ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 р. Справа № 909/421/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Цюх Г.З., при
секретарі судового засідання
Кошилович М.П., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агріматко-Вест", вул.
Підлісна, 27, с. Великі Гаї,
Тернопільський район, Тернопільська
область, 47722

до відповідача: Фермерського
господарства "Прометей", вул. Довбуша,
5-б, с. Перерив, Коломийський район,
Івано-Франківська область, 78268

про стягнення заборгованості в сумі
84371,45 грн.

за участю представників сторін:

від відповідача: Книшук Орися
Володимирівна - керівник,

від позивача представники не з'явилися.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агріматко-Вест"
звернулося до господарського суду
Івано-Франківської області з позовом
до фермерського господарства
"Прометей" про стягнення
заборгованості в сумі 84371,45 грн., в тому
числі 65041,46 грн. основного боргу, 13509,4
грн. пені, 2703,06 грн. інфляційних та 3117,53
грн. - 3% річних.

Представник позивача в судове
засідання не з"явився, однак, способом
факсимільного зв"язку, направив суду
лист вих.№34 від 02.06.14 (вх.№8371/14 від 02.06.14)
про те, що відповідач частково погасив
борг, сплативши 46000 грн. боргу та лист
вих.№34 від 03.06.14 (вх.№8387/14 від 03.06.14) про
те, що відповідач повністю погасив
основний борг в сумі 55 041,46 грн., а
позовні вимоги в частині стягнення
пені, 3% річних, втрат від інфляції
підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача подав лист
вих.№344 від 02.06.14, в якому повідомив суд,
що ним повністю оплачено основний борг
перед позивачем, в підтвердження чого
подав платіжні доручення, в стягненні
пені, 3% річних, втрат від інфляції
просив суд відмовити, мотивуючи тим, що
причиною несвоєчасної сплати боргу є
специфіка сільськогосподарського
виробництва, обвал цін на
сільськогосподарську продукцію,
заборгованість інших контрагентів
перед господарством.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши представника відповідача,
дослідивши та оцінивши зібрані докази
відповідно до приписів ст. 43 ГПК
України, з"ясувавши обставини, на яких
грунтуються позовні вимоги, судом
з"ясовано наступне.

На виконання умов договору поставки
№СХТ-035000006 від 13.02.13 позивач поставив
відповідачу товар (сівалку точного
висіву навісну NC Technic 8 з комплектом
добрив) на суму 350191,24 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи видатковою накладною №409001 від
09.04.13 та довіреністю №124 від 09.04.13
(а.с.14-15).

Відповідно до п.4.1. договору покупець
здійснює обов"язкову часткову
попередню оплату у розмірі 50% від суми
договору, яка розраховується згідно
п.2.1. Сума та строки попередньої оплати
вказуються у специфікації. Згідно
специфікації №00001 від 13.02.13 (а.с.13)
попередня оплата товару проводиться до
28.02.13, а остаточний розрахунок до 01.09.13.

Відповідач частково оплатив вартість
отриманого товар шляхом перерахування
позивачу попередньої оплати в сумі
285149,78 грн., в зв"язку з чим позивач
просив стягнути 65041,46 грн. боргу.

Відповідно до ст. 15-16 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст.712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу приписів ст.599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно з ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних випадках ставляться.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України та
ст. 193 Господарського кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону, акту
планування, договору, а при відсутності
таких вказівок - відповідно до вимог, що
звичайно ставляться; одностороння
відмова від виконання зобов'язання і
одностороння зміна умов договору не
допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно з п. 2 ст. 614 ЦК України
відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Як вбачається з поданої позивачем
виписки по рахунку від 16.04.14
відповідачем було частково сплачено
борг 15.04.14 в сумі 10000 грн., тобто до дати
надходження позовної заяви до суду
(22.04.14), що свідчить про відсутність
предмету спору до порушення
провадження у справі та є підставою для
відмови у позові в частині стягнення
10000 грн. основного боргу. ( п.4.4.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.11 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Також враховуючи, що відповідачем
після звернення позивача до суду було
сплачено 55041,46 грн. основного боргу, що
підтверджується поданими відповідачем
платіжними дорученнями №232, №1091 та №263
від 02.06.14, провадження в частині
стягнення 55041,46 грн. основного боргу
слід припинити за відсутністю предмету
спору відповідно до п.1-1 ст.80 ГПК
України, з віднесенням на відповідача в
цій частині судових витрат, що довів
спір до суду.

Слід визнати обгрунтованими вимоги
позивача щодо стягнення 2703,06 грн.
інфляційних за період вересня 2013 року
по березень 2014 року та 3117,53 грн. - 3%
річних за період з 02.09.13 по 14.04.14,
оскільки положеннями статті 625 чинного
Цивільного кодексу України
передбачено обов'язок боржника, який
прострочив виконання грошового
зобов"язання, на вимогу кредитора
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Правильність
нарахування інфляційних та 3% річних
судом перевірено.

Згідно з ст. 216 Господарського кодексу
України, учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Приписами ст.546, ст.549 ЦК України, ст.ст.
230-232 ГК України визначено, що одним із
видів забезпечення виконання
зобов'язання є неустойка у формі пені,
штрафу, яка сплачується боржником у
разі порушення зобов'язання. Згідно ч.2
ст. 551 ЦК України, п.4 ст.231 ГК України,
якщо предметом неустойки є грошова
сума і її розмір законом не визначений,
розмір неустойки встановлюється
договором.

Пунктом 6.2. договору передбачено, що у
випадку затримки оплати з вини Покупця,
Покупець сплачує Постачальнику пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми заборгованості за кожний день
прострочення.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобовязання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобовязання мало
бути виконано.

В даному випадку позивач нарахував
пеню в сумі 13509,4 грн. за період
прострочки з 02.09.13 по 14.04.14, тобто за 225
днів, що є порушенням вимог норми ч.6
ст.232 ГК України.

Відповідно до ст.55 Господарського
процесуального кодексу України, судом
самостійно здійснено перерахунок пені
з врахуванням ч.6 ст.232 ГК України,
обгрунтований розмір якої становитиме
11609,02 грн. (розрахунок здійснений судом
в ІПС "Законодавство").

Зважаючи на те, що факт прострочки
виконання грошового зобов"язання за
договором поставки №СХТ-035000006 від 13.02.13
відповідачем не спростований,
підтверджується матеріалами справи, з
урахуванням положень укладеного
сторонами Договору, суд вважає вимогу
позивача щодо стягнення 11609,02 грн. пені
обгрунтованою та такою, що підлягає до
задоволенню. В решті стягнення пені
належить відмовити.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Згідно із ч.1, 2 ст.43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, до стягнення підлягає 11609,02
грн. пені, 2703,06 грн. інфляційних та 3117,53
грн. - 3% річних .

Оскільки спір виник внаслідок
неправильних дій відповідача, на нього
відповідно до приписів, встановлених
ст.49 ГПК України, слід покласти судові
витрати пропорційно задоволеним
вимогам, а саме: 1569,31 грн. судового
збору.

Керуючись ст.ст.124,129 Конституції
України, ст.ст. 179, 193, 230 ГК України, ст.ст.
509, 526, 530, 546, 547, 549, 612, 614, 625, 692, 712
Цивільного кодексу України, ст.ст.33, 34,
43, 49, п.1-1 ч.1 ст.80, ст. ст. 82 -85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агріматко-Вест" до
Фермерського господарства "Прометей"
про стягнення заборгованості в сумі
84371,45 грн. - задоволити частково .

Стягнути з Фермерського господарства
"Прометей" (вул. Довбуша, 5-б, с. Перерив,
Коломийський район, Івано-Франківська
область, 78268, код 30344875) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агріматко-Вест" (вул.
Підлісна, 27, с. Великі Гаї,
Тернопільський район, Тернопільська
область, 47722, код 34401968) - 11609 (одинадцять
тисяч шістсот дев"ять) грн. 02 коп. пені,
2703 (дві тисячі сімсот три) грн. 06 коп.
інфляційних, 3117 (три тисячі сто
сімнадцять) грн. 53 коп. - 3% річних та 1569
(одну тисячу п"ятсот шістдесят дев"ять)
грн. 31 коп. судового збору.

Наказ видавати позивачу після набрання
рішенням законної сили.

В частині стягнення 55041,46 грн. основного
боргу провадження у справі припинити
за відсутністю предмету спору.

В стягненні 10000 грн. основного боргу та
1900,38 грн. пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

повне рішення складено 05.06.14

Суддя
Г.З. Цюх

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

_____________помічник судді Шунтов О.М. 05.06.14