхова компанія
«Скарбниця» (79005, Львівська область, м.
Львів, вул. Саксаганського, буд. 5; ) 4 028 грн. 00 коп.
відшкодування матеріальної шкоди в
порядку регресу та 1 827 грн. 00 коп.
судового збору.

3. Наказ видати у відповідності до
статей 116 та 117 ГПК України.

27.05.2014 року прийнято, підписано та
проголошено вступну і резолютивну
частини рішення. Описову та
мотивувальну частину рішення
оформлено відповідно до статті 84 ГПК
України 28.05.2014 року.

Рішення може бути оскаржено в порядку
ст. ст. 91 - 93 ГПК України.

Рішення набирає законної сили
відповідно до статті 85 ГПК України.

Суддя
Козак І.Б.