ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2014 р.
Справа № 911/1438/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Бабкіної В.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства
«Авто «ЛІСС»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю компанії «ВТК
Відродження»

про стягнення 48596,49 грн.

секретар судового засідання (пом.
судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від позивача: Слєпцова О.В. - директор
(наказ № 41 від 01.08.2010 р./паспорт)

від відповідача: не з'явився

Обставини справи:

Приватне підприємство «Авто «ЛІСС»
(далі - позивач) звернулось до
господарського суду Київської області
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю компанії «ВТК
Відродження» (далі - відповідач) про
стягнення 48596,49 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
договірних зобов'язань щодо здійснення
розрахунку з позивачем за поставку
товару відповідно до договору поставки
№ 4/13 від 28.01.2013 р., у зв'язку з чим
позивач просить суд стягнути з
відповідача 29299,30 грн. основного боргу,
1919,65 грн. пені, 603,22 грн. 3% річних, 16774,32
грн. упущеної вигоди, а також судовий
збір в розмірі 1827,00 грн.

Розгляд справи відкладався.

У судових засіданнях 12.05.2014 р. та 29.05.2014
р. представники позивача позовні
вимоги підтримали.

Відповідач у судові засідання 12.05.2014 р.
та 29.05.2014 р. не з'явився, представника не
направив, хоча про дату та час розгляду
справи був повідомлений належно.
Відзиву на позов не надав.

Відповідно до Інформаційного листа
Вищого господарського суду України від
15.03.2010 р. № 01-08/140 «Про деякі питання
запобігання зловживанню
процесуальними правами у
господарському судочинстві» особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Згідно з п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. № 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України в разі,
якщо відзив на позовну заяву і
витребувані господарським судом
документи не подано, справу може бути
розглянуто за наявними в ній
матеріалами.

У судовому засіданні 26.05.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази та
оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

28.01.2013 р. між Приватним підприємством
«Авто «ЛІСС» (постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю компанією «ВТК
Відродження» (покупець) було укладено
договір поставки № 4/13, відповідно до п.
1.1 якого постачальник зобов'язується
поставити та передати у власність
покупця продукцію, а саме - моторні,
гідравлічні, трансмісійні, промислові
масла та іншу автохімію (товар), а
покупець зобов'язується прийняти товар
та оплатити його на умовах даного
договору.

Згідно з п. 2.3 договору датою
постачання-відвантаження товару
вважається дата у видатковій
накладній.

У відповідності з п. 3.1 договору
розрахунки за даним договором
здійснюються шляхом перерахування
грошових коштів покупцем на поточний
рахунок постачальника протягом 5
календарних днів з моменту прийняття
покупцем товару. Датою відвантаження
вважається дата вказана на видатковій
накладній.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що за
порушення зобов'язань, зазначених у п.
3.1 даного договору, постачальник може
стягнути з покупця пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожний день прострочення від вартості
переданого, але не оплаченого товару.

ПП «Авто «ЛІСС» на виконання умов
договору поставки № 4/13 від 28.01.2013 р.
було поставлено відповідачеві товар на
суму 29299,30 грн., що підтверджується
видатковими накладними № 261 від 01.08.2013
р. на суму 21935,00 грн. та № 273 від 07.08.2013 р.
на суму 7364,30 грн. (копії долучені до
матеріалів справи, оригінали оглянуті
судом).

Оскільки відповідач не розрахувався з
позивачем за договором № 4/13 від 28.01.2013
р., останній і звернувся з даним позовом
до суду.

Згідно приписів статті 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є таке
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог -відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Зазначена норма
кореспондується з приписами статті 193
Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського
кодексу України кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язань,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського
кодексу України не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язання, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Приписами статті 530 ЦК України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник)
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин.

Так, ст. 655 Цивільного кодексу України
передбачає, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

За змістом ст.ст. 691, 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар за ціною, встановленою у
договорі купівлі-продажу, а також
вчинити за свій рахунок дії, які
відповідно до договору, актів
цивільного законодавства або вимог, що
звичайно ставляться, необхідні для
здійснення платежу. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. У разі
прострочення оплати товару продавець
має право вимагати оплати товару та
сплати процентів за користування
чужими грошовими коштами.

Поряд з цим, приписами статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України визначено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідач відзиву на позов,
контррозрахунку або доказів погашення
заборгованості за договором поставки
№ 4/13 від 28.01.2013 р. суду не надав.

Отже, факт порушення відповідачем
зобов'язань судом встановлений та по
суті відповідачем не спростований.

З огляду на викладене, вимога позивача
про стягнення з відповідача
заборгованості за договором поставки
№ 4/13 від 28.01.2013 р., з урахуванням
встановлення судом факту наявності
заборгованості відповідача перед
позивачем у сумі 29299,30 грн., є
обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути
з відповідача пеню на підставі п. 8.2
договору в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що нараховується на суму
заборгованості, за кожен день
прострочення оплати.

Статтею 216 Господарського кодексу
України передбачено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають наслідки,
встановлені договором або законом,
зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Позивач просить суд стягнути з
відповідача пеню в сумі 1919,65 грн., у тому
числі - за період з 07.08.2013 р. до 06.02.2014 р.
на суму 21935,00 грн. в сумі 1437,49 грн. та з
13.08.2013 р. до 12.02.2014 р. на суму 7364,30 грн. в
сумі 482,61 грн., розмір якої є
обґрунтованим та арифметично вірним, у
зв'язку з чим пеня підлягає стягненню в
заявленому позивачем розмірі.

Окрім того, позовна заява містить
вимоги щодо стягнення з відповідача 3%
річних.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу, а також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З долученого до матеріалів справи
розрахунку 3% річних вбачається, що
позивачем було визначено розмір 3%
річних у сумі 603,22 грн., у тому числі - за
період з 07.08.2013 р. до 15.04.2014 р. на суму
21935,00 грн. в сумі 454,32 грн. та з 13.08.2013 р. до
12.02.2014 р. на суму 7364,30 грн. в сумі 482,61 грн.,
який є обґрунтованим та арифметично
вірним, у зв'язку з чим 3% річних
підлягають стягненню з відповідача в
заявленому позивачем розмірі.

Крім того, позивач просив суд стягнути
з відповідача 16774,32 грн. упущеної
вигоди, у тому числі - за видатковою
накладною № 261 від 01.08.2013 р. в сумі 12558,16
грн. та за видатковою накладною № 273 від
07.08.2013 р. в сумі 4216,16 грн.

Зазначена вимога позивача про
стягнення з відповідача 16774,32 грн.
упущеної вигоди не підлягає
задоволенню судом з огляду на наступне.

Згідно приписів ст. 226 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин, який вчинив господарське
правопорушення, зобов'язаний
відшкодувати на вимогу суб'єкту
завдані збитки у добровільному порядку
в повному обсязі.

Також слід зазначити, що особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування (частина 1 статті 22
Цивільного кодексу України). При цьому
частиною 2 статті 22 ЦК України
встановлено, що збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Проте, притягнення до
цивільно-правової відповідальності
можливе лише за певних, передбачених
законом умов, сукупність яких формує
склад правопорушення, що є підставою
цивільно-правової відповідальності.
При цьому складовими правопорушення,
необхідними для відповідальності у
вигляді відшкодування збитків, є
суб'єкт та об'єкт правопорушення, а
також суб'єктивна та об'єктивна
сторони.

Суб'єктом цивільного правопорушення є
боржник, а об'єктом правопорушення -
зобов'язальні правовідносини
кредитора та боржника. Суб'єктивну
сторону становить вина боржника, а
об'єктивну - протиправна поведінка
боржника (невиконання або неналежне
виконання обов'язку), наявність збитків
у майновій сфері кредитора, причинний
зв'язок між протиправною поведінкою
боржника та збитками. За відсутності
хоча б одного з цих елементів цивільна
відповідальність не настає.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 25.01.2007 р. у справі № 6/213-06-5667,
згідно з якою за загальним принципом
цивільного права особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування (частина перша статті 22,
стаття 611, частина перша статті 623
Цивільного кодексу України). Для
застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення,
як-то: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника.

Окрім того, наведена правова позиція
відповідає позиції, що викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 18.02.2010 р. у справі № 20/035-09.

В обґрунтування вимоги про стягнення
упущеної вигоди позивач зазначав, що
несвоєчасне погашення заборгованості
відповідачем призвело до понесення
збитків (упущеної вигоди) в сумі 16774,32
грн., оскільки товар, що поставлявся
відповідачу, є імпортним та,
відповідно, придбавався ПП «Авто
«ЛІСС» з урахуванням офіційного курсу
долара США до гривні, у зв'язку з чим, за
твердженням позивача, внаслідок росту
курсу долара США на момент подання
даного позову до суду, ПП «Авто «ЛІСС»
для продовження господарської
діяльності зможе закупити меншу
кількість продукції, ніж при
своєчасному погашенні відповідачем
своєї заборгованості, та, відповідно,
отримає менший прибуток.

Водночас, у порушення вимог ст. 22 ЦК
України позивачем не доведено
належними та допустимими доказами у
розумінні ст. 34 ГПК України,
безпосереднього причинного зв'язку між
діями відповідача щодо непогашення
заборгованості і збитками позивача у
вигляді упущеної вигоди внаслідок
зростання ціни товару, що
придбавається позивачем через зміну
курсу долара США.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про недоведеність позивачем
наявності усіх елементів цивільного
правопорушення в діях ТОВ компанії
«ВТК Відродження», зокрема, не доведено
причинного зв'язку між поведінкою
відповідача та упущеною вигодою
(збитками) позивача, у зв'язку з чим
вимога позивача про стягнення 16774,32 грн.
упущеної вигоди не підлягає
задоволенню.

З урахуванням викладеного вище, суд
дійшов висновку щодо часткового
задоволення позовних вимог Приватного
підприємства «Авто «ЛІСС».

Судові витрати відповідно до вимог
ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю компанії
«ВТК Відродження» (08010, Київська обл.,
Макарівський р-н, смт. Кодра, вул.
Ковпака, 2, код 35256333) на користь
Приватного підприємства «Авто «ЛІСС»
(09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул.
Леваневського, 45, кв. 28, код 32518699) - 29299
(двадцять дев'ять тисяч двісті
дев'яносто дев'ять) грн. 30 коп. основного
боргу, 1919 (одну тисячу дев'ятсот
дев'ятнадцять) грн. 65 коп. пені, 603
(шістсот три) грн. 22 коп. 3% річних, 1196
(одну тисячу сто дев'яносто шість) грн. 36
коп. судового збору.

3. У решті позовних вимог
відмовити.

Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення підписане 30.05.2014 р.

Суддя
В.М. Бабкіна