КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2014 р. Справа№ 910/1578/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Власова Ю.Л.

суддів: Корсакової Г.В.

Шаптали Є.Ю.

за участю секретаря судового засідання
Вага В.В.

за участю представників

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу
Відділення виконавчої дирекції фонду
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Львові

на рішення Господарського суду м. Києва
від 03.03.2014р. у справі №910/1578/14 (суддя
Грєхова О.А.)

за позовом Відділення виконавчої
дирекції фонду страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Львові

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Стіомі -Холдінг"

про стягнення 122765,48 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовом до
Відповідача про стягнення грошових
коштів в сумі 122765,48 грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 03.03.2014р. у справі №910/1578/14 у
задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності належить до сфери
обов'язкового особистого страхування
як різновиду страхування відповідно до
п.1 ч.1 ст.980 Цивільного кодексу України,
а загальні умови відшкодування шкоди
визначені ст.1166 Цивільного кодексу
України, яка передбачає, що майнова
шкода, завдана неправомірними діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Проте, Закон України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" не передбачає права
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України, який
здійснив страхову виплату
застрахованій особі за договором
особистого соціального страхування,
зворотної вимоги до винної особи, таке
право, про яке зазначено в статті 993 ЦК
України, до страховика переходить лише
в разі сплати ним страхового
відшкодування за договором майнового
страхування. Тобто, здійснення
органами Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
страхових виплат застрахованій особі
за договором особистого соціального
страхування у разі настанні страхового
випадку не є шкодою в розумінні ст.1166
Цивільного кодексу України, а тому Фонд
та його територіальні органи не
набувають права зворотної вимоги
(регресу) до особи, з вини якої було
завдано шкоду, що передбачене ст.1191
Цивільного кодексу України.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просив
скасувати рішення господарського суду
м. Києва та прийняти нове, яким позовні
вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
суд неповно з'ясував обставини, що
мають значення для справи та невірно
застосував норми матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 26.03.14р.
апеляційну скаргу Позивача прийнято до
провадження, розгляд справи призначено
на 22.04.14р.

22.04.14р. Відповідач подав відзив на
апеляційну скаргу, в якому просив
залишити рішення господарського суду
м. Києва в силі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 22.04.14р.
відкладено розгляд скарги на 20.05.14р.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, суд встановив.

11.12.08р. вироком Летичівського районного
суду Хмельницької області у справі
№1-117 визнано винним ОСОБА_2, працюючого
водієм експедитором Відповідача, у
вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286
Кримінального кодексу України та
призначено покарання 4 роки
позбавлення волі з позбавленням права
керувати транспортним засобом строком
на 3 роки.

Судом при розгляді зазначеної справи
встановлено, що 19.06.08р. близько 11:30 водій
ОСОБА_2 керуючи автомобілем «ГАЗ-3302-414»,
р.н. НОМЕР_1, що належав на праві
власності Відповідачу, з несправною в
ньому гальмівною системою, у стані
стомлення, рухаючись по автодорозі
сполучення
«Стрий-Кіровоград-Знам'янка» в
напрямку м. Хмельницький, заснув за
кермом, що призвело до втрати ним
контролю над рухом автомобіля, який
виїхав на смугу зустрічного руху та
допустив зіткнення з автомобілем марки
«ВАЗ-210934-20», р. н. НОМЕР_2, який належить
на праві приватної власності
Відкритому акціонерному товариству
«Концерн Хлібпром», під керуванням
водія ОСОБА_3, який рухався у
зустрічному напрямку, внаслідок чого
водій ОСОБА_3 загинув на місці пригоди,
а пасажиру ОСОБА_4 було спричинено
тілесні ушкодження.

23.10.09р. рішенням господарського суду
міста Києва у справі №32/490, залишеним
без змін постановою Київського
апеляційного господарського суду від
17.02.10р. та постановою Вищого
господарського суду України від 13.04.10р.,
стягнуто з Відповідача на користь
Позивача 44194,49 грн. збитків в порядку
регресу.

Як вбачається з постанови Вищого
господарського суду України від 13.04.10р.
у справі №32/490, Позивачем відповідно до
ст.2, 28, 34 Закону України від 23.09.1999р.
№1105-ХІV «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань, які причинили
втрату працездатності» здійснено
страхові виплати постраждалому ОСОБА_4
в сумі 43756,92 грн.; суму 437,57 грн. склала
плата за переказ згаданих страхових
сум через банківські установи, а тому
зазначена сума стягнута з Відповідача
відповідно до ст. ст.1166, 1172, 1191
Цивільного кодексу України в порядку
регресу.

13.12.11р. рішенням господарського суду
міста Києва у справі №17/417 за позовом
Позивача до відповідача про стягнення
89650,74 грн. позов задоволено повністю,
стягнуто 89650,74 грн., з яких 69321,04 грн.
страхові виплати здійснені Позивачем
на користь ОСОБА_4 за період з серпня
2009р. по серпень 2011р., а також страхові
виплати по втраті годувальника сім'ї
загиблого ОСОБА_3 в сумі 20329,70 грн. з
березня 2009р. по серпень 2011р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
Позивачем на підставі ст.2, 28, 34 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
№1105-XIV від 23.09.1999р. здійснено страхові
виплати ОСОБА_4 згідно поданої ним
заявою щомісячно за період з вересня
2011р. по вересень 2013р. в розмірі 98405,17
грн., а також страхові виплати по втраті
годувальника сім'ї загиблого ОСОБА_3
згідно поданої заяви дружини - ОСОБА_5
за період з вересня 2011р. по вересень
2013р. в розмірі 24360,31 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
апеляційна скарга Позивача не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно з преамбулою Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» цей Закон відповідно
до Конституції України та Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування визначає
правову основу, економічний механізм
та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
призвели до втрати працездатності або
загибелі застрахованих на виробництві
(далі - страхування від нещасного
випадку). Страхування від нещасного
випадку є самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» страховими виплатами
є грошові суми, які згідно із статтею 21
цього Закону Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
виплачує застрахованому чи особам, які
мають на це право, у разі настання
страхового випадку. Зазначені грошові
суми складаються із: 1) страхової
виплати втраченого заробітку (або
відповідної його частини) залежно від
ступеня втрати потерпілим професійної
працездатності (далі - щомісячна
страхова виплата); 2) страхової виплати
в установлених випадках одноразової
допомоги потерпілому (членам його сім'ї
та особам, які перебували на утриманні
померлого); 3) страхової виплати пенсії
по інвалідності потерпілому; 4)
страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника; 5) страхової
виплати дитині, яка народилася
інвалідом внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання її матері під час
вагітності; 6) страхових витрат на
медичну та соціальну допомогу.

Згідно з ст.4 «Основ законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності відноситься до
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно з ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу
України особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Згідно зі ст.980 Цивільного кодексу
України предметом договору
страхування можуть бути майнові
інтереси, які не суперечать закону і
пов'язані з: життям, здоров'ям,
працездатністю та пенсійним
забезпеченням (особисте страхування);
володінням, користуванням і
розпорядженням майном (майнове
страхування); відшкодування шкоди,
завданої страхувальником (страхування
відповідальності).

Відповідно до ст.993 Цивільного кодексу
України до страховика, який виплатив
страхове відшкодування за договором
майнового страхування, у межах
фактичних витрат переходить право
вимоги, яке страхувальник або інша
особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч.2 ст.999 Цивільного
кодексу України до відносин, що
випливають із обов'язкового
страхування, застосовуються положення
Цивільного кодексу України, якщо інше
не встановлено актами цивільного
законодавства.

Таким чином, ст.1911 Цивільного кодексу
України передбачає виникнення у особи
права регресу в разі, якщо вона
відшкодувала потерпілому шкоду,
заподіяну іншою особою в рамках
деліктних правовідносин між нею та
потерпілим. Разом з тим,
правовідносини, пов'язані зі
страхуванням різних видів, регулюються
нормами глави 67 Цивільного кодексу
України.

Оскільки дія Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" поширюється виключно
на застрахованих осіб, страхувальників
та страховика, цим Законом, а також
іншими нормативно-правовими актами не
врегульований правовий механізм
відносин Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України як страховика з
іншими особами - відповідальними за
шкоду, заподіяну життю та здоров'ю
застрахованої особи, до таких
правовідносин слід застосовувати
загальні положення Цивільного кодексу
України щодо страхування. За таких
обставин, за загальними правилами
страхування страховик має право вимоги
до особи, відповідальної за завдані
збитки, лише в разі виплати страхового
відшкодування за договором майнового
страхування, а, отже, в разі проведення
страхових виплат за договором
особистого страхування, таке право
вимоги страховика до особи,
відповідальної за заподіяння шкоди, не
передбачено.

З урахуванням наведеного та з огляду на
положення ст.993, 999 Цивільного кодексу
України, Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", місцевий
господарський суд дійшов вірного
висновку про те, що Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, як страховик за
обов'язковим особистим страхуванням,
не має права вимоги до особи,
відповідальної за заподіяння шкоди
потерпілому.

Даний висновок підтверджується листом
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики вирішення
спорів, що виникають з правовідносин
страхування» від 14.01.14р. №01-06/15/2014
відповідно до якого здійснення Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України страхової виплати
застрахованій особі за договором
особистого соціального страхування не
є шкодою в розумінні ст.1166 Цивільного
кодексу України, а отже, Фонд не є
особою, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, і тому згідно із ч.1 ст.1191
Цивільного кодексу України не набуває
права зворотної вимоги до винної особи
(постанова Вищого господарського суду
України від 23.07.2013 №905/2662/13).

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для зміни чи
скасування рішення суду першої
інстанції згідно з ст.104 Господарського
процесуального кодексу України.

Судові витрати покладаються на
апелянта в порядку ст.49 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101- 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції фонду страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України у м.
Львові на рішення Господарського суду
м. Києва від 03.03.2014р. у справі №910/1578/14
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва
від 03.03.2014р. у справі №910/1578/14 залишити
без змін.

Повний текст постанови складено
21.05.2014р.

Головуючий суддя
Ю.Л. Власов

Судді
Г.В. Корсакова

Є.Ю. Шаптала