ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2014 р.Справа № 922/1527/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання
Дородіної І.А.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АСН-Інвест", м. Харків
до Публічного акціонерного
товариства "Харківміськгаз", м. Харків
про стягнення 56777,92 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Білошенко А.Ю., довіреність
від 15.04.2014 року;

відповідача -Зубрич Д.О., довіреність №
06/3931 від 30.12.2013 року;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "АСН-ІНВЕСТ" з
вернулось до господарського суду
Харківської області з позовною заявою,
в якій просить стягнути з Публічного
акціонерного товариства
"Харківміськгаз" суму боргу у розмірі
52308,57грн., пеню у розмірі 1935,21 грн., 3%
річних у розмірі 441,80 грн. та інфляційні
витрати у розмірі 2092,34грн. Позовні
вимоги обгрунтовані невиконанням
відповідачем умов Договору № 20100газ на
постачання природного газу за
регульованим тарифом. Витрати по
сплаті судового збору у розмірі 1827,00
грн. позивач просить покласти на
відповідача.

08 травня 2014 року до канцелярії суду від
позивача із супровідним листом за вх. №
14960 надані додаткові документи по
справі, які долучені до матеріалів
справи.

У судовому засіданні 15 травня 2014 року
представник відповідача позовні
вимоги визнає частково та надав відзив
за вх. № 15934, в якому зазначає, що
позивачем невірно розраховані
інфляційні витрати.

Представник позивача 15 травня 2014 року
не заперечує проти часткового
задоволення позову, з урахуванням
розрахунків відповідача щодо
нарахування інфляційних втрат.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши матеріали справи в
їх сукупності, надаючи правову оцінку
позовним вимогам, вислухавши пояснення
представників сторін, суд встановив
наступне.

01 грудня 2011 року між Публічним
акціонерним товариством
"Харківміськгаз" (постачальник,
відповідач по справі) та Приватним
акціонерним товариством "ІНВЕСТ-МАРКЕТ
УКРАЇНА" ( споживач, )
було укладено Договір № 20100газ на
постачання природного газу за
регульованим тарифом (далі -Договір).

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків; договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає із
суті договору.

Статтею 265 Господарського кодексу
України встановлено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник,
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки другій стороні -
покупцеві, товар, а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
і сплатити за нього певну грошову суму.
Договір укладається на розсуд сторін.

Відповідно до умов Договору, ПАТ
Харківміськгаз" поставляв ПрАТ
"ІНВЕСТ-МАРКЕТ УКРАЇНА" природний газ в
обсягах і порядку, передбачених
Договором, а в свою чергу ПрАТ
"ІНВЕСТ-МАРКЕТ УКРАЇНА" сплачував ПАТ
"Харківміськгаз" вартість газу і
наданих послуг у розмірах, строках,
порядку та на умовах, передбачених
Договором.

Як вбачається з матеріалів справи,
послуги з постачання природного газу
надавались протягом грудня 2011 року -
грудня 2012 року, однак даний Договір
припинив свою дію 31 грудня 2012 року
(відповідно до п. 10.1 Договору).

Також слід зазначити, що пунктом 6.4.1.
Договору № 20100газ на постачання
природного газу за регульованим
тарифом, сторони визначили, що у разі
невиконання своїх зобов'язань щодо
обсягів постачання газу Постачальник
зобов'язаний виплатити Споживачеві
суму у розмірі вартості
недопоставленого газу протягом 10 днів.

Водночас, матеріали справи свідчать
проте, що станом на 01.04.2013 року виникла
переплата ПрАТ "ІНВЕСТ-МАРКЕТ УКРАЇНА"
за даним Договором у розмірі 52308,57 грн.,
що підтверджується актом звірки
взаємних розрахунків від 11.04.2013року.

15 січня 2013 року між Приватним
акціонерним товариством "ІНВЕСТ-МАРКЕТ
УКРАЇНА" та Товариством з обмеженою
відповідальністю "АСН-ІНВЕСТ"
(позивачем) було укладено Договір
відступлення права вимоги № 1, згідно з
яким до ТОВ "АСН-ІНВЕСТ" перейшли права
та обов'язки Кредитора ПАТ
"Харківміськгаз" за Договором № 20100газ
на постачання природного газу за
регульованим тарифом від 01.12.2011року.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 Цивільного
кодексу України, кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок: 1) передання ним своїх
прав іншій особі (відступлення права
вимоги); 2) правонаступництва; 3)
виконання обов'язку боржника
поручителем або заставодавцем
(майновим поручителем); 4) виконання
обов'язку боржника третьої особи.

26 грудня 2013 року позивач звернувся до
відповідача листом за вих. № 35 з
вимогою повернути суму боргу у розмірі
52308,57 грн. Даний лист отримано
відповідачем 26 грудня 2013 року.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства. Таким чином, можна
вважати, що строк (термін) виконання
зобов'язання відповідачем перед
позивачем - 7 днів з моменту
пред'явлення вимоги.

Одже, оскільки вимога була пред'явлена
26 грудня 2013 року, то строк виконання
зобов'язання встановлений 03 січня 2014
року включно.

26 лютого 2014 року позивач повторно
звернувся до відповідача з вимогою
виконання зобов'язання шляхом сплати
суми боргу. Претензія № 1 була отримана
відповідачем 04 березня 2014 року.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, на момент звернення позивача до
суду, жодної відповіді відповідач на
вимоги не надав та зобов'язання не
виконав.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать матеріали справи,
заборгованість відповідача перед
позивачем за Договором № 20100газ на
постачання природного газу за
регульованим тарифом складає 52308,57 грн.,
що підтверджується матеріалами, а
також визнана відповідачем.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про задоволення позовних вимог в
частині стягнення з відповідача 52308,57
грн. основного боргу.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам в частині стягнення з
відповідача 1935,21 грн. пені, суд зазначає
наступне.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Частиною першою ст. 216 Господарського
кодексу України встановлено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно зі ст.ст.610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума, яку боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Водночас частиною шостою статті 232 ГК
України визначено порядок
застосування штрафних санкцій та
обмеження щодо періоду їх нарахування.
Зокрема, частиною шостою цієї статті
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.4.2. Договору № 20100газ на
постачання природного газу за
регульованим тарифом, сторони
визначили, що у разі порушення строків
оплати, передбачених п. 6.4.1 Договору,
стягується пеня в розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Позивачем до матеріалів справи наданий
розрахунок пені за весь період
прострочення виконання відповідачем
грошового зобов'язання, а саме 01.01.2014
року по 16.04.2014 року, відповідно до якого
належною до сплати сумою є 1935,21грн.

На підставі вказаного, суд знаходить
правові підстави для задоволення
позовних вимог в частині стягнення
пені у розмірі 1935,21 грн.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам в частині стягнення 3 % річних у
441,80 грн. та інфляційних витрат у
розмірі 2092,34 грн., суд зазначає
наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Аналіз зазначеної статті вказує на те,
що наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних не є санкціями, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінених грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання.

Як свідчать матеріали справи, період
нарахування позивачем 3% річних та
розрахунок визначений вірно, згідно
вимог діючого законодавства, що дає
підстави суду задовольнити позовні
вимоги в частині стягнення 3% річних у
сумі 441,80 грн.

Між тим, перевіряючи правильність
розрахунку заявлених позивачем до
стягнення сум інфляційних втрат за
період січень - березень 2014 року, суд
встановив, що при нарахуванні
зазначених сум позивачем здійснений
невірний розрахунок інфляційних втрат
в розмірі 2092,34 грн. За перерахунком
суду, сума, яка підлягає стягненню,
становить 1569,26 грн.

На підставі вказаного, суд знаходить
правові підстави для задоволення
позовних в частині стягнення
інфляційних втрат у розмірі 1569,26 грн. В
іншій частині позовних вимог у розмірі
523,08 грн., суд вважає за необхідне
відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. 216, 217, 230, 232, 233 Господарського
кодексу України, ст. 526, ч.1 ст.512, 530, 549, 610,
611, 625 ЦК України, ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33-34, 38, 43,
47-49, 75, ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Харківміськгаз" ( 61004,
м.Харків, вул. Жовтневої Революції, 57/59,
) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю
"АСН-ІНВЕСТ" (61166, м. Харків, вул.
Коломенська, 63, ,п/р
0120.980 в ПАТ "ГРІН БАНК", МФО 322324) -
52308,57 грн. основного боргу, 1935,21 грн.
пені, 1569,26 грн. інфляційних витрат, 441,80
грн. 3% річних, 1810,17 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В частині позовних вимог у розмірі 523,08
грн. відмовити.

Повне рішення складено 20.05.2014 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/1527/14