Господарський суд Чернігівської
________________________________________________________________________
Тел. 67-28-47, факс 77-44-62
РІШЕННЯ

22 травня 2014 року
Справа № 927/583/14

Позивач: Публічне акціонерне
товариство "Райффайзен Банк Аваль",

юридична адреса: вул. Лєскова, 9, м. Київ,
01011;

поштова адреса: проспект Перемоги, 21, м.
Чернігів, 14000

Відповідач: Фізична особа - підприємець
ОСОБА_2,

юридична адреса: АДРЕСА_1;

поштова адреса: АДРЕСА_2

Про стягнення 40845,00грн.

Суддя Моцьор В.В.

Представники сторін:

позивача: Давиденко М.О. - головний
юрисконсульт (довіреність №708/12-11 від 06
грудня 2012 року);

відповідача: не з'явився;

Рішення приймається після оголошеної в
судовому засіданні 14 травня 2014 року
перерви згідно ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Публічним акціонерним товариством
"Райффайзен Банк Аваль" подано позов до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про
стягнення 40845,00грн. боргу, в тому числі
36301,67грн. заборгованості за кредитом., з
яких простроченої 10092,65грн., 3552,65грн.
заборгованості за відсотками, 793,04грн.
пені за прострочення погашення
кредиту, 197,64грн. пені за прострочення
погашення відсотків за кредитним
договором №010/Р1-01-10-0-0/001-13 від 31 січня 2013
року.

В судовому засіданні 14 травня 2014 року
суд оглянув оригінали документів,
доданих до позовної заяви і перейшов до
розгляду справи по суті.

Присутній у судовому засіданні
представник позивача підтримав
позовні вимоги, просив суд
задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач, в судовому засіданні 14
травня 2014 року, позовні вимоги визнала
в повному обсязі, зазначивши, що
заборгованість виникла у зв'язку з
тяжким фінансовим становищем.

В судове засідання 22 травня 2014 року
відповідач не з'явився, про дату, час та
місце проведення судового засідання
був повідомлений належним чином, про що
свідчить розписка, яка міститься в
матеріалах справи.

Розглянувши подані документи і
матеріали, вислухавши повноважних
представників сторін, дослідивши
докази, які мають юридичне значення для
вирішення спору, суд встановив:

31 січня 2013 року між Публічним
акціонерним товариством "Райффайзен
Банк Аваль" (кредитор) та Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_2
(позичальник) було укладено кредитний
договір №010/Р1-01-10-0-0/001-13 з додатками
(далі - договір) (а.с. 34-50).

Відповідно до умов пунктів 1.1, 1.2, 1.3
договору кредитор зобов'язався надати
позичальнику кредит в формі
невідновлювальної кредитної лінії з
лімітом 48053,07грн., а позичальник
зобов'язується отримати кредит,
використати його за цільовим
призначенням, повернути кредитору суму
кредиту, сплатити проценти за
користування кредитом та комісії, а
також виконати інші обов'язки,
визначені цим договором. Кінцевий
термін погашення кредиту
позичальником - 01 лютого 2015 року
(останній день строку користування
кредитом). Кредит надається
позичальнику для погашення боргових
зобов'язань, які виникли згідно умов
кредитного договору №011/2021/98704 від 18
жовтня 2012 року - в сумі 48053,07грн.

Згідно пунктів 3.1, 2.1 договору процентна
ставка за користування кредитом
зазначена в п.2.1 цього договору, є
фіксованою. Плата за користування
кредитом розраховується на основі
фіксованої процентної ставки в розмірі
26% річних.

Відповідно до умов п. 4.2 договору
кредитор на підставі письмової заяви
позичальника зобов'язується надати
кредитні кошти з позичкового рахунку
шляхом безготівкового перерахування
на рахунок №160595310, МФО 353348, в АТ
"Райффайзен Банк Аваль" для подальшого
використання за цільовим призначенням.

Сторонами вказаного договору було
підписано додаток №1 до кредитного
договору - графік погашення кредиту.
Згідно графіку погашення кредиту
останній день повернення
позичальником кредиту - 01 лютого 2015
року. Пунктом 2 графіку сторони
встановили, що сплата процентів за
користування кредитом здійснюється
відповідно до статті 7 кредитного
договору.

На виконання умов договору банк
перерахував відповідачу кредитні
кошти в сумі 48053,07грн., що
підтверджується відповідачем.

Згідно п. 7.2 договору позичальник
здійснює погашення нарахованих
процентів та частини кредиту
щомісячними ануїтетними (однаковими)
платежами, розміри та строки сплати
яких визначаються графіком (додаток №1
до цього договору), починаючи з місяця.
Наступного за місяцем, в якому було
здійснено видачу кредитних коштів.
Ануїтентний платіж включає в себе
погашення частини основної суми
кредиту та процентів за його
користування.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу
України за кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення про позику,
якщо інше не встановлено цим
параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.1049 Цивільного
кодексу України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та порядку, що
встановлені договором. Позика
вважається повернутою в момент
зарахування грошової суми, що
позичалася, на банківський рахунок
позикодавця (ч.3 ст.1049 вказаного
кодексу).

Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу
України позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюється договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного
кодексу України якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

Згідно п.12.1.2 договору у разі настання
обставин дефолту або випадку
дестабілізації ринку, кредитор має
право на власний розсуд без
необхідності укладання будь-яких
додаткових угод (договорів) вимагати
дострокового повного/часткового
виконання позичальником зобов'язань за
цим договором.

Як вбачається із матеріалів справи та
підтверджує відповідач, останній в
порушення умов договору та графіку
погашення кредиту та відсотків не
здійснював своєчасне повернення
кредиту та процентів за користування
кредитними коштами, тим самим
допускаючи прострочку сплати кредиту.

Відповідач, порушуючи визначені у
додатку №1 до кредитного договору
строки повернення кредиту та
відсотків, здійснив часткове
повернення кредиту у сумі 11751,40грн. та
часткове повернення відсотків у сумі
8208,33грн. Заборгованість відповідача по
кредиту становить 36301,67грн. по
відсоткам - 3552,65грн., що підтверджується
матеріалами справи та наведеним
позивачем розрахунком заборгованості
відповідача по кредиту (а.с. 69-70).

З огляду на вищевикладене, приймаючи до
уваги, що відповідач в порушення умов
договору та графіку погашення кредиту
і відсотків не здійснював щомісячні
платежі в обумовлені строки, чим
допустив порушення виконання
зобов'язання по поверненню кредиту
починаючи з 28 лютого 2013 року та
відсотків з 01 березня 2013 року, суд
дійшов висновку, що у позивача виникло
право вимагати у відповідача
дострокового повернення частини
кредиту, що залишилася та сплати
нарахованих відсотків за користування
кредитом.

13 січня 2014 року позивач направляв
відповідачу вимогу №114-34-0-00/1 про
дострокове виконання грошових
зобов'язань за кредитним договором
№010/Р1-01-10-0-0/001-13 від 31 січня 2013 року в
строк не більше ніж 30 календарних днів.

Відповідач вимогу позивача не виконав,
заборгованість зі сплати боргу по
кредиту та процентам не погасив.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

У відповідності зі ст.ст. 525, 526
Цивільного кодексу України, ст.193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання, якими є
сторони у справі, повинні виконувати
господарські зобов'язання належним
чином відповідно до закону, інших
правових актів, договору, а за
відсутністю конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання договору не допускається.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

За таких обставин, з відповідача
підлягають стягненню на користь
позивача 36301,67грн. заборгованості по
кредиту та 3552,65грн. заборгованості по
процентам за користування кредитними
коштами.

Позивачем в позовній заяві також
заявлено до стягнення 793,04грн. пені за
прострочення погашення кредиту за
період з 28 лютого 2013 року по 27 березня
2014 року та 197,64грн. пені за прострочення
погашення відсотків за період з 01
березня 2013 року по 28 березня 2014 року
згідно з кредитним договором
№010/Р1-01-10-0-0/001-13 від 31 січня 2013 року.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.ст.546,549 Цивільного
кодексу України, виконання зобов'язань
за договором можуть забезпечуватись
неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка
(штраф, пеня) є грошова сума або інше
майно, яке боржник повинен передати
кредитору в разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до ст.216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Штрафними санкціями у розумінні ст.230
Господарського кодексу України
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського
кодексу України встановлено, що
штрафні санкції за порушення
зобов'язання застосовуються у розмірі,
передбаченому сторонами у договорі.

Також частиною 6 ст. 232 Господарського
кодексу України передбачено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до п.17.3 договору за кожен
календарний день прострочення
виконання будь-яких грошових
зобов'язань за цим договором
позичальник сплачує кредитору пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу. Розрахунок пені
здійснюється починаючи з наступного
календарного дня після дати, коли
відповідне грошове зобов'язання мало
бути виконано.

Матеріалами справи підтверджується
прострочення виконання відповідачем
взятих на себе зобов'язань щодо сплати
кредиту та відсотків.

Перевіривши розрахунки здійснені
позивачем, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги в частині стягнення
793,04грн. пені за прострочення погашення
кредиту та 197,64грн. пені за прострочення
погашення відсотків підлягають
задоволенню повністю.

Відповідно до вимог ст. 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Присутній у судовому засіданні
представник відповідача визнав
позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
відповідач має право визнати позов
повністю або частково.

Згідно ч. 5 ст. 78 Господарського
процесуального кодексу України у разі
визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить
висновку, що визнання відповідачем
позову не суперечить законодавству та
не порушує чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України з
відповідача підлягає стягненню на
користь позивача судовий збір в
розмірі 1827,00грн.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 49, 78, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 (юридична адреса:
АДРЕСА_1; поштова адреса: АДРЕСА_2; ІНН
НОМЕР_1, р/р НОМЕР_2 в АТ "Райффайзен Банк
Аваль", МФО 380805) на користь Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" в особі Чернігівської
обласної дирекції АТ "Райффайзен Банк
Аваль" (проспект Перемоги, 21, м.
Чернігів, 14000; , р/р 29092758,
МФО 353348) 36301,67грн. заборгованості за
кредитом, 3552,65грн. заборгованості за
відсотками, 793,04грн. пені за
прострочення погашення кредиту,
197,64грн. пені за прострочення погашення
відсотків та 1827,00грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
В.В. Моцьор