ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

15 травня 2014 р. Справа №
902/427/14

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Банаська О.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДПЗКУ-МТС", м.Київ

до: Фермерського господарства "Фермер
Гжебінський Ю.В.", смт.Крижопіль,
Вінницька область

про стягнення 42 737 грн. 65 коп.
заборгованості за договором №
КО-ВН-39/2012 від 18.09.2013 року.

За участю секретаря судового засідання
Нестерова Д.О.

Представники сторін в засідання суду
не з'явились.

ВСТАНОВИВ :

До господарського суду Вінницької
області надійшла позовна заява
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ДПЗКУ-МТС" до
Фермерського господарства "Фермер
Гжебінський Ю.В." про стягнення 42 737 грн.
65 коп. за договором № КО-ВН-39/2012 від
18.09.2013 року, з яких 39 000 грн. основного
боргу, 819 грн. 53 коп. пені, 2 730 грн. - 7 %
штрафу та 189 грн. 12 коп. - 3 % річних за
період з 27.11.2013 року по 24.01.2014 року.

Ухвалою суду від 08.04.2014 року за вказаним
позовом порушено провадження у справі
№ 902/427/14 та призначено до розгляду на
23.04.2014 року.

Сторони в судове засідання 23.04.2014 року
не з'явились, причин неявки та
неподання доказів не повідомили, при
тому, що про час, день та місце розгляду
справи сторони були повідомлені
завчасно та належним чином - ухвалою
суду від 08.04.2014 року, надіслання та
вручення якої уповноваженим
представникам сторін підтверджується
поштовими повідомлення про вручення
поштової кореспонденції за №
406, № 349 та за № 314.

При цьому від позивача через
канцелярію суду надійшло клопотання
про приєднання до матеріалів справи
документів, зокрема, оригіналу
договору про надання послуг №
КО-ВН-39/2013 від 18.09.2013 року та оригіналу
акту здачі-приймання виконаних робіт №
9087 від 19.11.2013 року на суму 39 000 грн.

В зв'язку з не явкою в засідання суду
сторін розгляд справи ухвалою суду від
23.04.2014 року відкладено на 15.05.2014 року.

В засідання суду 15.05.2014 року сторони
повторно не з'явились.

Про час, день та місце розгляду справи
сторони було повідомлено завчасно та
належним чином - ухвалою суду від 15.05.2014
року, надіслання та вручення якої
уповноваженим представникам сторін
стверджується поштовими
повідомленнями про вручення поштової
кореспонденції за № 285, №527,
№ 154, № 941,
№917.

Від позивача через канцелярію суду
надійшло клопотання № 130юр-509/2014 від
06.05.2014 року про розгляд справи без
участі представника позивача за
наявними в матеріалах справи
документами.

Слід зазначити, що ухвала про порушення
провадження у справі від 08.04.2014 року та
ухвала про відкладення розгляду справи
від 23.04.2014 року надсилалась відповідачу
за декількома адресами, як по тій що
вказана позивачем в позовній заяві, так
і по тим що встановлені судом при
підготовці справи до розгляду. При
цьому суд констатує, що за всіма
надісланими адресами відповідачем
отримано вищевказані ухвали.

Враховуючи викладене суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
забезпечення явки останнього в судове
засідання для реалізації ним права на
судовий захист своїх прав та інтересів.

При цьому суд враховує, що статтею 6
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини 1950 року, ратифікованою
Верховною Радою України (Закон України
від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі
гарантовано право на справедливий і
відкритий розгляд при визначенні її
громадських прав і обов'язків впродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом, створеним
відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст.ст.38, 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів.

Проте, відповідач своїм правом на
участь у засіданні суду не скористався,
а тому, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69
ГПК України щодо строків вирішення
спору та той факт, що неявка в засідання
суду відповідача або його
представника, належним чином та
відповідно до законодавства
повідомлених про дату, час та місце
судового засідання, не перешкоджає
розгляду справи, суд дійшов висновку
про розгляд справи за наявними у ній
матеріалами, відповідно до приписів
ст.75 Господарського процесуального
кодексу України.

За відсутності учасників судового
засідання справа розглядається без
фіксації судового процесу технічними
засобами.

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті судом встановлено наступне.

18.09.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "ДПЗКУ-МТС"
(Виконавець) та Фермерським
господарством "Фермер Гжебінський Ю.В."
(Замовник) укладено договір про надання
послуг № КО-ВН-39/2013 (а.с.9-10, т.1).

За умовами Договору Виконавець
зобов'язується в порядку та на умовах
даного Договору, на території
сільськогосподарських угідь Замовника
надати останньому послуг по збиранню
врожаю сільськогосподарських культур
на пальному Замовника, а Замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
надані послуги (п.1.1. Договору).

Пунктом 1.2,1.3 Договору сторони
домовились, що Виконавець починаючи з
27.09.2013 року збирає врожай кукурудзи з 150
гектар сільськогосподарських угідь
Замовника, вартість послуг складає 300
грн. за один гектар, а на загальну суму
45 000,00 грн.

Розділом третім Договору сторони
визначили вартість наданих послуг та
умови надання послуг.

Так, вартість послуг по збиранню врожаю
за один зібраний гектар зазначається в
п. 1.2. Договору, яка може бути змінена за
домовленістю сторін, про що вони
укладають відповідну Додаткову угоду.
Укладення такої додаткової угоди є
правом, а не обов'язком Сторін.

Загальна вартість наданих послуг
обчислюється виходячи з актів
передачі-приймання наданих послуг, що
підписані Сторонами (п.3.3. Договору).

Оплата наданих послуг здійснюється
шляхом перерахування грошових коштів
на поточний рахунок Виконавця на
підставі актів передачі-приймання
наданих послуг в строк не пізніш ніж
через 5 робочих днів з дати підписання
відповідного акту (п.3.4. Договору).

Також Договором сторони передбачили
відповідальність за неналежне
виконання взятих на себе зобов'язань.

Зокрема, пунктом 5.2 Договору
передбачено, що за прострочення оплати
наданих послуг Замовник сплачує
Виконавцю пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості, за кожен день
прострочення оплати, а у випадку
непогашення заборгованості протягом
більше як 30 календарних днів з моменту
виникнення такої заборгованості
Замовник зобов'язаний додатково, крім
пені, сплатити Виконавцю штраф в
розмірі 7% від суми заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи,
19.11.2013 року Виконавець (позивач по
справі) на умовах договору про надання
послуг № КО-ВН-39/213 від 18.09.2013 року надав
Замовнику (відповідачу по справі)
послуги по збиранню урожаю кукурудзи з
130 гектарів землі по ціні 250 грн. за один
гектар на загальну суму 39 000 грн. з ПДВ,
що стверджується обопільно підписаним
сторонам актом здачі-приймання № 9087
від 19.11.2013 року (а.с.11, т.1).

Доказом того, що акт здачі-приймання №
9087 від 19.11.2013 року підписаний сторонами
саме на виконання умов договору про
надання послуг № КО-ВН-39/213 від 18.09.2013
року є безпосереднє посилання на
вказаний договір в самому акті.

Відповідно до п. 3.4 Договору відповідач
повинен був здійснити розрахунки з
позивачем за отримані послуги по акту
здачі-приймання № 9087 від 19.11.2013 року в
строк не пізніш ніж через 5 робочих днів
з дати підписання відповідного акту,
тобто до 25.11.2013 року включно.

Таким чином, починаючи з 26.11.2013 року,
відповідно до норм чинного
законодавства та умов договору,
відповідач є таким що прострочив
виконання зобов'язання по оплаті
отриманих послуг.

Непроведення відповідачем оплати за
надані позивачем послуги слугувало
підставою звернення останнього з даним
позовом до суду.

На підставі встановлених обставин суд
дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Беручи до уваги зміст договору
укладеного між сторонами, характер
взятих на себе сторонами зобов'язань,
суд дійшов висновку про те, що між
сторонами виникли правовідносини з
договору про надання послуг,
регулювання яких здійснюється в главі
63 "Послуги. Загальні положення",
ст.ст.901-907 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 ЦК України встановлено,
що якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

З врахуванням викладеного позовні
вимоги щодо стягнення заборгованості в
сумі 39 000 грн. 00 коп. з відповідача за
надані послуги згідно договору про
надання послуг № КО-ВН-39/213 від 18.09.2013
року є правомірними та обґрунтованими,
оскільки відповідають умовам договору
та чинному законодавству, а тому
підлягають повному задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Також судом розглянуто вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача
819 грн. 53 коп. пені за період з 27.11.2013
року (перший день прострочки
визначений позивача) по 24.01.2014 року
(день визначений позивачем в
розрахунку заборгованості), 2 730 грн. 00
коп. - 7 % штрафу та 189 грн. 12 коп. - 3 %
річних за період з 27.11.2013 року по 24.01.2014
року, за результатами чого суд дійшов
наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Слід зазначити, що у відповідності до
п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст.
230 Господарського кодексу України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, крім іншого,
неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного
кодексу України встановлено, що
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу
України, встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з пунктом 5.2 Договору за
прострочення оплати наданих послуг
Замовник сплачує Виконавцю пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми заборгованості, за кожен день
прострочення оплати, а у випадку
непогашення заборгованості протягом
більше як 30 календарних днів з моменту
виникнення такої заборгованості
Замовник зобов'язаний додатково, крім
пені, сплатити Виконавцю штраф в
розмірі 7% від суми заборгованості.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином суд вважає, що вимоги
позивача щодо стягнення пені, штрафу в
розмірі 7 % за договором про надання
послуг № КО-ВН-39/213 від 18.09.2013 року та 3 %
річних у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК
України є правомірними, оскільки
відповідають умовам укладеного
договору та чинного законодавства.

При цьому суд зауважує, що одночасне
стягнення з учасника господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання за договором, штрафу та
пені не суперечить статті 61
Конституції України, оскільки згідно
зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є
формами неустойки, а відповідно до
статті 230 ГК України - видами штрафних
санкцій, тобто не є окремими та
самостійними видами юридичної
відповідальності, а у межах одного виду
відповідальності може застосовуватися
різний набір санкцій на чому також
наголошено в постанові Верховного Суду
України від 27.04.2012 року у справі 3-24гс12.

При перевірці правильності розрахунку
пені, 7 % штрафу та 3 % річних судом
встановлено, що позивач заявив до
стягнення штрафні санкції за період з
27.11.2013 року, тоді як відповідно до умов
укладеного договору відповідач
прострочив виконання свого
зобов'язання з 26.11.2013 року, але
враховуючи те, що позивачем не
подавались заяви про збільшення
розміру позовних вимог вказані вимоги
задовольняються у заявлених позивачем
розмірах та у вказані періоди.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43
Господарського процесуального кодексу
України докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги і
заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та
вимогам ухвали суду відповідач не
подав до суду будь-яких належних та
допустимих доказів в спростування
позовних вимог позивача щодо стягнення
боргу, 3 % річних та 7 % штрафу.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про задоволення позову в повному
обсязі.

Витрати на судовий збір підлягають
віднесенню на відповідача відповідно
до ст.49 ГПК України.

15.05.2014 року в судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 42, 43, 44,
48, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позовні вимоги задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Фермерського господарства
"Фермер Гжебінський Ю.В.", вул.К.Маркса,
60, смт.Крижопіль, Крижопільський район,
Вінницька область, 24600
(ідентифікаційний код - 13324804) на користь
Товариствва з обмеженою
відповідальністю "ДПЗКУ-МТС",
вул.Сагсаганського, 143, м.Київ, 01032
(ідентифікаційний код - 37702357) - 39 000 грн. 00
коп. - основного боргу за договором про
надання послуг № КО-ВН-39/2013 від 18.09.2013
року, 819 грн. 53 коп. - пені, 2 730
грн. 00 коп. - 7% штрафу, 189 грн. 12 коп. - 3%
річних та 1 827 грн. 00 коп. - відшкодування
витрат пов'язаних зі сплатою судового
збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. Копію рішення надіслати сторонам
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 20 травня 2014 р.

Суддя Банасько
О.О.

віддрук. 3 прим.:

1 - до справи.

2 - позивачу - вул.Лютеранська, 15, літ.А,
н/п 17, м.Київ, 01024.

3 - відповідачу - відокремлена садиба
вул.Ново-Радянська, 20, с.Сонячне,
Крижопільський район, Вінницька
область, 24600.