ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
16 тел. 235-24-26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2014 р.
Справа № 911/907/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Лутак Т.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Іванківського міжрайонного
прокурора Київської області в
інтересах держави

до 1) Іванківської районної державної
адміністрації Київської області

2) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про визнання незаконним та скасування
розпорядження, визнання недійсним
договору та зобов'язання повернути
водний об'єкт

за участю представників:

від прокуратури:Галас О.М.від
відповідача 1: від відповідача 2:Шворак
С.А. ОСОБА_4, ОСОБА_1

суть спору:

Іванківський міжрайонний прокурор
Київської області звернувся до
господарського суду Київської області
в інтересах держави з позовом про
визнання незаконним та скасування
розпорядження Іванківської районної
державної адміністрації від 30.08.2012 р. №
591 про передачу в довгострокову оренду
водного об'єкту Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 на території
Розважівської сільської ради
Іванківського району Київської
області, визнання недійсним договору
оренди водного об'єкту
загальнодержавного значення,
укладеного 23.11.2012 р. між Іванківською
районною державною адміністрацією
Київської області та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1,
зобов'язання ОСОБА_1 повернути водний
об'єкт площею 17, 0 га, що знаходиться на
території Розважівської сільської
ради Іванківського району Київської
області у користування держави в особі
Іванківської районної державної
адміністрації.

В обґрунтування позовних вимог,
прокурор посилається на порушення
відповідачем 2 умов оспорюваного
договору та ст. 47 Водного кодексу
України і на те, що водний об'єкт був
наданий в оренду з порушенням вимог
водного законодавства України.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 21.03.2014 р. порушено
провадження у даній справі та
призначено її розгляд у судовому
засіданні на 07.04.2014 р.

04.04.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
від відповідача 1 надійшов відзив на
позов № 6-17-1199 від 31.03.2014 р. (вх. № 6153/14 від
04.04.2014 р.), у якому останній заперечує
проти задоволення позовних вимог.

До господарського суду Київської
області від Іванківського
міжрайонного прокурора Київської
області надійшло клопотання № 1151вих-14
від 04.04.2014 р. (вх. № 6279/14 від 07.04.2014 р.) про
долучення до матеріалів справи доданих
документів.

Присутні у судовому засіданні 07.04.2014 р.
представники відповідачів надали суду
документи по справі (вх. № 6343/14 від
07.04.2014 р. та вх. № 6344/14 від 07.04.2014 р.).

У судовому засіданні 07.04.2014 р. судом, в
порядку ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено перерву до 15.05.2014 р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 07.04.2014 р., за клопотанням
представника прокуратури, продовжено
строк розгляду спору у справі № 911/907/14
на п'ятнадцять днів.

07.05.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
від відповідача 1 надійшов супровідний
лист № 6-17-1673 від 30.04.2014 р. (вх. № 8425/14 від
07.05.2014 р.), до якого додано документи по
справі.

До господарського суду Київської
області від Іванківського
міжрайонного прокурора Київської
області надійшло клопотання № 1495вих.14
від 12.05.2014 р. (вх. № 8998/14 від 15.05.2014 р.) про
залучення документів до матеріалів
справи.

15.05.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
від відповідача 2 надійшло клопотання
б/н від 15.05.2014 р. (вх. № 8997/14 від 15.05.2014 р.)
про припинення провадження у даній
справі у зв'язку із тим, що спір не
підлягає вирішенню в господарських
судах України.

Розглянувши у судовому засіданні
вищезазначене клопотання та
заслухавши пояснення сторін, суд
відмовляє у його задоволенні з огляду
на наступне.

Відповідно до положень ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму. Юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема, спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Таким чином, Кодекс адміністративного
судочинства України регулює порядок
розгляду публічно-правових спорів, які
виникають у результаті здійснення
суб'єктом владних повноважень
управлінських функцій і розгляд яких
безпосередньо не віднесено до
підсудності інших судів.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 22 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів» місцеві господарські суди
розглядають справи у спорах, що
виникають з господарських
правовідносин, а також інші справи,
віднесені процесуальним законом до їх
підсудності, в свою чергу відповідно до
вимог ст.ст. 1, 41, 12 Господарського
процесуального кодексу України
господарські суди розглядають справи в
порядку позовного провадження, коли
склад учасників спору відповідає
приписам ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України, а
правовідносини, з яких виник спір,
мають господарський характер.

У вирішенні питання про те, чи є
правовідносини господарськими, а спір -
господарським, слід виходити з
визначень, наведених у ст. 3
Господарського кодексу України.

Господарський спір підвідомчий
господарському суду, зокрема, за таких
умов: участь у спорі суб'єкта
господарювання; наявність між
сторонами, по-перше, господарських
відносин, врегульованих Цивільним
кодексом України, Господарським
кодексом України, іншими актами
господарського і цивільного
законодавства, і, по-друге, спору про
право, що виникає з відповідних
відносин; наявність у законі норми, що
прямо передбачала б вирішення спору
господарським судом; відсутність у
законі норми, що прямо передбачала б
вирішення такого спору судом іншої
юрисдикції.

Згідно з ст. 12 Господарського
процесуального кодексу України
господарським судам підвідомчі справи
у спорах, що виникають при укладанні,
зміні, розірванні і виконанні
господарських договорів та з інших
підстав, а також у спорах про визнання
недійсними актів з підстав, зазначених
у законодавстві.

Таким чином, справи у спорах за участю
господарюючих суб'єктів та суб'єктів
владних повноважень про право, що
виникає із відносин приватноправового
характеру, врегульованих Цивільним
кодексом України, Господарським
кодексом України, іншими актами
господарського і цивільного
законодавства, підлягають вирішенню у
господарських судах.

Спір у даній справі виник з приводу
волевиявлення суб'єкта владних
повноважень щодо передачі в оренду
майна господарюючому суб'єкту, тобто
Іванківська районна державна
адміністрація Київської області та
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 у
даній справі виступають як суб'єкти
цивільних правовідносин і мають такий
самий правовий статус, що й інші
учасники цих відносин.

Іванківська районна державна
адміністрація Київської області не є
суб'єктом владних повноважень по
відношенню до іншого учасника відносин
- Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
оскільки відсутня підпорядкованість
яка має місце під час здійснення
місцевою державною адміністрацією
владних управлінських функцій.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов
висновку про необґрунтованість
клопотання відповідача 2 про
припинення провадження у даній справі
та відсутність підстав для його
задоволення.

Присутній у судовому засіданні 15.05.2014 р.
представник прокуратури надав суду
документи по справі (вх. № 9009/14 від
15.05.2014 р.).

У судовому засіданні 15.05.2014 р. судом, в
порядку ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено перерву до 29.05.2014 р.

Присутній у судовому засіданні
представник прокуратури повністю
підтримав позовні вимоги та просив суд
їх задовольнити з підстав викладених у
позові.

Представники відповідачів проти
задоволення позову заперечили з
підстав викладених у відзиві на
позовну заяву.

У судовому засіданні 29.05.2014 р.,
відповідно до ч. 2 ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, присутніх у судовому засіданні,
дослідивши докази та оцінивши їх в
сукупності, суд

встановив:

11.08.2011 р. Розважівською сільською радою
Іванківського району Київської
області було прийнято рішення № 70 «Про
погодження надання в оренду водойми»,
яким погоджено питання надання в
оренду місцевої водойми, яка
знаходиться між селами Розважів і
Жеревпілля гр. ОСОБА_5 і ОСОБА_1.

30.08.2012 р. Іванківською районною
державною адміністрацією Київської
області було прийнято розпорядження №
591 «Про надання в оренду водного
об'єкта», згідно з яким, відповідно до
ст. 51 Водного кодексу України, ст.ст. 13, 21
Закону України «Про місцеві державні
адміністрації», керуючись
розпорядженням Київської обласної
державної адміністрації від 12.04.2011 р. №
338 «Про додаткові заходи щодо
впорядкування використання водних
об'єктів загальнодержавного значення в
Київській області» та розглянувши
заяву Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, надано дозвіл Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 на оренду
водного об'єкта (ставка) орієнтованою
площею 17,0 га для рибогосподарських
потреб, який розташований за межами
населених пунктів на території
Розважівської сільської ради;
встановлено, що даний дозвіл необхідно
погодити з державним управлінням
охорони навколишнього природного
середовища в Київській області та
управлінням водного господарства в м.
Києві та Київській області; зобов'язано
Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1
укласти договір оренди водного об'єкта
після отримання позитивних висновків
управлінь, вказаних у п. 2 даного
розпорядження.

На підставі та на виконання
вищезазначеного розпорядження, 23.11.2012
р. між Іванківською районною державною
адміністрацією Київської області
(відповідач 1) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач
2) укладено договір оренди водного
об'єкту № 2, за умовами якого відповідач
1 передає в оренду, а відповідач 2
приймає в строкове платне володіння та
користування водний об'єкт
загальнодержавного значення площею
водного дзеркала 17,0 гектара з метою
риборозведення, вирощення і вилову
риби. Водний об'єкт розташований на
землях Розважівської сільської ради
Іванківського району і гідротехнічна
споруда знаходиться на балансі
Іванківського міжрайонного управління
водного господарства.

Відповідно до п. 2.1 договору вступ
відповідача 2 у користування водним
об'єктом настає одночасно із
підписанням сторонами договору і акту
прийому-передачі водного об'єкту.

Згідно з п. 3.1 договору цей договір
укладається на строк 49 років з 23.11.2012 р.
по 23.11.2061 р.

Даний договір зареєстровано у
Іванківській районній державній
адміністрації, про що в книзі записів
реєстрації договорів оренди вчинено
запис від 23.11.2012 р. № 2, погоджено з
Державним управлінням охорони
навколишнього природного середовища
Київської області та Управлінням
водних ресурсів у м. Києві та Київській
області.

На підставі та на виконання
вищезазначеного договору Іванківське
міжрайонне управління водного
господарства передало, а відповідач 2
прийняв в оренду водний об'єкт площею
17,0 га та гідротехнічну споруду, про що
вони склали акт прийому-передачі
водного об'єкту від 23.11.2012 р.

Іванківський міжрайонний прокурор
Київської області, посилаючись на ст. 51
Водного кодексу України, стверджує, що
при прийняті розпорядження про надання
в оренду водного об'єкта від 30.08.2012 р. №
591 Іванківська районна державна
адміністрація вийшла за межі своїх
повноважень, оскільки орендодавцями
водних об'єктів загальнодержавного
значення є Кабінет Міністрів України
та місцеві державні адміністрації, а
всі водойми на території Київської
області відносяться до водних об'єктів
загальнодержавного значення. Разом з
тим, зазначене розпорядження не
містить норми щодо необхідності
погодження договору з Київською
обласною державною адміністрацією та
оспорюваний договір не погоджений з
останньою. Крім того, Іванківський
міжрайонний прокурор Київської
області стверджує, що відповідач 2
порушує п. 7.2, п. 7.8, п. 7.9 оспорюваного
договору та ст. 47 Водного кодексу
України, у зв'язку з чим він звернувся
до суду з даним позовом.

Відповідач 1, в свою чергу, заперечуючи
проти задоволення позовних вимог,
стверджує, що при прийнятті
оспорюваного розпорядження
Іванківська районна державна
адміністрація керувалась
розпорядженням голови Київської
обласної державної адміністрації від
12.04.2011 р. № 338 та роз'ясненнями
управління водного господарства у м.
Києві та Київській області «Про
додаткові заходи щодо впорядкування
використання водних об'єктів
загальнодержавного значення в
Київській області», відповідно до яких
визначено, що орендодавцями водних
об'єктів загальнодержавного значення є
Кабінет Міністрів України та місцеві
державні адміністрації, згідно з ст. 51
Водного кодексу України, виходячи з
чого орендодавцями водних об'єктів
незалежно від місця їх розташування (в
межах населеного пункту або за його
межами) є районні державні
адміністрації. Щодо посилань прокурора
про порушення відповідачем 2 умов
договору оренди водного об'єкту, то
вони, на думку відповідач 1,
спростовуються наданими ним
документами.

Відповідач 2 у судовому засіданні в
усному порядку проти задоволення
позовних вимог прокурора повністю
заперечив.

Оцінюючи подані сторонами докази та
наведені обґрунтування за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

При розгляді даної справи суд, у
відповідності до ст. 58 Конституції
України, застосовує законодавство, яке
існувало на момент виникнення спірних
правовідносин.

Статтею 1 Водного кодексу України
передбачено, що водний об'єкт - це
природний або створений штучно елемент
довкілля, в якому зосереджуються води
(море, річка, озеро, водосховище, ставок,
канал, водоносний горизонт).

Відповідно до положень Водного кодексу
України водні об'єкти поділяються на
водні об'єкти загальнодержавного
значення та водні об'єкти місцевого
значення.

З матеріалів справи вбачається, що
водний об'єкт, який передавався в
оренду за договором оренди водного
об'єкту № 2 від 23.11.2012 р. на підставі
оспорюваного розпорядження № 591 від
30.08.2012 р., є водним об'єктом
загальнодержавного значення.

Згідно з ст. 5 Водного кодексу України
до водних об'єктів загальнодержавного
значення належать: внутрішні морські
води та територіальне море; підземні
води, які є джерелом централізованого
водопостачання; поверхневі води (озера,
водосховища, річки, канали), що
знаходяться і використовуються на
території більш як однієї області, а
також їх притоки всіх порядків; водні
об'єкти в межах територій
природно-заповідного фонду
загальнодержавного значення, а також
віднесені до категорії лікувальних.

Статтею 6 Водного кодексу України
передбачено, що води (водні об'єкти) є
виключно власністю народу України і
надаються тільки у користування.
Народ України здійснює право власності
на води (водні об'єкти) через Верховну
Раду України, Верховну Раду Автономної
Республіки Крим і місцеві Ради. Окремі
повноваження щодо розпорядження
водами (водними об'єктами) можуть
надаватися відповідним органам
державної виконавчої влади та Раді
міністрів Автономної Республіки Крим.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Водного кодексу
України водокористувачами в Україні
можуть бути підприємства, установи,
організації і громадяни України, а
також іноземні юридичні і фізичні
особи та особи без громадянства.

Згідно з ст. 51 Водного кодексу України
(у редакції від 19.01.2012 р. на момент
виникнення спірних правовідносин) у
користування на умовах оренди водні
об'єкти (їх частини) місцевого значення
та ставки, що знаходяться в басейнах
річок загальнодержавного значення,
можуть надаватися водокористувачам
лише для риборозведення, виробництва
сільськогосподарської і промислової
продукції, а також у лікувальних і
оздоровчих цілях. Орендодавцями водних
об'єктів загальнодержавного значення є
Кабінет Міністрів України та місцеві
державні адміністрації. Розподіл
повноважень щодо передачі водних
об'єктів загальнодержавного значення
визначається Кабінетом Міністрів
України відповідно до цього Кодексу та
інших законів України. Право
водокористування на умовах оренди
оформляється договором, погодженим з
державними органами охорони
навколишнього природного середовища
та водного господарства. Користування
водними об'єктами (їх частинами) на
умовах оренди здійснюється відповідно
до вимог водного законодавства і
регулюється цим Кодексом та іншими
актами законодавства України.

Таким чином, Водним кодексом України
на момент виникнення спірних
правовідносин було закріплено
безпосередньо право місцевих
державних адміністрацій надавати
водні об'єкти загальнодержавного
значення в оренду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації» (у
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин) виконавчу владу в
областях і районах, містах Києві та
Севастополі здійснюють місцеві
державні адміністрації. Місцева
державна адміністрація є місцевим
органом виконавчої влади і входить до
системи органів виконавчої влади.
Місцева державна адміністрація в межах
своїх повноважень здійснює виконавчу
владу на території відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці, а також реалізує повноваження,
делеговані їй відповідною радою.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації»
місцеві державні адміністрації в межах
відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці забезпечують: виконання
Конституції, законів України, актів
Президента України, Кабінету Міністрів
України, інших органів виконавчої
влади вищого рівня; законність і
правопорядок, додержання прав і свобод
громадян; виконання державних і
регіональних програм
соціально-економічного та культурного
розвитку, програм охорони довкілля, а в
місцях компактного проживання
корінних народів і національних меншин
- також програм їх
національно-культурного розвитку;
підготовку та виконання відповідних
бюджетів; звіт про виконання
відповідних бюджетів та програм;
взаємодію з органами місцевого
самоврядування; реалізацію інших
наданих державою, а також делегованих
відповідними радами повноважень.

Статтею 6 Закону України «Про місцеві
державні адміністрації» передбачено,
що на виконання Конституції України,
законів України, актів Президента
України, щорічного послання Президента
України до Верховної Ради України про
внутрішнє і зовнішнє становище
України, актів Кабінету Міністрів
України, міністерств та інших
центральних органів виконавчої влади,
які відповідно до закону забезпечують
нормативно-правове регулювання,
власних і делегованих повноважень
голова місцевої державної
адміністрації в межах своїх
повноважень видає розпорядження, а
керівники структурних підрозділів -
накази.

Отже, способом волевиявлення державної
адміністрації, яка здійснює
розпорядження власністю від імені
держави є прийняття головою
відповідної адміністрації
розпорядження.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації» до
відання місцевих державних
адміністрацій у межах і формах,
визначених Конституцією і законами
України, належить вирішення питань,
зокрема, щодо використання землі,
природних ресурсів, охорони довкілля.
Місцеві державні адміністрації
вирішують й інші питання, віднесені
законами до їх повноважень.

З оспорюваного розпорядження № 591 від
30.08.2012 р. вбачається, що воно видано
головою Іванківської районної
державної адміністрації Київської
області на підставі ст. 51 Водного
кодексу України, ст.ст. 13, 21 Закону
України «Про місцеві державні
адміністрації» та керуючись
розпорядженням Київської обласної
державної адміністрації від 12.04.2011 р. №
338 «Про додаткові заходи щодо
впорядкування використання водних
об'єктів загальнодержавного значення в
Київській області».

Як вбачається з наявного у матеріалах
справи розпорядження Київської
обласної державної адміністрації від
12.04.2011 р. № 338 «Про додаткові заходи щодо
впорядкування використання водних
об'єктів загальнодержавного значення в
Київській області», даним
розпорядженням уповноважено
райдержадміністрації здійснити заходи
щодо впорядкування використання на
умовах оренди водних об'єктів
загальнодержавного значення,
розташованих на території Київської
області (далі - водні об'єкти), провести
інвентаризацію діючих договорів
оренди водних об'єктів (далі - договори
оренди), за якими фактично
використовуються водні об'єкти, для
приведення їх у відповідність до вимог
чинного законодавства України; у разі
відсутності договорів оренди,
забезпечити їх укладення, керуючись
роз'ясненнями управління водного
господарства у м. Києві та Київській
області «Про додаткові заходи щодо
упорядкування використання водних
об'єктів загальнодержавного значення в
Київській області» (додаток № 1 до
даного розпорядження).

Відповідно до роз'яснень управління
водного господарства у м. Києві та
Київській області «Про додаткові
заходи щодо упорядкування
використання водних об'єктів
загальнодержавного значення в
Київській області», які є додатком № 1
до розпорядження Київської обласної
державної адміністрації від 12.04.2011 р. №
338, орендодавцями водний об'єктів
загальнодержавного значення є Кабінет
Міністрів України та місцеві державні
адміністрації, як визначено ст. 51
Водного кодексу України, виходячи з
цього орендодавцями водних об'єктів,
незалежно від місяця їх розташування (в
межах населеного пункту або за його
межами), є районні державні
адміністрації.

Вищевказане розпорядження Київської
обласної державної адміністрації від
12.04.2011 р. № 338 є чинним, неоспорюване та
нескасоване.

За таких обставин, враховуючи
вищезазначене, суд дійшов висновку, що
Іванківська районна державна
адміністрація Київської області при
прийнятті оспорюваного розпорядження
діяла в межах своїх та делегованих їй
повноважень і відповідно до норм
водного законодавства України, яке
діяло на момент його прийняття.

Посилання прокурора на те, що
оспорюване розпорядження, в порушення
ст. 51 Водного кодексу України, не
містить норми щодо необхідності
погодження договору з Київською
облдержадміністрацію спростовується
вищезазначеним та не відповідають ст. 51
Водного кодексу України (у редакції на
момент виникнення спірних
правовідносин), оскільки остання не
передбачає такого погодження.

Щодо твердження прокурора про те, що
оспорюване розпорядження є незаконним,
оскільки не містить пункту про
необхідність погодження договору
оренди водного об'єкту з державним
органом водного господарства та
природоохоронними органом, суд
зазначає, що дане твердження не може
бути підставою для визнання незаконним
та скасування розпорядження, оскільки
дані положення передбачені ч. 7 ст. 51
Водного кодексу України та є
необхідними при оформленні договору
оренди водного об'єкту, а не при
прийнятті розпорядження.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного
кодексу України суд визнає незаконним
та скасовує правовий акт
індивідуальної дії, виданий органом
державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Частиною 1 ст. 393 Цивільного кодексу
України передбачено, що правовий акт
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, який не
відповідає законові та порушує права
власника, за позовом власника майна
визнається судом незаконним та
скасовується.

Згідно з ч. 1 п. 2 Роз'яснення президії
Вищого арбітражного суду України від
26.01.2000 р. № 02-5/35 «Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з
визнанням недійсними актів державних
чи інших органів» підставами для
визнання акта недійсним є
невідповідність його вимогам чинного
законодавства та/або визначеній
законом компетенції органу, який видав
цей акт. Обов'язковою умовою визнання
акта недійсним є також порушення у
зв'язку з прийняттям відповідного акта
прав та охоронюваних законом інтересів
підприємства чи організації - позивача
у справі.

Недодержання вимог правових норм, які
регулюють порядок прийняття акта, у
тому числі стосовно його форми, строків
прийняття тощо, може бути підставою для
визнання такого акта недійсним лише у
тому разі, коли відповідне порушення
спричинило прийняття неправильного
акта. Якщо ж акт в цілому узгоджується з
вимогами чинного законодавства і
прийнятий відповідно до обставин, що
склалися, тобто є вірним по суті, то
окремі порушення встановленої
процедури прийняття акта не можуть
бути підставою для визнання його
недійсним, якщо інше не передбачено
законодавством.

Таким чином, враховуючи вищезазначене,
зважаючи на те, що Іванківська районна
державна адміністрація Київської
області на час прийняття оспорюваного
розпорядження була наділений
повноваженнями щодо надання водних
об'єктів загальнодержавного значення в
оренду, суд вважає, що розпорядження
Іванківської районної державної
адміністрації Київської області № 591
від 30.08.2012 р. «Про надання в оренду
водного об'єкта» відповідає вимогам
законодавства та прийняте в межах
компетенції визначеної законом, а тому
відсутні підстави для визнання його
незаконним.

Разом з цим, при з'ясуванні зазначених
обставин, слід враховувати те, що акт
державного чи іншого органу - це
юридична форма рішень цих органів,
тобто офіційний письмовий документ,
який породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Залежно від компетенції органу, який
прийняв такий документ, і характеру та
обсягу відносин, що врегульовано ним,
акти поділяються на нормативні і такі,
що не мають нормативного характеру,
тобто індивідуальні.

Нормативний акт - це прийнятий
уповноваженим державним чи іншим
органом у межах його компетенції
офіційний письмовий документ, який
встановлює, змінює чи скасовує норми
права, носить загальний чи локальний
характер та застосовується
неодноразово. Що ж до актів
ненормативного характеру
(індивідуальних актів), то вони
породжують права і обов'язки тільки у
того суб'єкта (чи визначеного ними
певного кола суб'єктів), якому вони
адресовані (п. 1 Роз'яснення президії
Вищого арбітражного суду України від
26.01.2000 р. № 02-5/35).

У Конституції України закріплено
принцип, за яким права і свободи людини
та їх гарантії визначають зміст і
спрямованість діяльності держави, яка
відповідає перед людиною за свою
діяльність (стаття 3).

Як вже зазначалося, на підставі та на
виконання розпорядження Київської
обласної державної адміністрації від
12.04.2011 р. № 338 та оспорюваного
розпорядження Іванківської районної
державної адміністрації Київської
області № 591 від 30.08.2012 р., 23.11.2012 р. між
Іванківською районною державною
адміністрацією Київської області
(відповідач 1) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач
2) укладено договір оренди водного
об'єкту № 2, відповідно до якого
відповідач 1 передав в оренду, а
відповідач 2 прийняв в строкове платне
володіння та користування водний
об'єкт загальнодержавного значення
площею водного дзеркала 17,0 гектара з
метою риборозведення, вирощення і
вилову риби.

Відтак, вказаний договір оренди
водного об'єкту № 2 від 23.11.2012 р.
свідчить про наявність між сторонами у
справі відповідних правовідносин, що
виникли на підставі оспорюваного
розпорядження, які пов'язані з
реалізацією певних суб'єктивних прав
та охоронюваних законом інтересів.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що розпорядження
Іванківської районної державної
адміністрації Київської області № 591
від 30.08.2012 р. «Про надання в оренду
водного об'єкта» за своєю суттю є
ненормативним актом одноразового
застосування, яке вичерпує свою дію
фактом укладення договору оренди
водного об'єкту № 2 від 23.11.2012 р.

Таким чином, беручи до уваги
вищенаведене та враховуючи межі
позовних вимог, господарський суд
дійшов висновку, що позовні вимоги про
визнання незаконним та скасування
розпорядження Іванківської районної
державної адміністрації від 30.08.2012 р. №
591 про передачу в довгострокову оренду
водного об'єкту Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 на території
Розважівської сільської ради
Іванківського району Київської
області з підстав заявлених прокурором
у позовній заяві є необґрунтованими та
такими, що задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання
недійсним договору оренди водного
об'єкту загальнодержавного значення,
укладеного 23.11.2012 р. між Іванківською
районною державною адміністрацією
Київської області та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1, суд
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 Цивільного кодексу
України.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
встановлено загальні вимоги,
додержання яких є необхідними для
чинності правочину, зокрема: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу
України якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин
(абз. 4 п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від «Про
судову практику в справах про визнання
угод недійсними» від 29.05.2013 р. № 11).

Оспорюваний договір, відповідно до ч. 7
ст. 51 Водного кодексу України (у
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин), погоджено з Державним
управлінням охорони навколишнього
природного середовища Київської
області і Управлінням водних ресурсів
у м. Києві та Київській області,
погодження його із Київською обласною
державною адміністрацію зазначеною
нормою права або будь-яким іншим
нормативно-правовим актом не
вимагається, а тому твердження
прокурора щодо відсутності погодження
Київської обласної державної
адміністрації є необґрунтованим.

Відповідно до п. 2.2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
«Про судову практику в справах про
визнання угод недійсними» від 29.05.2013 р.
№ 11 за загальним правилом невиконання
чи неналежне виконання правочину не
тягне за собою правових наслідків у
вигляді визнання правочину недійсним.
У такому разі заінтересована сторона
має право вимагати розірвання договору
або застосування інших передбачених
законом наслідків, а не визнання
правочину недійсним.

У зв'язку з вищезазначеним, посилання
прокурора на те, що відповідач 2 порушує
п. 7.8, п. 7.9 оспорюваного договору, ст. 47
Водного кодексу України, а саме:
забороняє вільно ловити риби,
узурпував місцеву водойму, незаконно
збирає кошти за лов риби, не звертався
про отримання дозволу на спеціальне
водокористування, а також всупереч п. 7.2
договору не розробив та не узгодив
Режим рибогосподарської експлуатації
ставка, розташованого на землях
Розважівської сільської ради і Порядок
ведення рибогосподарської діяльності
не може біти підставою для визнання
договору недійсним.

Разом з тим, у матеріалах справи
містяться наступні документи:
водогосподарський паспорт ставу; Режим
рибогосподарської експлуатації
водойми, затверджений головою
Державного рибного господарства
України та погоджений Державним
управлінням охорони навколишнього
природного середовища Київської
області і Управлінням охорони,
використання і відтворення водних
біоресурсів та регулювання рибальства
у Київській області; Регламентація
ведення любительського і спортивного
рибальства; звернення відповідача 2 до
депутатів Розважівської сільської
ради з проханням погодити умови
загального водокористування на
орендовані ним водоймі;
Науково-біологічне обґрунтування
Режиму рибогосподарської експлуатації
водойми.

Таким чином, суд вважає, що прокурором
не доведено наявності обставин, з якими
закон пов'язує недійсність правочинів,
та настання відповідних наслідків.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
ОСОБА_1 повернути водний об'єкт площею
17, 0 га, що знаходиться на території
Розважівської сільської ради
Іванківського району Київської
області у користування держави в особі
Іванківської районної державної
адміністрації, то у їх задоволенні
також слід відмовити, оскільки вони є
похідними від позовних вимог про
визнання незаконним та скасування
розпорядження Іванківської районної
державної адміністрації від 30.08.2012 р. №
591 про передачу в довгострокову оренду
водного об'єкту Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 на території
Розважівської сільської ради
Іванківського району Київської
області, а також визнання недійсним
договору оренди водного об'єкту
загальнодержавного значення,
укладеного 23.11.2012 р. між Іванківською
районною державною адміністрацією
Київської області та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1.

Таким чином, беручи до уваги
вищенаведене, господарський суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
Іванківського міжрайонного прокурора
Київської області про визнання
незаконним та скасування
розпорядження Іванківської районної
державної адміністрації від 30.08.2012 р. №
591 про передачу в довгострокову оренду
водного об'єкту Фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 на території
Розважівської сільської ради
Іванківського району Київської
області, визнання недійсним договору
оренди водного об'єкту
загальнодержавного значення,
укладеного 23.11.2012 р. між Іванківською
районною державною адміністрацією
Київської області та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1,
зобов'язання ОСОБА_1 повернути водний
об'єкт площею 17, 0 га, що знаходиться на
території Розважівської сільської
ради Іванківського району Київської
області у користування держави в особі
Іванківської районної державної
адміністрації, є необґрунтованими та
такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Дане рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги відповідно до ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України та може бути оскаржене в
порядку, передбаченому чинним
законодавством України.

Повне рішення складено: 05.06.2014 р.

Суддя
Т.В. Лутак