ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
Рішення

15.05.2014 р.
Справа № 907/178/14

За позовом Заступника прокурора
Закарпатської області в інтересах
держави в особі Кабінету Міністрів
України, м. Київ, Міністерства аграрної
політики та продовольства України, м.
Київ, Агроторгового промислового
підприємства радгосп - завод
„Мукачівський", м. Мукачево

до відповідача Верхньокоропецької
сільської ради, с. В.Коропець
Мукачівського району

про визнання недійсним рішення восьмої
сесії п'ятого скликання
Верхньокоропецької сільської ради № 71
від 13.12.2006 року „Про вилучення
земельної ділянки", яким від
Агроторгового підприємства радгосп -
завод „Мукачівський" вилучено
земельні ділянки площею 19,5 га,
нормативна грошова оцінка якої
становить 252 397 грн. 46 коп. (з
врахуванням заяви про зміну предмету
позову),

Суддя господарського суду - Пригара Л.І.

представники:

Прокуратури - Ярош Р.І., старший
прокурор відділу Закарпатської
обласної

прокуратури

Позивача (КМУ) - Костур О.М., довіреність
№ 07-21 від 08.05.2014 року

Позивача (Міністерства аграрної
політики та продовольства України) -

не з'явився

Позивача (Агроторгового промислового
підприємства радгосп - завод

„Мукачівський") - не з'явився

Відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Заступником прокурора
Закарпатської області заявлено позов в
інтересах держави в особі Кабінету
Міністрів України, м. Київ,
Міністерства аграрної політики та
продовольства України, м. Київ,
Агроторгового промислового
підприємства радгосп - завод
„Мукачівський", м. Мукачево до
відповідача Верхньокоропецької
сільської ради, с. В.Коропець
Мукачівського району про визнання
недійсним рішення восьмої сесії
п'ятого скликання Верхньокоропецької
сільської ради № 71 від 13.12.2006 року „Про
вилучення земельної ділянки".
Прокуратурою Закарпатської області
через канцелярію суду 02.04.2014 року
подано письмову заяву № 05/3-211/203 вих. - 14
від 01.04.2014 року про зміну предмету
позову в порядку ст. 22 ГПК України,
в якій просить суд змінити предмет
позову та визнати недійсним рішення
восьмої сесії п'ятого скликання
Верхньокоропецької сільської ради № 71
від 13.12.2006 року „Про вилучення
земельної ділянки", яким від
Агроторгового підприємства радгосп -
завод „Мукачівський" вилучено
земельні ділянки площею 19,5 га,
нормативна грошова оцінка якої
становить 252 397 грн. 46 коп.

Представники прокуратури та позивача -
Кабінету Міністрів України просять суд
задоволити позов в повному обсязі з
врахуванням заяви про зміну предмету
позову, мотивуючи позовні вимоги тим,
що рішення восьмої сесії п'ятого
скликання Верхньокоропецької
сільської ради № 71 від 13.12.2006 року „Про
вилучення земельної ділянки", яким
вилучено від Агроторгового
підприємства радгосп - завод
„Мукачівський" земельні ділянки
площею 19,5 га, нормативна грошова оцінка
якої становить 252 397 грн. 46 коп.,
суперечить вимогам чинного
законодавства та інтересам держави, в
зв'язку з чим підлягає скасуванню з
наступних підстав.

Згідно Державного акту на право
постійного користування землею від 1
червня 2000 року серії І-ЗК № 001893,
Верхньокоропецькою сільською радою
народних депутатів відповідно до
рішення 9 сесії 23 скликання б/н від 21
жовтня 1999 року надано агро - торговому
підприємству радгосп - завод
„Мукачівський" у постійне
користування 1126,9 га землі в межах
згідно з планом землекористування для
ведення сільськогосподарського
виробництва.

13.12.2006 року на восьмій сесії п'ятого
скликання Верхньокоропецькою
сільською радою прийнято рішення № 71
„Про вилучення земельної ділянки",
відповідно до якого вилучено земельні
ділянки від Агроторгового
підприємства радгосп - завод
„Мукачівський" в загальній кількості
19,5 га, а саме: 19,0 - га з контуру 261 та 0,5 га
з контуру 232 та переведено в землі
запасу сільської ради.

Прокуратурою Мукачівського району
проведено перевірку законності
розпорядження землями державної
власності та встановлено, що рішенням
восьмої сесії п'ятого скликання
Верхньокоропецької сільської ради № 71
від 13.12.2006 року „Про вилучення
земельної ділянки", вилучено земельні
ділянки від Агроторгового
підприємства радгосп - завод
„Мукачівський" в загальній кількості
19,5 га, а саме: 19,0 - га з контуру 261 та 0,5 га
з контуру 232 та переведено в землі
запасу сільської ради.

Прокурор позовні вимоги обґрунтовує
неправильним застосуванням
відповідачем норм статтей 84, 126, 142, 149
Земельного кодексу України та ст. 50
Закону України "Про землеустрій". При
цьому зазначає що, відповідно до ч. 2, ч. 3
п.п. "ж" ст. 84, ч. ч. 3, 4 ст. 142, ч. 9 ст. 149 та
пункту 12 Перехідних положень
Земельного кодексу України (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) Верхньокоропецька
сільська рада Мукачівського району не
мала повноважень щодо розпорядження
спірною земельною ділянкою державної
форми власності, а тому не могла
вилучати її з користування
Агроторгового підприємства радгосп -
завод „Мукачівський". Припинення права
постійного землекористування
державного підприємства могло бути
здійснено власником земельної ділянки,
тобто державним органом виконавчої
влади, а не органом місцевого
самоврядування, при цьому не мало
значення, чи знаходилась спірна
земельна ділянка в межах міста або за
його межами.

Адміністрацією АТП радгосп-заводу
„Мукачівський" дано згоду на вилучення
із землекористування земельної
ділянки загальною площею 19,5 га. Однак,
згідно зі статутом АТП радгосп - завод
„Мукачівський", затвердженим
розпорядженням Міністерства аграрної
політики України № 89 від 08.06.2011 року,
дане підприємство засноване на
державній власності і підпорядковане
Міністерству аграрної політики
України, як органу управління. В зв'язку
з чим, на момент видачі спірного
рішення Верхньокоропецької сільської
ради вилучення мало проводитися за
згодою землекористувача, органом
управління, яким та той момент було
Міністерство аграрної політики
України. Проте дозвіл на вилучення
вищезазначених земель Міністерство
аграрної політики не давало. Разом з
тим, листом Управління
Держземагентства у Мукачівському
районі від 20.08.2013 року № 01/30/1286 та
ситуаційним планом підтверджується, що
земельна ділянка загальною площею
19,5 га в контурах 261 та 232 є ріллю, а
згідно ст. 149 Земельного кодексу
України встановлено, що Кабінет
Міністрів України вилучає земельні
ділянки державної власності, які
перебувають у постійному користуванні,
- ріллю, багаторічні насадження для
несільськогосподарських потреб, ліси
площею понад 1 гектар для
несільськогосподарських потреб, а
також земельні ділянки
природоохоронного, оздоровчого,
рекреаційного призначення, крім
випадків, визначених частинами п'ятою -
восьмою цієї статті, та у випадках,
визначених статтею 150 цього Кодексу.

Разом з тим, державний акт на право
постійного користування землею,
виданий Агроторговому підприємству
радгосп - завод „Мукачівський" до цих
пір не визнаний у встановленому
законом порядку недійсним, належним
чином не скасований та зміни в нього не
внесені, а сам акт індивідуальної дії є
безстроковим та не втрачає законної
сили зі спливом певного часу, тому
Агроторгове підприємство радгосп -
завод „Мукачівський" є належним
землекористувачем. Крім того, не було
дотримано процедуру вилучення спірних
земельних ділянок у відповідності до
ст. 50 Закону України „Про землеустрій"
та постанови Кабінету Міністрів
України № 677 від 26.05.2004 року, якою
затверджено „Порядок розроблення
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок", оскільки проект
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок для її вилучення не був
розроблений, а саме вилучення
проведено всупереч вищенаведених
вимог законодавства, без належної
згоди землекористувача.

Отже, прокурор та представник Кабінету
Міністрів України вважають, що при
прийняті спірного рішення
Верхньокоропецька сільська рада не
дотримала вимог земельного
законодавства, оскільки право
розпорядження земельними ділянками
державного підприємства не належить до
повноважень органу місцевого
самоврядування.

Міністерством аграрної політики та
продовольства України на адресу суду
надіслано лист № 31-4/204 від 22.04.2014 року в
якому позовні вимоги підтримує у
повному обсязі та просить суд
розглянути справу без участі
представника Міністерства аграрної
політики та продовольства України.

Відповідач у відзиві на позовну заяву
№ 146 від 23.04.2014 року позовні вимоги не
визнає та просить суд відмовити у
задоволенні позову повністю. Стверджує
про те, що рішення восьмої сесії п'ятого
скликання Верхньокоропецької
сільської ради № 71 від 13.12.2006 року
„Про вилучення земельної ділянки" є
законним та прийнятим у встановленому
земельним та іншим законодавством
порядку і в межах компетенції
сільської ради. Посилається на те, що
відповідно до пункту 12 Розділу X
Перехідних положень Кодексу, до
розмежування земель державної та
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями (крім
земель, переданих у приватну власність,
та земель, зазначених в абзацах другому
та четвертому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради з урахуванням вимог абзацу
третього цього пункту, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади. Тобто вважає, що
розпорядження землями в межах
населених пунктів входить саме до
повноважень сільських рад.

Разом з тим, зазначає, що відповідно до
частини 5 статті 75 Господарського
кодексу України, державне комерційне
підприємство не має права безоплатно
передавати належне йому майно іншим
юридичним особам чи громадянам, крім
випадків, передбачених законом.
Відчужувати майнові об'єкти, що
належать до основних фондів, державне
комерційне підприємство має право лише
за попередньою згодою органу, до сфери
управління якого воно належить, і лише
на конкурентних засадах, якщо інше не
встановлено законом. Розпоряджатися в
інший спосіб майном, що належить до
основних фондів, державне комерційне
підприємство має право лише у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
цим Кодексом та іншими законами. Згідно
підпункту 4.1. статті 4 (Майно
підприємства) Статуту Агроторгового
підприємства радгосп-завод
„Мукачівський", майно підприємства
становлять основні фонди та оборотні
кошти, а також цінності, вартість яких
відображається в самостійному балансі
підприємства. Отже, Агроторгове
підприємство радгосп-завод
„Мукачівський" повинне отримувати
попередню згоду від органу, до сфери
управління якого воно входить, лише при
відчуженні майнових об'єктів, що
належали до його основних фондів.
Постійне користування земельною
ділянкою відноситься до
нематеріальних активів, що виключає
можливість віднесення такого майна до
основних фондів підприємства. А тому,
Агроторгове підприємство
радгосп-завод „Мукачівський" даючи
згоду на вилучення частини земельної
ділянки, не повинно було отримувати на
це попередню згоду від Міністерства
аграрної політики України, до сфери
управління якого воно належить.

Листом № 02-07/164 від 30.04.2014 року
відповідач просить суд відмовити у
задоволенні позову та розглянути
справу без участі представника
Верхньокоропецької сільської ради.

Вивчивши та дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
прокурора, представника Кабінету
Міністрів України,

суд встановив:

Згідно Державного акту на право
постійного користування землею від 1
червня 2000 року серії І-ЗК № 001893,
Верхньокоропецькою сільською радою
народних депутатів відповідно до
рішення 9 сесії 23 скликання б/н від 21
жовтня 1999 року надано агро - торговому
підприємству радгосп - завод
„Мукачівський" у постійне
користування 1126,9 га землі в межах
згідно з планом землекористування для
ведення сільськогосподарського
виробництва (арк. спр. 33-37).

Як вбачається із матеріалів справи
листами б/н, б/д та № 137 від 12.12.2006 року,
які були скеровані на адресу
Верхньокоропецької сільської ради,
адміністрацією Агроторгового
підприємства радгосп - завод
„Мукачівський" надано згоду на
вилучення земельних ділянок площею 19,0
га контур - 261 та 0,5 га контур - 232 (арк.
спр. 23-24).

На підставі наданих згод 13.12.2006 року на
восьмій сесії сільської ради п'ятого
скликання Верхньокоропецькою
сільською радою прийнято рішення № 71
„Про вилучення земельної ділянки",
відповідно до якого вилучено земельні
ділянки від Агроторгового
підприємства радгосп - завод
„Мукачівський" в загальній кількості
19,5 га, а саме: 19,0 га з контуру 261 та 0,5
га з контуру 232 та переведено в землі
запасу сільської ради.

Згідно Статуту Агроторгового
підприємства радгосп - завод
„Мукачівський", затвердженого
Розпорядженням Міністерства аграрної
політики України № 89 від 08.06.2001
року (чинного на момент прийняття
спірного рішення) Агроторгове
підприємство радгосп - завод
„Мукачівський" засноване на державній
власності і підпорядковане
Міністерству аграрної політики
України (надалі - Орган управління
майном), входить до складу Українського
державного концерну садівництва,
виноградарства та виноробної
промисловості „Укрсадвинпром".

Відповідно до статті 4 зазначеного
Статуту, майно підприємства є
державною власністю і закріплюється за
ним на праві повного господарського
відання. Відчуження засобів
виробництва, що є державною власністю і
закріплені за підприємством,
здійснюється за погодженням з Органом
управління майном (Міністерством
аграрної політики України) у порядку,
встановленому чинним законодавством.
Підприємство здійснює володіння,
користування землею і іншими
природними ресурсами відповідно до
мети своєї діяльності та чинного
законодавства (арк. спр. 27-28).

Згідно статті 84 Земельного кодексу
України (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин) у
державній власності перебувають усі
землі України, крім земель комунальної
та приватної власності. Частиною
другою вказаної статті визначено
органи, через які держава набуває і
реалізовує свої права на ці землі.
Такими органами було визначено Кабінет
Міністрів України, Раду міністрів
Автономної Республіки Крим, обласні,
Київську та Севастопольську міські,
районні державні адміністрації,
державні органи приватизації
відповідно до закону. Пунктом 3 ст. 84
Земельного кодексу України (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) передбачено, що до
земель державної власності, які не
можуть передаватись у комунальну
власність, належать, зокрема, земельні
ділянки, на яких розташовані державні,
в тому числі казенні, підприємства,
господарські товариства, у статутних
фондах яких державі належать частки
(акції, паї).

Пунктом 12 Перехідних положень
Земельного кодексу України (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) передбачалося, що до
розмежування земель державної і
комунальної власності повноваження
щодо розпорядження землями в межах
населених пунктів, крім земель,
переданих у приватну власність, та
земель, на яких розташовані державні, в
тому числі казенні, підприємства,
господарські товариства, у статутних
фондах яких державі належать частки
(акції, паї), здійснюють відповідні
сільські, селищні, міські ради, а за
межами населених пунктів - відповідні
органи виконавчої влади.

Листом № 10-705-0.5-1353/2-14 від 08.05.2014 року
Управлінням Держземагентства у
Мукачівському районі Закарпатської
області зазначено про те, що згідно
Державного акта на постійне
користування землі I-ЗК № 001893 від 01.06.2000
року АТП радгосп - завод „Мукачівський"
передано земельну ділянку в постійне
користування, яка знаходиться на
території Верхньокоропецької
сільської ради. На момент вилучення
земельної ділянки площею 19,5 га (контур
261 - 19,0 га та контур 232 - 0,5 га) в 2006 році на
території Верхньокоропецької
сільської ради, земельна ділянка
відносилась до земель державної
власності, що перебувала в постійному
користуванні АТП радгосп - завод
„Мукачівський".

Відповідно до ст. 141 Земельного Кодексу
України підставами припинення права
користування земельною ділянкою є,
зокрема, добровільна відмова від права
користування земельною ділянкою.

Згідно з частинами третьою, четвертою
статті 142 Земельного Кодексу України (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) припинення
права постійного користування
земельною ділянкою у разі добровільної
відмови землекористувача здійснюється
за його заявою до власника земельної
ділянки. Власник земельної ділянки (у
даному випадку держава в особі
Міністерства аграрної політики
України) на підставі заяви
землекористувача приймає рішення про
припинення права користування
земельною ділянкою, про що повідомляє
органи державної реєстрації.

Положеннями частини 1 статті 149
Земельного кодексу України
регламентовано, що земельні ділянки,
надані у постійне користування із
земель державної та комунальної
власності, можуть вилучатися для
суспільних та інших потреб за рішенням
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування. Вилучення
земельних ділянок провадиться за
згодою землекористувачів на підставі
рішень Кабінету Міністрів України,
Ради міністрів Автономної Республіки
Крим, місцевих державних
адміністрацій, сільських, селищних,
міських рад відповідно до їх
повноважень (ч. 2 ст. 149 Земельного
кодексу України).

Сільські, селищні, міські ради
вилучають земельні ділянки
комунальної власності відповідних
територіальних громад, які перебувають
у постійному користуванні, для всіх
потреб, крім особливо цінних земель,
які вилучаються (викупляються) ними з
урахуванням вимог статті 150 цього
Кодексу (ч. 3 ст. 149 Земельного кодексу
України).

Згідно ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу
України, Кабінет Міністрів України
вилучає земельні ділянки державної
власності, які перебувають у
постійному користуванні, - ріллю,
багаторічні насадження для
несільськогосподарських потреб, ліси
площею понад 1 гектар для
несільськогосподарських потреб, а
також земельні ділянки
природоохоронного, оздоровчого,
рекреаційного призначення, крім
випадків, визначених частинами п'ятою -
восьмою цієї статті, та у випадках,
визначених статтею 150 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи,
прокурором долучено лист Управління
Держземагентства у Мукачівському
районі від 20.08.2013 року № 01/30/1286 яким
підтверджується, що земельна ділянка
загальною площею 19,5 га в контурах 261 та
232 є ріллю.

Отже, виходячи із аналізу змісту
положень ч. ч. 2, 3 ст. 84, ч. ч. 3, 4 ст. 142,
ч. ч. 1, 2, 9 ст. 149 та пункту 12
Перехідних положень Земельного
кодексу України (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
Верхньокоропецька сільська рада
Мукачівського району не мала
повноважень щодо розпорядження
спірною земельною ділянкою державної
форми власності, а тому не могла
вилучати її з користування
Агроторгового підприємства радгосп -
завод „Мукачівський". Припинення права
постійного землекористування
державного підприємства могло бути
здійснено власником земельної ділянки,
тобто державним органом виконавчої
влади, а не органом місцевого
самоврядування, при цьому не мало
значення, чи знаходилась спірна
земельна ділянка в межах міста або за
його межами.

Аналогічну позицію щодо прийняття
органом місцевого самоврядування
рішення про вилучення земельних
ділянок, які перебувають у власності
державних підприємств займає і
Верховний Суд України (Постанова ВСУ
від 26.03.2012 року по справі № 3-18гс2).

Разом з тим, державний акт на право
постійного користування землею,
виданий Агроторговому підприємству
радгосп - завод „Мукачівський" до цих
пір не визнаний у встановленому
законом порядку недійсним, належним
чином не скасований та зміни в нього не
внесені, а сам акт індивідуальної дії є
безстроковим та не втрачає законної
сили зі спливом певного часу, тому
Агроторгове підприємство радгосп -
завод „Мукачівський" є належним
землекористувачем.

На момент видачі спірного рішення
Верхньокоропецької сільської ради, а
саме 13.12.2006 року вилучення мало
проводитись за згодою
землекористувача, органом управління
якого на той момент було Міністерство
аграрної політики України, а не
Агроторгового підприємства радгосп -
завод „Мукачівський" (Аналогічна
позиція вміщується у постанові ВГСУ
від 01.10.2013 року по справі № 5008/941/2012).
Разом з тим, відповідних обставин
належності згоди землекористувача на
вилучення судом не встановлено.

Крім того, не було дотримано процедуру
вилучення спірних земельних ділянок у
відповідності до ст. 50 Закону України
„Про землеустрій" та постанови
Кабінету Міністрів України № 677 від
26.05.2004 року, якою затверджено „Порядок
розроблення проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок",
оскільки проект землеустрою щодо
відведення земельних ділянок для її
вилучення не був розроблений, а саме
вилучення проведено всупереч
вищенаведених вимог законодавства, без
належної згоди землекористувача.

Таким чином, при прийняті спірного
рішення Верхньокоропецька сільська
рада не дотримала вимог земельного
законодавства, оскільки право
розпорядження земельними ділянками
державного підприємства не належить до
повноважень органу місцевого
самоврядування.

Вищенаведене спростовує доводи
відповідача стосовно законності
рішення Верхньокоропецької сільської
ради № 71 від 13.12.2006 року „Про вилучення
земельної ділянки" та правомірності
вилучення земельної ділянки у
відповідності до норм земельного
законодавства.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести обставини, на
які вона посилається як на підстави
своїх вимог чи заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, викладених позивачем, не
надав.

Суд, проаналізувавши у ході судового
розгляду наведені фактичні обставини
справи, дійшов висновку про
задоволення позовних вимог про
визнання недійсним оспорюваного
рішення восьмої сесії сільської ради
п'ятого скликання Верхньокоропецької
сільської ради № 71 від 13.12.2006 року „Про
вилучення земельної ділянки", оскільки
у ході судового розгляду справи
доведено, що останнє суперечить
вимогам чинного земельного
законодавства.

Судові витрати по сплаті судового
збору підлягають віднесенню на
відповідача у відповідності до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України у розмірі 1 218 грн.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Визнати недійсним рішення восьмої
сесії п'ятого скликання
Верхньокоропецької сільської ради № 71
від 13.12.2006 року „Про вилучення
земельної ділянки", яким від
Агроторгового підприємства радгосп -
завод „Мукачівський" вилучено
земельні ділянки площею 19,5 га,
нормативна грошова оцінка якої
становить 252 397 грн. 46 коп.

3. Стягнути з Верхньокоропецької
сільської ради, Мукачівський район, с.
В.Коропець, вул. Шенборна, 16 (код
ЄДРЮОФОП 04350263) в доход Державного
бюджету України (банк одержувача ГУДКУ
у Закарпатській області, МФО 812016,
отримувач коштів - державний бюджет м.
Ужгород 22030001; рахунок отримувача -
3002; код отримувача - 38015610) суму 1 218
(Одна тисяча двісті вісімнадцять
гривень) грн. судового збору.

4. Рішення набирає законної сили в
порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 20.05.2014 року

Суддя
Пригара Л.І.