ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року Справа № 5028/2/97(12/4)/2012

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді:Панової
І.Ю.,суддів:Білошкап О.В., Запорощенка
М.Д. - доповідач,перевіривши матеріали
касаційної скарги публічного
акціонерного товариства
"Полікомбанк"на постановуКиївського
апеляційного господарського суду від
28.01.2014та рішеннягосподарського суду
Чернігівської області від 11.11.2013у
справі№ 5028/2/97(12/4)/2012 господарського
суду Чернігівської областіза
позовомпублічного акціонерного
товариства "Слов'янські шпалери -
КФТП"допублічного акціонерного
товариства "Полікомбанк"за участю
третьої особитовариства з обмеженою
відповідальністю "Ельбрус"провизнання
недійсним договору поруки та
повернення отриманих коштів у сумі 1 397
000,00 грн, -

за участю представників сторін:

від скаржника:Сидоренко Н.Д., за
довіреністю;від позивача:Слободян Д.Б.,
за довіреністю; Одноралов Е.Л., за
довіреністю;від третьої особи:не
з'явився ; та за участю представників
ЗМІ: від ТОВ "Євразія-Медія": Дзюба В., за
посвідченням; Ковтун С., за
посвідченням;

ВСТАНОВИВ:

За результатами нового розгляду
рішенням господарського суду
Чернігівської області від 11.11.2013 у
справі №5028/2/97(12/4)/2012 (суддя Михайлюк
С.І.), залишеним без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014
(головуючий суддя - Дідиченко М.А.,
судді: Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А.),
позовні вимоги публічного
акціонерного товариства "Слов'янські
шпалери - КФТП" до публічного
акціонерного товариства "Полікомбанк"
за участю третьої особи товариства з
обмеженою відповідальністю "Ельбрус"
про визнання недійсним договору поруки
та повернення отриманих коштів у сумі 1
397 000,00 грн задоволено повністю.

Не погодившись з судовими рішеннями
попередніх інстанцій, публічне
акціонерне товариство "Полікомбанк"
звернулося до Вищого господарського
суду України з касаційною скаргою про
скасування рішення місцевого
господарського суду та постанови
господарського суду апеляційної
інстанції та прийняття нового рішення
про відмову у задоволенні позову
повністю.

В обґрунтування заявлених вимог,
скаржник посилається на порушення
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
оскільки до спірних правовідносин не
застосовано положення ст. 207 ЦК України,
ч. 1 ст. 181 ГК України, ст. 8 Закону України
"Про електронні документи та
електронний документообіг", ст.ст. 3 та 4
Закону України "Про електронний
цифровий підпис", та неправильно
витлумачено зміст ст. 241 ЦК України,
внаслідок чого господарські суди
прийшли до невірного висновку, що
вказаний договір поруки в наступному
не був схвалений позивачем.

Розпорядженням секретаря третьої
судової палати ВГС України № 04-05/648 від
12.05.2014, у справі № 5028/2/97(12/4)/2012
господарського суду Чернігівської
області сформовано новий склад колегії
суддів: головуючий суддя - Запорощенко
М.Д. (доповідач), судді: Владимиренко
С.В., Поліщук В.Ю.

Розпорядженням секретаря третьої
судової палати ВГС України № 04-05/688 від
26.05.2014, у справі № 5028/2/97(12/4)/2012
господарського суду Чернігівської
області сформовано новий склад колегії
суддів: головуючий суддя - Панова І.Ю.,
судді: Білошкап О.В., Запорощенко М.Д.
(доповідач).

Позивач, публічне акціонерне
товариство "Слов'янські шпалери - КФТП",
у письмових поясненнях та представники
позивача в судовому засіданні, проти
вимог та доводів скаржника
заперечують, вважають їх
необґрунтованими та безпідставними,
просять рішення суду першої інстанції
та постанову апеляційної інстанції у
даній справі залишити без змін.

Скаржник, публічне акціонерне
товариство "Полікомбанк" у
запереченнях на письмові пояснення та
представник відповідача в судовому
засіданні підтримав доводи викладені у
касаційній скарзі, просив її
задовольнити, рішення та постанову
судів попередніх інстанцій скасувати
та прийняти нове рішення про відмову у
позові.

Розглянувши матеріали справи,
касаційну скаргу, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів касаційної інстанції
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як з'ясовано попередніми судовими
інстанціями, між закритим акціонерним
товариством "Полікомбанк" (банк)
(правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство "Полікомбанк") та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Ельбрус"
(позичальник) укладено кредитний
договір № 183 від 15.05.2009, за умовами якого
банк надав позичальнику кредит у сумі 2
250 000,00 грн. на строк до 02.03.2010 для
поточної діяльності та поповнення
обігових коштів зі сплатою 28% річних
(п.п.1.1.1., 1.1.2., 1.1.4., 1.1.5. кредитного
договору).

З метою забезпечення належного
виконання зобов'язань, що випливають із
вищевказаного кредитного договору, між
відкритим акціонерним товариством
"Корюківська фабрика технічних
паперів" (правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
"Слов'янські шпалери - КФТП" відповідно
до рішення загальних зборів акціонерів
від 02.03.2011) укладено договір поруки № 184
від 15.05.2009 (надалі - договір поруки),
згідно з п. 1.1. та п.1.2. якого поручитель
зобов'язався перед кредитором
солідарно відповідати за виконання
товариством з обмеженою
відповідальністю "Ельбрус" всіх його
зобов'язань перед кредитором, що
виникли з кредитного договору від
15.05.2009 року № 183, укладеного між
кредитором та боржником. Поручителю
відомі всі умови договору, зокрема сума
кредиту - 2 250 000,00 грн., строк повернення
кредиту до 02.03.2010, дати і порядок
повернення кредиту, процентної ставки
річних, порядок сплати процентів,
сплата пені у разі порушення строку
повернення кредиту та сплати
процентів. Відповідальність боржника і
поручителя перед кредитором,
відповідно до п. 1.4. договору поруки № 184
від 15.05.2009 року, є солідарною.

Як зазначено у Договорі поруки, з боку
поручителя його підписано заступником
генерального директора ОСОБА_9 та
скріплено печаткою підприємства.

З матеріалів справи вбачається, що Банк
виконав взяте на себе зобов'язання та
здійснив кредитування позичальника на
загальну суму 2 250 000,00 грн, в період з
18.05.2009 по 29.05.2009, що підтверджується
відповідними платіжними дорученнями
та меморіальним ордерами.

Позивач здійснив платежі зі свого
рахунку № 5.9801, на рахунок ПАТ
"Полікомбанк" № 29099021.980 у сумі 1 397 000,00
грн, що підтверджується відповідними
платіжними дорученнями. Вказані
платежі Відповідач згідно довідок від
07.12.2011 №1-06/3674, №1-06/3675, №1-06/3676, №1-06/3677,
№1-06/3678, №1-06/3679, №1-06/3680, №1-06/3682,
перерахував на погашення
простроченого кредиту згідно договору
поруки від 15.05.2009 № 184.

Перерахування коштів здійснено з
використанням системи електронних
платежів, згідно укладеного між
сторонами договору №29 від 30.01.2003 на
розрахункове обслуговування з
використанням програмно-технічного
комплексу "Клієнт-Банк", платіжні
документи були сформовані в
електронному вигляді, підписані
платником ПАТ "Слов'янські шпалери -
КФТП" із застосуванням першого та
другого електронних підписів позивача.

Як вбачається з матеріалів справи,
вироком Менського районного суду
Чернігівської області від 29.05.2013 у
справі № 2512/2803/2012 (частково зміненого
ухвалою Апеляційного суду
Чернігівської області від 11.09.2013) (далі -
вирок суду від 29.05.2013 у справі №
2512/2803/2012) встановлено, що ОСОБА_10,
працюючи на посаді фінансового
директора ПАТ "Слов'янські шпалери -
КФТП", з метою заволодіння коштами
товариства підробила договір поруки №
184 від 15.05.2009, укладений між ВАТ
"Корюківська фабрика технічних
паперів" в особі заступника
генерального директора ОСОБА_9 та ЗАТ
"Полікомбанк" в особі голови правління
ОСОБА_11 шляхом виконання підпису від
імені поручителя в особі заступника
генерального директора ОСОБА_9 та
скріпила договір печаткою № 2, якою
користувалася. Крім того, в період з
30.09.2009 по 30.09.2010 ОСОБА_10., використовуючи
своє службове становище, з метою
заволодіння грошовими коштами ВАТ
"Корюківська фабрика технічних
паперів", здійснила перерахування
грошових коштів на загальну суму 1 027
000,00 грн. з рахунку ВАТ "Корюківська
фабрика технічних паперів" на рахунок
ПАТ "Полікомбанк" в погашення
простроченого кредиту ТОВ "Ельбрус"
згідно договору поруки № 184 від 15.05.2009.
Службовим підробленням договору
поруки № 184 від 15.05.2009 ВАТ "Корюківська
фабрика технічних паперів" спричинені
тяжкі наслідки та заподіяно збитки
товариству на суму 1 027 000,00 грн.

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України вирок суду у
кримінальному провадженні, що набрав
законної сили, є обов'язковим для
господарського суду при вирішенні
спору з питань, чи мали місце певні дії
та ким вони вчинені. Відтак, фактичні
обставини, встановлені у вироку мають
значення для вирішення спору.

Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання недійсним договору поруки №
184 від 15.05.2009 та повернення отриманих
відповідачем коштів у сумі 1 397 000,00 грн,
сплачених позивачем згідно договору
поруки № 184 від 15.05.2009 в рахунок
погашення кредиту, одержаного третьою
особою.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий
господарський суд, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що вироком суду від 29.05.2013 у справі №
2512/2803/2012 встановлено підробку договору
поруки № 184 від 15.05.2009; дійшов висновку,
що вільне волевиявлення позивача як
учасника правочину було відсутнє,
відтак наявні підстави для визнання
спірного договору недійсним і
повернення незаконно сплачених коштів.

Судова колегія Вищого господарського
суду України не погоджується з
висновками господарських судів першої
та апеляційної інстанцій з огляду на
наступне.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного
Кодексу України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою ст. 203 цього кодексу, зокрема:
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

При цьому, вирішуючи спір про визнання
договору недійсним, суд повинен
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання
договорів недійсними: відповідність
договору вимогам закону, додержання
встановленої форми договору,
дієздатність сторін за договором, у
чому конкретно полягає порушення
вільного волевиявлення та не
відповідність його внутрішній волі
учасника правочину, не спрямованість
сторони на реальне настання правових
наслідків правочину та інші обставини,
що мають значення для правильного
вирішення спору.

Матеріалами даної справи та вироком
суду від 29.05.2013 у справі № 2512/2803/2012
підтверджено, що ПАТ "Полікомбанк"
передав ВАТ "Корюківська фабрика
технічних паперів" ключі шифрування по
системі "Клієнт-Банк" через ОСОБА_10, як
уповноваженого представника позивача,
який діяв на підставі довіреності №1644
від 12.01.2000. Відповідно до розпорядження
генерального директора ВАТ
"Корюківська фабрика технічних
паперів" від 12.01.2009 за №2 фінансового
директора ОСОБА_10 було уповноважено
здійснювати набір та передачу
телекомунікаційними лініями зв'язку у
банк платіжних документів, завірених
електронними підписами, для чого
дискети із ключами шифрування й
електронними підписами уповноважених
осіб було передано фінансовому
директору ОСОБА_10

Згідно умов п.2.2.2, 2.2.4, 2.2.6 договору №29
від 30.01.2003 на розрахункове
обслуговування з використанням
програмно-технічного комплексу
"Клієнт-Банк" (далі-договір №29 від
30.01.2003), укладеного між сторонами у
даній справі, Клієнт (позивач)
зобов'язався : беззаперечно виконувати
всі вимоги щодо захисту інформації в
системі "Клієнт-Банк" та дотримуватись
порядку одержання, збереження та
використання ключових документів;
передавати у Банк телекомунікаційними
лініями зв'язку платіжні документи,
оформлені у відповідності з
нормативними документами та завірені
електронними підписами осіб, які
повідомлені Банку у картці із зразками
підписів та відбитками печатки;
протягом дня перевіряти стан рахунку з
урахуванням відправлених платежів. У
разі невідповідності відправлених і
проведених платежів негайно припинити
роботу в системі до з'ясування
обставин.

Пунктами 5.1-5.4 зазначеного вище
договору №29 від 30.01.2003 сторони
передбачили, що розрахункові
документи, виготовлені і передані
Клієнтом у Банк засобами
телекомунікаційного зв'язку з
використанням електронного підпису,
мають однакову юридичну силу з
документами, що виготовлені
традиційним способом на папері та
підписані службовими особами і
завірені печаткою клієнта. Сторони
визнають засоби криптозахисту та
електронного підпису, а також
використання останнього для
підтвердження достовірності платіжних
документів, що передаються між
сторонами по каналу зв'язку. Сторони
зобов'язані прийняти всі організаційні
заходи безпеки ля запобігання
несанкціонованому доступу до дискет із
ключами шифрування й електронного
підпису.

Відповідно до п.п.4.1,4.3 договору №29 від
30.01.2003 кожна із сторін несе
відповідальність за збої в обміні
інформацією, викликані необережними,
некомпетентними та зловмисними діями
його персоналу. Клієнт несе
відповідальність перед Банком у разі
викрадення, загублення засобів захисту
інформації системі "Клієнт-Банк".

Таким чином, колегія суддів Вищого
господарського суду України вважає за
необхідне зазначити, що у договорі №29
від 30.01.2003, укладеному між позивачем та
відповідачем як між двома
господарюючими суб'єктами, які в силу
положень ст. 42 Господарського кодексу
України здійснюють свою господарську
діяльність на власний ризик,
відповідальність за неналежне
виконання персоналом заходів щодо
захисту інформації в системі
"Клієнт-Банк" покладено безпосередньо
на кожну із сторін договору.

З урахуванням вищенаведеного, обставин
справи та вироку суду, судова колегія
касаційної інстанції дійшла висновку
про те, що дії, пов'язані зі здійсненням
платежу на рахунок відповідача у сумі 1
397 000,00 грн за відповідними платіжними
дорученнями з використанням системи
електронних платежів, ОСОБА_10 вчиняла,
перебуваючи у трудових відносинах із
позивачем (працювала на посаді
фінансового директора підприємства) та
виконуючи свої функціональні обов'язки
відповідно до посадової інструкції
директора фінансового, а генеральний
директор та головний бухгалтер
позивача з власної волі передали свої
електронні підписи фінансовому
директору ОСОБА_10, тим самим
уповноваживши останнього на
здійснення будь-яких платежів від
імені товариства.

За приписами ст. 237 Цивільного Кодексу
України представництвом є
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
вчинити правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє.
Представництво виникає на підставі
договору, закону, акта органу юридичної
особи та з інших підстав, встановлених
актами цивільного законодавства.

Перевищення повноваження - добровільне
збільшення представником обсягу права
на здійснення правочинів, який
встановлено вказівками того, кого
представляють, або нормами права. При
перевищення повноважень представник
зі своєї ініціативи розширює межі
наданого йому повноваження, не
погодивши такий відступ із
довірителем.

Статтею 241 ЦК України встановлено, що
правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим зокрема у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

Настання передбачених цією статтею
наслідків ставиться в залежність від
того, чи було в подальшому схвалено
правочин особою, від імені якої його
вчинено; тому господарський суд
повинен у розгляді відповідної справи
з'ясовувати пов'язані з цим обставини.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
зазначає, що у даному випадку мало
місце наступне схвалення договору
поруки шляхом перерахування позивачем
грошових коштів на рахунок ПАТ
"Полікомбанк" у сумі 1 397 000,00 грн на
погашення простроченого кредиту
згідно договору поруки № 184 від 15.05.2009.
Відтак, схвалення договору
унеможливлює визнання спірного
правочину недійсним.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України зазначає, що реституція як
спосіб захисту цивільного права
(частина перша статті 216 ЦК України)
застосовується лише в разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який є нікчемним чи який визнано
недійсним. У зв'язку з цим, вимога про
повернення отриманих коштів, сплачених
на виконання недійсного правочину за
правилами реституції, може бути
пред'явлена тільки стороні недійсного
правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Таким чином, оскільки оскаржуваний
договір поруки недійсним не
визнається, відтак вимога про
повернення отриманих відповідачем
коштів у сумі 1 397 000,00 грн, сплачених
позивачем згідно даного договору в
рахунок погашення кредиту, одержаного
третьою особою, також не підлягає
задоволенню.

З огляду на зазначене, суди попередніх
інстанцій невірно застосували приписи
ст.ст. 241, 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1,2 ст.43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно з ч.1 ст. 11110 Господарського
процесуального кодексу України
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого чи апеляційного
господарського суду або постанови
апеляційного господарського суду є
порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів касаційної інстанції вважає, що
рішення та постанова у справі як
прийняті з порушенням норм
матеріального та процесуального права
підлягають скасуванню з прийняттям
нового рішення про відмову у позові
публічного акціонерного товариства
"Слов'янські шпалери - КФТП".

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
зважаючи на скасування судом
касаційної інстанції рішення та
постанови судів попередніх інстанцій
та задоволення касаційної скарги
відповідача, колегія суддів вважає за
необхідне провести перерозподіл
судових витрат.

Керуючись ст.ст. 49, 1115, 1117, 1119 - 11111, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Полікомбанк"
задовольнити.

Рішення господарського суду
Чернігівської області від 11.11.2013 та
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 28.01.2014 у справі
№5028/2/97(12/4)/2012 скасувати.

Прийняти нове рішення.

У задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
"Слов'янські шпалери - КФТП" відмовити
повністю.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства "Слов'янські шпалери - КФТП"
(15300, Чернігівська обл., м. Корюківка,
вул. Передзаводська, 4, код ЄДРПОУ - 00278876)
на користь публічного акціонерного
товариства "Полікомбанк"» (14005,
м.Чернігів, вул. Київська, 3, код ЄДРПОУ -
19356610) 14 543,50 грн (чотирнадцять тисяч
п'ятсот сорок три грн 50 коп) судового
збору за подання апеляційної скарги та
14 822,60 грн (чотирнадцять тисяч вісімсот
двадцять дві грн 60 коп) судового збору
за подання касаційної скарги.

Доручити господарському суду
Чернігівської області видати
відповідний наказ.

Головуючий суддя:І.Ю. Панова Судді: О.В.
Білошкап М.Д. Запорощенко