ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2014 р.
Справа № 922/554/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Черленяк М.І., суддя
Камишева Л.М., суддя Шепітько І.І.

при секретарі Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників сторін:

позивача - Станішевський І.С. за
дорученням № 14-69 від 22.03.2013 року

відповідача - Басарт Л.А. за дорученням
№ 157/1 від 29.02.2012 року

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу
відповідача (вх. № 918Х/1-32) на рішення
господарського суду Харківської
області від 25 березня 2014 року у справі

за позовом Публічного акціонерного
товариства «НАК «Нафтогаз України»,
м.Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Котельні
лікарняного комплексу», м.Харків

про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 25 березня 2014
року (суддя Лаврова Л.С.) позов
задоволено. Стягнуто з ТОВ "Котельні
лікарняного комплексу" на користь ПАТ
НАК "Нафтогаз України" три відсотки
річних в розмірі 85916,35 грн. та 1827,00 грн.
судового збору.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить рішення господарського
суду Харківської області від 25 березня
2014 року скасувати в частині стягнення 3%
річних в сумі 84723,12 грн. та відповідної
частини судового збору в сумі 1569,76. та
прийняти в цій частині нове рішення,
яким в позові відмовити, в іншій
частині рішення залишити без змін.
Вказує на те, що господарським судом
помилково стягнуто 3% річних за період,
на який у встановленому законом
порядку надавалась відстрочка
виконання до 12.11.2013 року. На думку
відповідача розмір 3% річних дорівнює
1193,23 грн. за період з 13.11.2013 року по 22.11.2013
року.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
зазначив, що оскаржене рішення
прийняте при повному та всебічному
з'ясуванні обставин справи, воно є
обґрунтованим і відповідає як
фактичним обставинам, так і вимогам
чинного законодавства, просить рішення
господарського суду Харківської
області від 25 березня 2014 року залишити
без змін, а апеляційну скаргу
відповідача залишити без задоволення.
Вказує на те, що чинне законодавство не
пов'язує припинення зобов'язання з
прийняттям судового рішення чи
відкриття виконавчого провадження з
його примусового виконання. Наявність
судових актів про стягнення
заборгованості, у тому числі стосовно
яких є ухвала про відстрочку або
розстрочку виконання, не припиняє
грошових зобов'язань боржника та не
виключає його відповідальність за
порушення строків розрахунків.

Розглянувши наявні матеріали
справи, перевіривши повноту
встановлених судом першої інстанції
обставин та докази на їх підтвердження,
юридичну оцінку, правильність
застосування господарським судом
Харківської області норм
матеріального та процесуального права
та доводи апеляційної скарги в межах
вимог, передбачених ст. 101 ГПК України,
заслухавши пояснення представників
сторін, колегія суддів встановила
наступне.

Як встановлено господарським судом
та вбачається з матеріалів справи,
30.09.2011 року між ПАТ «НАК «Нафтогаз
України» та ТОВ «Котельні лікарняного
комплексу» укладено Договір
купівлі-продажу природного газу
№14/2603/11 (а.с.13).

Відповідно до п.1.1. Договору
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у IV кварталі 2011 року
імпортований природний газ для
виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами, а
покупець зобов`язується приймати та
оплачувати газ на умовах цього
Договору.

У п.6.1. Договору зазначено, що
оплата за газ здійснюється Покупцем
виключно грошовими коштами 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

З Актів приймання-передачі
природного газу вбачається, що позивач
протягом жовтня-грудня 2011 року
поставив, а відповідач прийняв
природний газ в обсязі 4835,148 тис.куб.м.
на загальну суму 18468950,85 грн.(а.с.23-26).

Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України
договір є однією з підстав виникнення
зобов'язань та є обов'язковим для
виконання сторонами.

За приписами ст. 526 ЦК України та ст.
193 ГК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Рішенням господарського суду
Харківської області від 24.12.2013 року у
справі №5023/4714/12 задоволено позов ПАТ
"НАК "Нафтогаз України" та стягнуто з
ТОВ "Котельні лікарняного комплексу"
3409745,93 грн. основного боргу за Договором
купівлі-продажу природного газу
№14/2603/11, пеню в розмірі 174989,71 грн., 7%
штрафу у розмірі 151351,82 грн., 3% річних в
розмірі 90880,25 та 64380 грн. судового збору.
Відстрочено виконання рішення на 6
місяців до 12.08.2013 року.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 12.02.2013 року, яка
залишена без змін постановою Вищого
господарського суду України від 08.04.2013
року, зазначене судове рішення змінене,
а саме: абзаци 1, 4, 8 резолютивної
частини рішення викладені в наступній
редакції: "Клопотання відповідача про
зменшення розміру штрафних санкцій
задовольнити. Зменшити розмір
стягнення штрафних санкцій на 90%.
Стягнуто з ТОВ "Котельні лікарняного
комплексу" на користь ПАТ НАК "Нафтогаз
України" 3409745,93 грн. основного боргу,
пеню в розмірі 34997,94грн., 7% штрафу у
розмірі 30270,36грн., три відсотки річних в
розмірі 90880,25грн., та 64380,00грн. судового
збору. В задоволенні позовних вимог в
частині стягнення пені у розмірі
314981,48грн. та штрафу у розмірі 272433,28 грн.
відмовлено.

Після часткового виконання
рішення суду у справі №5023/4714/12 ,
відповідач звернувся до суду із заявою
про надання відстрочки виконання
рішення на 3 місяці до 12.11.2013 року.
Ухвалою господарського суду
Харківської області від 12.11.2013 року у
справі №5023/4714/12, яка залишена без змін
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 27.08.2013 року,
надано відстрочку виконання рішення
суду з 12.08.2013 року до 12.11.2013 року (а.с.66-70).

З позовної заяви вбачається, що
позивач звернувся до господарського
суду Харківської області з позовною
заявою, в якій вказує на те, що рішенням
у справі №5023/4714/12 з відповідача
стягнуто 3% річних за період з 14.01.2012
року по 18.09.2012 року та приймаючи до
уваги, що сума боргу залишалась
тривалий час несплаченою просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
3% річних за період з 19.09.2012 року по 22.11.2013
року нарахованих за зобов'язаннями по
Договором купівлі-продажу природного
газу №14/2603/11 у сумі 85916,35 грн.

Колегія суддів вважає за необхідне
зазначити, що неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
Договором №14/2603/11, а саме невчасно
сплачено вартість природного газу
встановлена у рішенням господарського
суду Харківської області від 24.12.2013
року у справі №5023/4714/12.

Відповідно до ст. 35 ГПК України
факти, встановлені рішенням
господарського суду під час розгляду
однієї справи, не доводяться знову при
вирішенні інших справ, в яких беруть
участь ті самі сторони.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
встановлено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу
України передбачає, що за відсутності
інших підстав припинення зобов'язання,
передбачених договором або законом,
зобов'язання, в тому числі й грошове,
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином.

У п. 4.1. постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
року №14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" зазначено, що
сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Згідно п. 5.1. Постанови кредитор вправі
вимагати, в тому числі в судовому
порядку, сплати боржником сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних як разом зі сплатою суми
основного боргу, так і окремо від неї.

Згідно положень п.7.1. вищенаведеної
Постанови лише прийняття
господарським судом рішення про
задоволення вимог кредитора, якщо таке
рішення не виконано в установленому
законом порядку, не припиняє
зобов'язальних відносин сторін і не
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум.

Наведене свідчить про те, що
кредитор вправі вимагати стягнення з
боржника в судовому порядку сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних до повного виконання грошового
зобов'язання, якщо судове рішення про
стягнення з боржника коштів фактично
не виконано.

Тобто нарахування трьох процентів
річних на суму заборгованості можуть
здійснюватися на загальних підставах
відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК Кодексу з дня,
наступного за днем набрання законної
сили відповідним судовим рішенням та
до повного його виконання. Наведене
стосується й випадків відстрочки і
розстрочки виконання рішення, оскільки
під час відстрочки чи розстрочки
інфляційні процеси тривають, грошове
зобов'язання залишається повністю або
частково невиконаним і потребує
відповідної компенсації згідно з
вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Приймаючи до уваги, що грошове
зобов'язання за Договором №14/2603/11
відповідач виконав 22.11.2013 року, що
підтверджується наданим позивачем
розрахунком фактичних сплат, колегія
суддів вважає, що господарський суд
обґрунтовано стягнув з відповідача 3%
річних за період з 19.09.2012 року по 22.11.2013
року у розмірі 85916,35 грн.

Таким чином, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення в рішенні місцевого
господарського суду, колегія суддів
дійшла висновків про те, що місцевий
господарський суд розглянув всебічно,
повно та об'єктивно в судовому процесі
всі обставини справи в їх сукупності,
належним чином проаналізував
правовідносини, що виникли між
сторонами, та вірно застосував норми
матеріального та процесуального права.
Доводи апелянта не знайшли свого
підтвердження. Прийняте господарським
судом рішення відповідає статтям 43, 85
Господарського процесуального кодексу
України, вимогам щодо законності та
обґрунтованості, підстав для його
скасування з мотивів, наведених в
апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, рішення
господарського суду Харківської
області від 25 березня 2014 року підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
відповідача задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105
ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 25 березня 2014
року у справі № 922/554/14 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з
дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Повна постанова складена 26.05.2014
року.

Головуючий суддя
Черленяк М.І.

Суддя
Камишева Л.М.

Суддя
Шепітько І.І.