донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

26.05.2014 справа №905/758/14

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівСтойка О.В. Діброви
Г.І., Чернота Л.Ф.за участю
представників сторін від позивача від
відповідача від третьої особи не
з'явився; Ясиненко Д.С., за довіреністю;
не з'явився;розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Український графіт", м. Запоріжжяна
рішення господарського суду Донецької
областівід07.04.2014 р. (підписано 09.04.2014 р.)у
справі№ 905/758/14 (суддя Фурсова С.М.)за
позовомПублічного акціонерного
товариства "Український графіт", м.
Запоріжжядо Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" м.
Донецькза участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні
відповідачаТовариства з обмеженою
відповідальністю "ДТЕК
Ровенькиантрацит", м. Ровеньки,
Луганська областьпростягнення 7 114, 32
грн.В С Т А Н О В И В:

У лютому 2014 року до господарського суду
звернулось Публічне акціонерне
товариство "Український графіт", м.
Запоріжжя (позивач) із позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" м.
Донецьк (відповідач) за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДТЕК
Ровенькиантрацит", м. Ровеньки,
Луганська область (третя особа) про
стягнення з відповідача 7 114,32 грн.
збитків, завданих нестачею вантажу.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 07.04.2014р. у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з прийнятим
рішенням, подав апеляційну скаргу в
якій просить спірне рішення
господарського суду скасувати та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

В апеляційній скарзі позивач
посилається на те що відповідач,
уклавши договір на організацію
перевезення вантажу частково поклав
виконання умов спірного Договору
поставки на третю особу, але відповідно
до вимог ст. 618 ЦК України, саме
відповідач є повністю відповідальним
за невиконання зобов'язання з поставки
оплаченого вантажу в повному обсязі.

Розпорядженням заступника голови
Донецького апеляційного
господарського суду від 26.05.2014р.
змінено склад судової колегії, суддю
Шевкову Т.А. було змінено на суддю
Діброву Г.І.

Представник позивача у судове
засідання апеляційної інстанції не
з'явився, але через канцелярію суду
надав клопотання про розгляд справи у
відсутності його представника.

Представник відповідача в судовому
засіданні вважав рішення суду законним
та обґрунтованим, тому просив залишити
його без змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, про час і місце
слухання справи був повідомлений
належним чином, тому судова колегія
вважає за можливе розглянути скаргу за
наявними в справі матеріалами без
представника третьої особи, що не
скористався своїм правом на участь у
судовому засіданні.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1
Господарського процесуального кодексу
України здійснювалась фіксація
судового засідання за допомогою
технічних засобів.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, правильність
застосування судом першої інстанції
норм процесуального права, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи із
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
25.12.2012 р. між сторонами був укладений
договір поставки № 804/32749/34 (далі -
Договір), за умовами якого відповідач
зобов'язався передати у власність, а
позивач прийняти та оплатити вугільну
продукцію (вугілля) по марочному
складу, за цінами та в кількості,
зазначених у відповідних
специфікаціях до Договору, що є його
невід'ємними частинами (а.с. 14-16).

Об'єми та строки (періоди) поставок
вугілля узгоджуються сторонами шляхом
підписання відповідних специфікацій
до Договору (пункт 1.2 Договору).

Відповідно до п.п. 2.3-2.4 Договору
моментом (датою) поставки (передачі)
вугілля (відповідної партії) від
відповідача до позивача вважається
дата календарного штемпеля
залізничної станції відправника, на
залізничній накладній, що свідчить про
прийняття вантажу (вугілля) до
перевезення. Сторони оговорюють, що
право власності на вугілля переходить
від відповідача до позивача з моменту
підписання сторонами акта
прийому-передачі вугільної продукції,
а всі ризики (втрати, пошкодження тощо)
на вугілля (його частину), що
поставляється за Договором, переходять
від відповідача до позивача з моменту
(дати) поставки вугілля (його частини).
Вугілля поставляється партіями,
залізничним транспортом у справних
напіввагонах навалом. Мінімальна
партія відвантаження - 1 (один)
напіввагон.

Ціна вугілля, умови та порядок
розрахунків визначені розділами 3, 4
Договору.

Специфікацією № 7 від 27.06.2013 р. до
Договору сторонами узгоджено, що
відповідач у період з 01.07.2013р. по 29.09.2013р.
повинен поставити позивачу вугілля,
якісні показники якого, зазначені у цій
специфікації; вантажовідправником
вугілля є ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит"
та ТОВ "ДТЕК Свердловантрацит",
вантажоодержувачем - позивач.

За залізничною накладною № 51215937 від
19.08.2013р. третьою особою у вагонах № 61014312
та № 56918535 на адресу позивача
відправлено вугілля (антрацит) (а.с. 11).
Вантаж прийнятий до перевезення
залізницею (перевізником) без будь-яких
зауважень до стану вагонів та вантажу

В залізничній накладній міститься
відмітка про те, що вугілля за
залізничною накладною № 51215937
передається у власність позивача на
підставі договору № 804/32749/34 від 25.12.2012 р.

При контрольній перевірці 21.08.2013 р. маси
вантажу у вагонах № 61014312 та № 56918535 на
станції Дебальцево-Сортувальна
Донецької залізниці, виявлено
розбіжності між фактичною масою та
масою, що зазначена в залізничній
накладній, що про складено комерційний
акт серії БН № 722291/406/900 від 21.08.2013 р. із
зазначенням в ньому "Сліди течі
відсутні. Вагони у комерційному
відношенні справні. Маркування не
порушено. Контрольне зважування
вагонів здійснювалось на станції
Дебальцево-Сортувальна на 200 тн
тензометричних вагах. При повторному
зважуванні нестача вантажу
підтвердилась" (а.с. 12-13).

Предметом позовних вимог є стягнення з
відповідача збитків у розмірі 7 114,32грн.,
завданих нестачею вантажу.

Позивач стверджує, що відповідач,
уклавши договір на організацію
перевезення вантажу частково поклав
виконання умов спірного Договору на
третю особу, але відповідно до вимог ст.
618 ЦК України, саме відповідач є
повністю відповідальним за
невиконання зобов'язання з поставки
оплаченого вантажу в повному обсязі.

Як вбачається, в даному випадку
вантажовідправником по спірній
поставці вугілля є третя особа, а не
відповідач по справі, який є власником
вугільної продукції та постачальником
відповідно до умов Договору поставки №
804/32749/34 від 25.12.2012 р.

Сторонами у п. 7.6 Договору узгоджено, що
незалежно від будь-яких інших положень
Договору, сторони несуть
відповідальність виключно за прямі
(реальні) збитки, що виникли з їх вини,
та не несуть відповідальність за
будь-які непрямі збитки.

Обставини, які можуть бути підставою
для матеріальної відповідальності
залізниці, вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць (ст. 129 Статуту
залізниць України).

Наданий позивачем комерційний акт
серії БН № 722291/406/900 від 21.08.2013р. не може
вважатися належним доказом наявності
вини відповідача у спричиненні збитків
позивачу оскільки вантажовідправником
вугілля є саме третя особа, а не
відповідач.

Складений комерційний акт не містить
відомостей про те, що вагони № 61014312,
№ 56918535 мають технічні
несправності, які могли призвести до
втрати вантажу. Ця
обставина виключає можливість того, що
причиною нестачі вантажу стала
неналежна підготовка рухомого складу
до перевезення.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до приписів ст. 11 Цивільного
кодексу України, підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків, у тому
числі щодо відшкодування кредиторові
або іншій особі збитків (шкоди), є
зобов'язання, які виникають з договорів
та інших правочинів або внаслідок
завдання шкоди.

За змістом п. 6.2 Договору, приймання
вугілля за кількістю здійснюється у
відповідності до Інструкції про
порядок прийняття продукції
виробничо-технічного призначення і
товарів народного споживання за
кількістю, затвердженої постановою
Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР
від 15.06.1965 р. № П-6 з наступними змінами,
в частині, що не протирічить цьому
Договору.

Відповідно до п. 16 Інструкції про
порядок прийняття продукції
виробничо-технічного призначення і
товарів народного споживання за
кількістю від 15.06.1965 року № П-6 (далі -
Інструкція), якщо при прийманні
продукції буде виявлена нестача, то
отримувач повинен призупинити
подальше приймання, забезпечити
схоронність продукції, а також вжити
заходів щодо попередження її змішання
з іншою однорідною продукцією. Про
виявлену нестачу продукції
складається акт за підписами осіб, що
проводили приймання продукції.

Будь-яких актів в порядку п. 16
Інструкції та п. 6.2 Договору не
складалось, а отже і не має належного
доказу обґрунтованості позовних вимог
.

Доказів спричинення збитків саме
відповідачем в матеріалах справи також
не має.

До того ж, умовами п. 2.1 Договору,
укладеного сторонами в добровільному
порядку без заперечень та зауважень
передбачено, що постачання товару за
цим договором здійснюється на умовах
"FCA - станція відправлення", відповідно
міжнародних правил інтерпретації
комерційних термінів "ІНКОТЕРМС" в
редакції 2000 року, з урахуванням умов,
положень та обмовок, наявних у цьому
Договорі (базисні умови поставки).

Термін FCA "франко-перевізник"
відповідно правил Інкотермс 2000
означає, що продавець здійснює
поставку товару, який пройшов митне
очищення для експорту, шляхом
передання призначеному покупцем
перевізнику у названому місці. Слід
зазначити, що вибір місця поставки
впливає на зобов'язання щодо
завантаження й розвантаження товару у
такому місці. Якщо поставка
здійснюється на площах продавця,
продавець відповідає за завантаження.
Якщо ж поставка здійснюється в іншому
місці, продавець не несе
відповідальності за розвантаження
товару. Цей термін може бути
застосований незалежно від виду
транспорту, включаючи змішані
(мультимодальні) перевезення. Під
словом "перевізник" розуміється
будь-яка особа, що на підставі договору
перевезення зобов'язується здійснити
або забезпечити здійснення
перевезення товару залізницею,
автомобільним, повітряним, морським,
внутрішнім водним транспортом або
комбінацією цих видів транспорту. Якщо
покупець призначає іншу особу, ніж
перевізник, прийняти товар для
перевезення, то продавець вважається
таким, що виконав свої обов'язки щодо
поставки товару з моменту його
передання такій особі.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції
України, ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи, а за загальним правилом
тягар доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини.

Отже доказів неналежного виконання
відповідачем своїх обов'язків за
Договором -позивачем не надано.

За таких підстав судова колегія вважає
законним та обґрунтованим висновок
суду першої інстанції про відмову
позивачу у задоволенні позовних вимог
про стягнення з відповідача суми боргу.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку суду першої
інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, судова
колегія Донецького апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що рішення господарського суду
Донецької області від 07.04.2014 року у
справі № 905/758/14 ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді всіх обставин справи, які
мають суттєве значення для вирішення
спору, відповідає нормам матеріального
та процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати по розгляду
апеляційної скарги відносяться на
позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Український
графіт", м. Запоріжжя залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду Донецької
області від 07.04.2014 року у справі № 905/758/14
залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до
Вищого господарського суду України у
касаційному порядку через Донецький
апеляційний господарський суд
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Головуючий
О.В. Стойка

Судді
Г.І. Діброва

Л.Ф. Чернота

Надр. 6 прим

1 позивачу

2 відповідачу

3 третій особі

4 до справи

5 ДАГС

6 ГС