ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2014 р.Справа № 916/3426/13Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Воронюка О.Л., Лашина В.В.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

За участю представників учасників
процесу:

від позивача - Новак Р.Г. за
довіреністю;

від відповідача - Семененко В.Г. за
довіреністю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
„ІЗМАЇЛАВТОТРАНС"

на рішення господарського суду
Одеської області від 26.03.2014 р.

у справі №916/3426/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства „Українська страхова
компанія „Гарант-Авто" в особі, якою є
Одеська філія Публічного акціонерного
товариства „Українська страхова
компанія „ГАРАНТ-АВТО"

до Публічного акціонерного товариства
„ІЗМАЇЛАВТОТРАНС"

про стягнення 44638,26 грн.

ВСТАНОВИВ

У грудні 2013 року публічне акціонерне
товариство „Українська страхова
компанія „Гарант-Авто" (далі - ПАТ "УСК
„ГАРАНТ-АВТО") в особі, якою є Одеська
філія публічного акціонерного
товариства „Українська страхова
компанія „ГАРАНТ-АВТО" звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовом до публічного акціонерного
товариства „ІЗМАЇЛАВТОТРАНС" (далі -
ПАТ „ІЗМАЇЛАВТОТРАНС") про стягнення
страхового відшкодування в порядку
регресу у сумі 44638,26 грн.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 26.03.2014 р. у справі №916/3426/13
(суддя Погребна К.Ф.) позов ПАТ "УСК
„ГАРАНТ-АВТО" задоволено повністю,
стягнуто з ПАТ „ІЗМАЇЛАВТОТРАНС" на
користь ПАТ „Українська страхова
компанія „Гарант-Авто" в особі, якою є
Одеська філія ПАТ „Українська
страхова компанія „ГАРАНТ-АВТО" 44638
грн. 26 коп. - суми страхового
відшкодування та 1720 грн. 50 коп. -
судового збору.

Судове рішення мотивовано тим, що ПАТ
„Українська страхова компанія
„Гарант-Авто" здійснило виплату
страхового відшкодування ОСОБА_3 в
розмірі 44638,26 грн. з тих підстав, що
водія відповідача ПАТ
„ІЗМАЇЛАВТОТРАНС", автотранспорт
якого було застраховано у ПАТ "УСК
„ГАРАНТ-АВТО", постановою
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 14.02.2013р. у справі
№500/454,13-п було визнано винним у скоєні
дорожньо-транспортної пригоди, яка
саме й завдала збитків, що були
відшкодовані ОСОБА_3 в розмірі 44638,26 грн.
Суд першої інстанції зазначає, що
позивач направив на адресу відповідача
Регресу вимогу вих. №922 про
відшкодування шкоди в порядку регресу,
яка була отримана відповідачем 30.07.2013р.,
що підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення, проте
відповідач свої зобов'язання не
виконав, вимоги позивача, щодо
відшкодування шкоди в порядку регресу
проігнорував, а тому суд визнав за
можливе з посиланням на норми
Цивільного кодексу України
задовольнити вимоги позивача у повному
обсязі та стягнути з відповідача
грошові кошти в порядку регресу.

Разом з тим, місцевим господарським
судом було відхилено доводи
відповідача щодо того, що у позивача є
підстави для стягнення з відповідача
суми страхового відшкодування в
порядку регресу лише у випадках
передбачених ст. 38 Закону України „Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", зокрема, якщо страхувальник
або водій забезпеченого транспортного
засобу, який спричинив ДПТ не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 цього Закону, а відповідач
надіслав 23.01.2013р. на адресу Одеської
філії ПАТ "УСК „ГАРАНТ-АВТО", а також на
адресу головного підприємства ПАТ "УСК
„ГАРАНТ-АВТО" повідомлення про
дорожньо-транспорту пригоду. Проте,
надані докази суд до уваги не прийняв,
оскільки на адресу позивача та його
головного підприємства направлялись
повідомлення про ДТП на одному аркуші,
тоді як встановлена форма повідомлення
про дорожньо-транспорту пригоду
встановленого МТСБУ зразка передбачає
собою наявність 3 арк., а згідно з
відповіді Одеської дирекції
Українського державного підприємства
поштового зв'язку "Укрпошта" наданої на
виконання ухвали суду від 27.01.2014р.,
поштові відправлення за №792 та
№405 в реєстрі не рахуються, а
наданий відповідачем лист Одеської
дирекції Українського державного
підприємства поштового зв'язку
"Укрпошта" був наданий особисто
відповідачу.

Крім того, суд першої інстанції
зазначив, що у нього викликають сумніви
самі супровідні листи якими
надсилались повідомлення про ДПТ,
оскільки вони містять один й той самий
вихідний номер 01/18-1, тоді як, на думку
суду у разі надсилання відповідних
листів на різні адреси, вони мали
містити різні вихідні номери.

Також, господарський суд Одеської
області у своєму рішенні зазначив, що
відповідачем не надано доказів
отримання позивачем або його головним
підприємства відповідних поштових
відправлень, тоді як позивачем надані
копії журналів вхідної кореспонденції
Одеської філії ПАТ "УСК „ГАРАНТ-АВТО"
та головного підприємства ПАТ "УСК
„ГАРАНТ-АВТО" з яких вбачається що
відповідні поштові відправлення на їх
адреси не надходили.

Не погоджуючись з даним рішенням до
Одеського апеляційного господарського
суду звернулось ПАТ „ІЗМАЇЛАВТОТРАНС"
з апеляційною скаргою в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Одеської області від 26.03.2014 р. по справі
№916/3426/13 та прийняти нове рішення яким у
задоволенні позовних вимог ПАТ "УСК
„ГАРАНТ-АВТО" в особі Одеської філії
відмовити у повному обсязі. Свої вимоги
скаржник обґрунтовує тим, що
оскаржуване рішення було прийнято з
порушенням норм матеріального права,
при неповному з'ясуванні обставин
справи, а також невідповідності
висновків суду першої інстанції
викладених в оскаржуваному рішенні
обставинам справи. В апеляційній
скарзі скаржник зазначає, що на
виконання вимог Закону України „Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" 23 січня 2013 р. на адресу
Одеської філії ПАТ "УСК „ГАРАНТ-АВТО", а
також головного підприємства ПАТ "УСК
„ГАРАНТ-АВТО" були направлені
відповідні повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду з
зазначенням всіх необхідних
відомостей про спричинення ДТП, що
підтверджується відповідними описами
поштових відправлень з відмітками
Укрпошти про відправлення. Разом з тим,
скаржник зазначає, що із
повідомленнями про ДТП ПАТ
„ІЗМАЇЛАВТОТРАНС" було направлено до
позивача відповідні супровідні листи
із зазначенням відомостей про
місцезнаходження застрахованого
транспортного засобу, контактного
телефону та адреси страхувальника і
водія пошкодженого транспортного
засобу. Отже, апелянт вважає, що він як
страхувальник повністю виконав свій
обов'язок зі сповіщення позивача про
ДТП, а тому, відповідно до вимог чинного
законодавства у позивача повністю
відсутні підстави для стягнення
відшкодування в порядку регресу з ПАТ
„ІЗМАЇЛАВТОТРАНС".

Також, скаржник вважає
необґрунтованими висновки суду першої
інстанції щодо неприйняття до уваги
заперечень відповідача, оскільки до
матеріалів справи було залучено
відповідні описи поштових відправлень
від 23.01.2013 р. на адресу Одеської філії та
головного підприємства ПАТ "УСК
„ГАРАНТ-АВТО" з супровідними листами
які було надіслано позивачеві в межах
триденного строку з дня вчинення ДТП та
згідно відомостей зазначених описів на
адресу страхової компанії було
надіслано саме повідомлення про ДТП.
Вказані висновки, на думку апелянта,
підтверджують порушення судом першої
інстанції під час прийняття
оскаржуваного рішення підпункту 33.1.4
пункту 33.1 ст. 33 Закону України „Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

Окрім того, апелянт зазначає, що листом
№07-81-Г-916 від 07.02.2014 р. Одеська дирекція
Українського державного підприємства
поштового зв'язку «Укрпошта», на вимогу
ухвали господарського суду Одеської
області від 27.01.2014 р. повідомила, що
поштових відправлень №792 та
№405 в реєстрації не рахуються, в
той же час, Одеською дирекцією
Українського державного підприємства
поштового зв'язку «Укрпошта» не надано
запитуванні судом відомості щодо того
коли, ким та на яку адресу було
направлено листи №792 та №405.
З огляду на це, скаржник зазначає, що
він самостійно звернувся до Одеської
дирекції Українського державного
підприємства поштового зв'язку
«Укрпошта» з листом №01/305-1 від 17.02.2014 р.
в якому просив повідомити відомості
стосовно того коли, ким та на яку адресу
було направлено листи №792 та
№405. Листом №07-81-541 від 21.02.2013 р.
Одеська дирекція Українського
державного підприємства поштового
зв'язку «Укрпошта» повідомила, що
рекомендований лист №792
прийнятий до пересилання 23.01.2013 р. у
відділенні поштового зв'язку Одеса-39 на
адресу ПАТ "УСК „ГАРАНТ-АВТО" м. Київ,
пров. Ново-Печерський, 19/3,
рекомендований лист №405
прийнятий до пересилання 23.01.2013 р. у
відділенні поштового зв'язку Одеса-39 на
адресу ПАТ "УСК „ГАРАНТ-АВТО" м. Одеса,
вул. Пантелеймонівська, 8, через збій у
системі відстеження не рахується.
Апелянт вказує, що наявність листів на
адресу страхової компанії також
підтверджується журналом реєстрації
вихідної кореспонденції ПАТ
„ІЗМАЇЛАВТОТРАНС", який оглядався
судом під час розгляду справи.

Таким чином, скаржник вважає, що
поштовою установою було підтверджено
прийняття у відділенні зв'язку №39
поштових відправлень на адресу ПАТ "УСК
„ГАРАНТ-АВТО" та його Одеської філії,
проте судом не було у повній мірі
з'ясовано зазначену обставину, що
призвело до прийняття незаконного
рішення, також судом не надано жодного
обґрунтування неналежності доказу
поданого відповідачем, а саме листа
Одеської дирекції Українського
державного підприємства поштового
зв'язку «Укрпошта» №07-81-541 від 21.02.2014 р.
та жодним чином не досліджено лист
Одеської дирекції Українського
державного підприємства поштового
зв'язку «Укрпошта» №07-81-895 від 21.02.2014 р.,
який направлений на запит суду та яким
також підтверджено прийняття поштових
відправлень відділенням №39 поштових
відправлень №792 та №405 на
адресу ПАТ "УСК „ГАРАНТ-АВТО".

У судовому засіданні Одеського
апеляційного господарського суду від
14.05.2014 р. оголошувалась перерва.

У судовому засідання представник
скаржника підтримав вимоги
апеляційної скарги та наполягав на їх
задоволенні.

Представник відповідача надав
пояснення згідно з якими не
погоджується з апеляційною скаргою,
вважає її необґрунтованою та такою, що
не підлягає задоволенню, а рішення
господарського суду Одеської області
від 26.03.2014 р. у справі №916/3426/13 залишенню
без змін.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
заслухавши представників сторін,
перевіривши наявні матеріали справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга ПАТ
„ІЗМАЇЛАВТОТРАНС" не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.08.2012 р. між ПАТ "УСК „ГАРАНТ-АВТО" в
особі Одеської філії ПАТ "УСК
„ГАРАНТ-АВТО" та ПАТ „ІЗМАЇЛАВТОТРАНС"
був укладений договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів у формі Полісу
№АА/4679077, строком дії до 31.01.2013 р.
відповідно до якого відповідачем було
застраховано транспортний засіб IVECO,
державний номер НОМЕР_1.

22 січня 2013 р. водій ОСОБА_5, приблизно о
08:15 год., в с. Чернобаївска на автодорозі
Під'їзний шлях до м. Херсон, керуючи
транспортним засобом IVECO, державний
реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, не
вибрав безпечну швидкість та безпечну
дистанцію, внаслідок чого допустив
зіткнення з автомобілем марки «Рено»
державний реєстраційний номерний знак
НОМЕР_3 від чого транспортні засоби
отримали механічні пошкодження, чим
ОСОБА_5 порушив вимоги п.п. 12.1, 13.1 Правил
дорожнього руху України.

Відповідно до Довідки ДАІ від 07.05.2013 р.
за №9146182 по факту
дорожньо-транспортної пригоди
відносно ОСОБА_5, за порушення вимог п.п
12.1; 13.1 Правил дорожнього руху,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України №1306 від 10.10.2001р. (із
змінами та доповненнями), були складені
адміністративні матеріали та
направлені до Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
для подальшого прийняття рішення.

Постановою Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 14.02.2013 р. у справі №500/454/13-п ОСОБА_5
визнано винним у скоєні
дорожньо-транспортної пригоди та за
допущене правопорушення, передбачене
ст.124 Кодексу України про
адміністративні правопорушення,
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

12.04.2013 р. власник транспортного засобу
«Рено» державний реєстраційний
номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_3 звернулось
до позивача із заявою про настання
страхового випадку, який мав місце
22.01.2013 р. за участю застрахованого
транспортного засобу та виплати
страхового відшкодування.

З метою визначення розміру вартості
відновлюваного ремонту Забезпеченого
транспортного засобу на замовлення
позивача, ТОВ „Євро Асистанс" було
проведено автотоварознавче
дослідження. Відповідною установою був
підготовлений Звіт №223, згідно з яким
сума відновлювального ремонту
транспортного засобу склала 47487,36 грн.

25.06.2013 р. ТОВ „Євро Асистанс" складено
страховий акт №000007098/01(143044), на підставі
якого позивач здійснив виплату
страхового відшкодування ОСОБА_3 в
розмірі 44638,26 грн., що підтверджується
платіжним дорученням №19712 від 11.07.2013 р.

25.07.2013 р. позивач направив на адресу
відповідача регресну вимогу вих. №922
про відшкодування шкоди в порядку
регресу, яка була отримана
відповідачем 30.07.2013р., що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення.

Відповідач відповіді на дану регресну
вимогу на надав та суму завданих
збитків не відшкодував, що й послужило
зверненню ПАТ "УСК „ГАРАНТ-АВТО" з
позовом до господарського суду
Одеської області.

Колегія суддів Одеського апеляційного
господарського суду повністю
підтримує позицію суду першої
інстанції щодо задоволення позову, з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Отже, у випадку заподіяння шкоди
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, питання про її
відшкодування вирішується за
принципом вини.

Матеріалами справи підтверджено, що
винною у скоєнні 22.01.2013 р. ДТП особою
відповідно до постанови Ізмаїльського
міськрайонного суду Одеської області
від 14.02.2013 р. у справі №500/454/13-п є водій
автомобіля IVECO, державний
реєстраційний номерний знак НОМЕР_1,
який належить ПАТ „ІЗМАЇЛАВТОТРАНС" -
ОСОБА_5

Внаслідок даного ДТП було пошкоджено
автомобіль «Рено» державний
реєстраційний номерний знак НОМЕР_3,
який належить ОСОБА_3

Позивач здійснив виплату страхового
відшкодування ОСОБА_3 в розмірі 44638,26
грн., що підтверджується платіжним
дорученням №19712 від 11.07.2013 р.

Згідно зі ст. 27 Закону України "Про
страхування" та ст. 993 ЦК України
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа,
яка відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Таким чином, до позивача, який сплатив
страхову виплату за завдану внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди шкоду,
перейшло право зворотної вимоги до
особи, відповідальної за заподіяний
збиток

Згідно з п. 2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

При урегулюванні спірних
правовідносин підлягає застосовуванню
Закон України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" в редакції,
чинній на момент настання страхового
випадку, оскільки підставою виникнення
обов'язку страховика щодо виплати
страхового відшкодування є настання
страхового випадку - ДТП, внаслідок
якої спричинено шкоду.

Підпунктом ґ пункту 38.1 статті 38 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено право страховика
за договором обов'язкового страхування
цивільної відповідальності власника
транспортного засобу подати регресний
позов до страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 цього Закону.

У підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" встановлено, що у
разі настання дорожньо-транспортної
пригоди, яка може бути підставою для
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально.

У якості доказів такого повідомлення
відповідачем було надано до суду
першої інстанції супровідні листи за
вих. №01/18-1 від 23.01.2013 р. на ім'я ПАТ "УСК
„ГАРАНТ-АВТО" 01042, м. Київ,
Новопечерський пров., 19/3 та опис
вкладення до нього №792 згідно
якого на адресу 01042, м. Київ,
Новопечерський пров., 19/3 на ім'я ПАТ "УСК
„ГАРАНТ-АВТО" було направлено
супровідний лист 1 арк. та повідомлення
про дорожньо-транспортну пригоду на 1
арк., а також лист за вих. №01/18-1 від
23.01.2013 р. на ім'я ПАТ "УСК „ГАРАНТ-АВТО"
65007, м. Одесса, вул.. Б. Хмельницького, 12
та опис вкладення до нього №405
згідно якого на адресу 65012, м. Одеса, вул.
Пантелеймонівська, 8 на ім'я ПАТ "УСК
„ГАРАНТ-АВТО" було направлено
супровідний лист 1 арк. та повідомлення
про дорожньо-транспортну пригоду на 1
арк.

Проте, колегія суддів Одеського
апеляційного господарського суду
вважає, що судом першої інстанції було
правомірно відхилено дані докази з
наступних підстав.

На підставі клопотання представника
позивача, ухвалою господарського суду
Одеської області від 27.01.2014 р. було
витребувано у Одеської дирекції
Українського державного підприємства
поштового зв'язку "Укрпошта" відомості,
а саме, чи було зареєстровано
відправлення за №792 та №405,
коли, ким та на яку адресу було
направлено листи №792 та №405.

Згідно з відповіді Одеської дирекції
Українського державного підприємства
поштового зв'язку "Укрпошта" наданої на
виконання ухвали суду від 27.01.2014 р.,
поштові відправлення за №792 та
№405 в реєстрі не рахуються.

До того ж відсунуті дані про
відправлення за №792 та №405
на офіційному сайті Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" в зв'язку з тим, що не
зареєстровані в системі.

Окрім того, позивачем було надано до
суду першої інстанції копії журналів
вхідної кореспонденції як ПАТ "УСК
„ГАРАНТ-АВТО" так й Одеської філії ПАТ
"УСК „ГАРАНТ-АВТО" з яких вбачається, що
листи за вих. №01/18-1 від 23.01.2013 р. до
позивача не надходили.

Слід зазначити, що відповідачем не було
надано жодних доказів того, що
позивачем було отримано повідомлення
про дорожньо-транспортну пригоду, тоді
як позивачем надані копії журналів
вхідної кореспонденції Одеської філії
ПАТ "УСК „ГАРАНТ-АВТО" та головного
підприємства ПАТ "УСК „ГАРАНТ-АВТО" з
яких вбачається що відповідні поштові
відправлення на їх адреси не надходили.

Як вбачається з супровідних листів та
описів вкладення на адресу позивача та
його головного підприємства
направлялись повідомлення про ДТП на
одному аркуші, тоді як встановлена
форма повідомлення про
дорожньо-транспорту пригоду
встановленого МТСБУ зразка передбачає
собою наявність 3 арк. , а також у
додатках до даних супровідних листів
зазначено повідомлення про ДТП, однак у
матеріалах справи даний додаток
відсутній і відповідачем до суду не
надавався.

З цих підстав, колегія суддів зазначає,
що повідомлення про ДТП, яке нібито
було направлено позивачу, взагалі не
відповідає встановленому МТСБУ зразку,
а тому воно не може вважатись належним
доказом такого повідомлення.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів дійшла висновку про
наявність у позивача правових підстав
для відшкодування відповідачем 44638,26
грн. матеріальної шкоди в порядку
регресу.

Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи наведені
скаржником в апеляційній скарзі, є
необґрунтованими, у зв'язку з чим
скарга задоволенню не підлягає.
Рішення місцевого господарського суду
відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам і матеріалам
справи, тому відсутні підстави для
скасування або зміни рішення.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Рішення господарського суду Одеської
області від 26.03.2014 р. у справі №916/3426/13
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 30.05.2014
р.

Головуючий суддя
Аленін О.Ю.

Суддя
Воронюк О.Л.

Суддя
Лашин В.В.