ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20 травня 2014 р. Справа №
903/302/14

Господарський суд Волинської
області, розглянувши матеріали по
справі

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Луцьккартон", м.
Луцьк

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Луцьккондитер", м. Луцьк

про стягнення 1 000,00грн.

Суддя Бондарєв С.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Олійник Д.Л., дов. №79 від
05.05.2014р.

від відповідача: н/з

Відповідно до ст. 20
Господарського процесуального кодексу
України представнику позивача
роз'яснено право відводу судді. Відводу
судді заявлено не було. В судовому
засіданні учаснику судового процесу
згідно ст. 22 ГПК України роз'яснено
процесуальні права та обов'язки.

В судовому засіданні 20.05.2014 року
відповідно до ст. 85 ГПК України
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Суть спору: Позивач- Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Луцьккартон"- звернувся з позовом до
суду до відповідача- Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торговий
дім "Луцьккондитер" про стягнення 1
078,90грн., в т.ч. 1 000,00грн. суми основного
боргу за товар, поставлений по
видатковій накладній №РН-0000046 від
22.02.2013р. згідно договору поставки від
15.11.2010р. №114, 64,11грн. пені за
прострочення терміну оплати товару за
період з 27.09.2013р. по 25.03.2014р. згідно п. 5.3.
договору поставки від 15.11.2010р. №114 та
14,79грн. 3% річних за період з 27.09.2013р. по
25.03.2014р. згідно ст. 625 ЦК України.

В обгрунтування позовних вимог
позивач посилався на неналежне
виконання відповідачем взятих на себе
зобов'язань по оплаті отриманого
товару у встановлений договором строк.

Ухвалою суду від 31.03.2014р. порушено
провадження по справі та призначено її
до розгляду на 06.05.2014р. на 11:30год.

На виконання вимог ухвали суду
від 31.03.2014р., через канцелярію від
позивача до суду надійшов лист №80 від
05.05.2014р. (вх. №01-29/4292/14 від 15.05.2014р.), яким
він долучив до матеріалів справи
розрахунок суми пені та 3% річних та
копію статуту ТзОВ "Луцьккартон", який
затверджений загальними зборами
учасників ТзОВ "Луцьккартон" (протокол
№1 від 16.05.2007р.) та зареєстрований за
№0003687 від 21.05.2007р.

В судовому засіданні 06.05.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав та просив задовольнити
останні в повному обсязі.

Ухвалою суду від 06.05.2014р. розгляд спору
відкладався згідно ст. 77 ГПК України з
метою повного та всебічного з'ясування
всіх обставин по справі, зважаючи на
нез'явлення відповідача в судове
засідання, неподання ним витребуваних
судом доказів та необхідністю
витребування додаткових доказів по
справі.

Крім того, зобов'язано сторін
представити суду: позивача- уточнити
нарахування штрафних санкцій, 3% річних;
надати суду чіткий, обгрунтований
розрахунок суми позову з зазначенням
підстав нарахувань та проплат;
відповідача- письмові пояснення
(обгрунтовані доводи та заперечення) по
суті позовних вимог; докази проплати;
статут.

08.05.2014р. через канцелярію від позивача
до суду надійшла заява про зменшення
розміру позовних вимог №82 від 05.05.2014р.
(вх. №01-123/64/14 від 08.05.2014р.), в якій позивач
просив стягнути з відповідача лише
суму основного боргу в розмірі 1 000,00грн.

Долучив до матеріалів справи
роз'яснюючи записку ТзОВ "Луцьккартон"
та банківську виписку від 14.05.2013р.

В судовому засіданні 20.05.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав (з врахуванням заяви про
зменшення розміру позовних вимог) та
просив задовольнити останні в повному
обсязі.

Судом прийнято заяву позивача про
зменшення розміру позовних вимог
згідно ст. 22 ГПК України, оскільки вона
не суперечить законодавству і не
порушує чиї-небудь права і охоронювані
законом інтереси.

Отже, має місце нова ціна позову-1
000,00грн., з якої і вирішується спір.

Відповідач в судове засідання 20.05.2014р.
не з'явився, витребуваних ухвалою суду
доказів по справі суду не надав, про
причини неявки суд не повідомив, хоча
належним чином був повідомлений про
дату, час та місце судового розгляду
спору, що стверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення №348 від 12.05.2014р.

Враховуючи те, що відповідач
належним чином був повідомлений про
дату, час та місце розгляду справи, був
повідомлений ухвалою суду від 06.05.2014р.,
що у разі неявки в судове засідання
спір буде розглянуто за наявними в
справі матеріалами, явку відповідача
не було визнано обов'язковою,
господарський суд визнавши зібрані
докази достатніми для розгляду спору
за наявними в справі матеріалами
відповідно до ст. 75 ГПК України, -

встановив:

15 листопада 2010 року між позивачем-
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Луцьккартон"
(постачальник), в особі директора
Колесник Юлії Євгенівни та
відповідачем- Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Луцьккондитер" (покупець), в особі
директора Ковальчука Ігоря
Вікторовича було укладено договір
поставки №114, згідно п.п. 1.1.-1.3. якого
постачальник зобов'язується
відповідно до умов цього договору
поставити та передати у власність
покупця паперово-картонну продукцію, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити товар. Найменування,
характеристики (марка, розміри тощо)
товару, ціна за одиницю товару по
позиціях, поставка якого буде
здійснюватися у відповідності до цього
договору, вказується у специфікаціях,
які є невід'ємною частиною цього
договору. Специфікація може містити
додаткові умови щодо організації
перевезення товару постачальником,
зокрема пункти завантаження та
розвантаження товару, вид транспорту.
Загальна сума договору визначається
сумою всіх накладних, згідно яких товар
буде передано покупцеві в період дії
договору.

Згідно пункту 2.1. договору,
найменування та кількість товару, що
підлягає поставці, зазначаються в
накладних, які є невід'ємною частиною
цього договору.

Додатковою угодою №2 від 14.02.2013р. до
договору поставки №114 від 15.11.2010р.
сторони погодили викласти у наступній
редакції пункт 4.2. договору поставки,
згідно якого оплата товару
здійснюється покупцем за кожну партію
на умовах передоплати 50% вартості
партії товару, та 50% оплати протягом 14
календарних днів з моменту поставки
продавцем такої партії товару покупцю,
на підставі виставленого продавцем
рахунку, шляхом перерахування коштів
на поточний рахунок продавця.

Договір поставки та додаткові угоди до
нього підписано сторонами, підписи
скріплені печатками товариств.

На виконання умов даного договору,
позивач поставив відповідачу товар на
загальну суму 29 669,30грн., а
відповідач прийняв отриману продукцію,
що стверджується видатковою накладною
№РН-0000046 від 22.02.2013р. на суму 29 669,30грн.,
підписаною сторонами, скріпленою
печатками товариств (а.с. 19),
довіреністю на одержання товару №75 від
19.02.2013р. (а.с. 20).

Відповідач свої зобов'язання по оплаті
за отриманий товар згідно договору
поставки №114 від 15.11.2010р. виконав
частково на суму 28 669,30грн. (з
врахуванням передоплати в сумі 19
129,44грн.), що стверджується банківськими
виписками від 14.05.2013р., 03.04.2013р., 26.04.2013р.,
29.05.2013р., 15.02.2013р., 20.12.2012р. (а.с. 27-32), що
спричинило звернення кредитора з
позовом до суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 202
Цивільного кодексу України правочин
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав
та обов'язків.

Частиною 1 ст. 205 Цивільного кодексу
України визначено, що правочин може
вчинятися усно або в письмовій
формі. Сторони мають право обирати
форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175
Господарського кодексу України,
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності,
в силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або
утриматися від певної дії, а
управнена сторона має право вимагати
від зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Майнові зобов'язання, які
виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України, цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій, що не
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Так, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного
кодексу України передбачає, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Між сторонами було укладено
договір, що за своєю правовою природою
є договором поставки.

Договір №114 від 15.11.2010р. предметом
судових розглядів не виступав,
недійсним судом не визнавався,
сторонами розірваний не був (доказів
суду не надано).

Згідно із частиною 1 статті 181
Господарського кодексу України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно з ч.ч. 2,3 ст. 193
Господарського кодексу України кожна
сторона має вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу. За ч.1
ст.193 Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
цим Кодексом.

Відповідно до ст.525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обігу або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно із статтею 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

У відповідності до ст. 599
Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно ч.1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів до нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Строком прийняття
товару і прийняття товаророзпорядчих
документів є дата відповідної
накладної на товар і відстрочка
платежу відраховується саме від дати
відповідно накладної.

Додатковою угодою №2 від 14.02.2013р. до
договору поставки №114 від 15.11.2010р.
сторони визначили, що оплата товару
здійснюється покупцем за кожну партію
на умовах передоплати 50% вартості
партії товару, та 50% оплати протягом 14
календарних днів з моменту поставки
продавцем такої партії товару покупцю,
на підставі виставленого продавцем
рахунку, шляхом перерахування коштів
на поточний рахунок продавця.

Позивачем зобов'язання по передачі
товару згідно договору поставки від
15.11.2010р. виконані в повному обсязі, що
стверджується видатковою накладною
№РН-0000046 від 22.02.2013р. на суму 29
669,30грн., підписаною сторонами,
скріпленою печатками товариств та
довіреністю на одержання товару №75 від
19.02.2013р.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач взяті на себе зобов'язання
щодо оплати отриманого по видатковій
накладній товару в повному обсязі не
виконав.

02.09.2013р. позивачем на адресу
відповідача була надіслана претензія
про сплату заборгованості №72, яка
останнім залишена без відповіді. (а.с.
23-24)

Отже, заборгованість відповідача-ТзОВ
"ТД "Луцьккондитер" перед
позивачем-ТзОВ "Луцьккартон" на день
розгляду спору становить 1 000 грн.,
стверджується договором поставки від
15.11.2010р. №114, видатковою накладною
№РН-0000046 від 22.02.2013р. на суму 29 669,30грн.,
підписаною сторонами, скріпленою
печатками товариств та довіреністю на
одержання товару №75 від 19.02.2013р.,
банківськими виписками від 14.05.2013р.,
03.04.2013р., 26.04.2013р., 29.05.2013р., 15.02.2013р.,
20.12.2012р., відповідачем належними та
допустимими доказами не оспорена та
підлягає до стягнення з нього в силу
ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 33 ГПК кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

В силу ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Оскільки спір до суду доведений з
вини відповідача, витрати по сплаті
судового збору в сумі 1 827,00грн.,
слід віднести на нього відповідно до
ст.49 ГПК України.

Беручи до уваги викладене,
керуючись ст.ст. 11, 202, 205, 525, 526, 599, 626, 629,
655, 692 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 175, 181, 193 ГК
України, ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК
України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Луцьккондитер", м. Луцьк, вул.
Володимирська, 57А,

на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Луцьккартон", м.
Луцьк, вул. Карбишева, буд. 1, кв. 305,

1 000,00 заборгованості та 1 827,00грн. витрат
по сплаті судового збору.

Повне рішення складено

23 .05.2014р.

Суддя
С. В. Бондарєв