РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2014 р.
Справа № 918/541/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Савченко Г.І.

судді
Бригинець Л.М. ,

судді
Миханюк М.В.

при секретарі судового засідання Новак
Р.А.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Дяденчук А.І. (дов. №7
від 03.03.2014 р.);

від третьої особи - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача Публічного
акціонерного товариства "ВТБ Банк" на
ухвалу господарського суду
Рівненської області від 07.04.2014р.

у справі №918/541/13 (суддя Качур А.М.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "ВТБ Банк"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма Амур Сервіс"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача ОСОБА_4

про звернення стягнення на предмет
іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "ВТБ
Банк" звернулося до господарського
суду Рівненської області із позовною
заявою до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Фірма Амур Сервіс"
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

24.03.2014 року представник відповідача
подав до суду клопотання про
припинення провадження у справі на
підставі пункту 5 частини 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України, оскільки між сторонами існує
угода про вирішення спорів за спірними
договорами в третейському суді.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 07.04.2014 р. на
підставі п. 5 ч. 1 ст. 80 припинено
провадження у справі №918/541/13.

Не погоджуючись із даною ухвалою
місцевого господарського суду, позивач
ПАТ "ВТБ Банк" подав апеляційну скаргу,
у якій просить скасувати оскаржену
ухвалу, а справу направити на розгляд
до господарського суду Рівненської
області.

Вважає, що місцевим господарським
судом при прийнятті оскаржуваної
ухвали, були порушені норми
процесуального права.

Скаржник, посилаючись на рішення
Конституційного суду України від 24.02.2004
р. №3-рп/2004 Про виконання рішень
третейських судів, а також на ст. 6
Закону України "Про третейські суди",
стверджує, що третейські суди не
віднесені до системи судів загальною
юрисдикції, а тому спір про звернення
стягнення на предмет іпотеки не
підвідомчий третейським судам.

Таким чином, на думку скаржника,
припиняючи провадження у даній справі,
місцевий господарський суд фактично
позбавив позивача права на судовий
захист.

У відзиві на апеляційну скаргу
відповідач заперечує її доводи, вважає
оскаржувану ухвалу законною та
обґрунтованою, а тому просить залишити
її без змін, а апеляційну скаргу
позивача - без задоволення.

На думку відповідача, місцевий
господарський суд, враховуючи п. 4.2.3
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" та п. 5 ч. 1 ст. 80 ГПК
України, припинив провадження у справі.
Відповідач зазначає, що передача
справи на розгляд третейського суду
ніяким чином не позбавляє позивача
права на захист, а є одним із способів
реалізації його прав.

В судових засіданнях Рівненського
апеляційного господарського суду
06.05.2014 р. та 20.05.2014 р. представник
позивача підтримав доводи апеляційної
скарги з підстав, наведених у ній,
просить апеляційну скаргу задоволити.

Представник відповідача заперечив
доводи апеляційної скарги з підстав,
наведених у відзиві. Просить залишити
оскаржену ухвалу без змін, а апеляційну
скаргу позивача - без задоволення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача ОСОБА_4 не забезпечила явку
представника у судові засідання,
відзиву на апеляційну скаргу не подала.

Оскільки явка представників сторін та
третіх осіб не визнавалась
обов'язковою, сторони не заперечували
можливість розгляду справи за
відсутності представника третьої
особи, колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає за можливе розглянути
апеляційну скаргу по суті без участі
третьої особи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи, наявні в ній
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
Рівненського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи, зокрема, договору
іпотеки №17.08-03/07-ДІ01 від 03.10.2007 року
(далі - Договір), укладеного між
сторонами даного спору, вбачається, що
згідно пункту 7.1. Договору сторони
домовляються про те, що всі спори,
розбіжності та вимоги, які виникають
при виконанні даного Договору чи у
зв'язку з ним, або випливають з нього,
підлягають розгляду у постійно діючому
Третейському суді при асоціації
українських банків, згідно з
регламентом даного третейського суду
(а.с. 41-41, т.1).

Враховуючи, що третейська угода
укладена у вигляді третейського
застереження в Договорі іпотеки
№17.08-03/07-ДІ01 від 03.10.2007 року, є чинною та
не визнавалася недійсною, місцевий
господарський суд дійшов до висновку,
що провадження у справі № 918/541/13
підлягає припиненню на підставі пункту
5 частини 1 статті 80 Господарського
процесуального кодексу України.

На думку колегії суддів апеляційного
суду, такий висновок суду першої
інстанції є помилковим.

При цьому колегією суддів враховується
наступне.

Частиною 2 статті 12 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що підвідомчий
господарським судам спір може бути
передано сторонами на вирішення
третейського суду, крім спорів про
визнання недійсними актів, а також
спорів, що виникають при укладанні,
зміні, розірванні та виконанні
господарських договорів, пов'язаних із
задоволенням державних потреб, спорів,
передбачених пунктом 4 частини першої
цієї статті, та інших спорів,
передбачених законом. Рішення
третейського суду може бути оскаржено
в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону
України "Про третейські суди" юридичні
та/або фізичні особи мають право
передати на розгляд третейського суду
будь-який спір, який виникає з
цивільних чи господарських
правовідносин, крім випадків,
передбачених законом. Спір може бути
переданий на розгляд третейського суду
за наявності між сторонами третейської
угоди, яка відповідає вимогам цього
Закону.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону
України "Про третейські суди",
третейська угода може бути укладена у
вигляді третейського застереження в
договорі, контракті або у вигляді
окремої письмової угоди.

Пунктом 5 частини 1 статті 80
Господарського процесуального кодексу
України встановлено, що господарський
суд припиняє провадження у справі, якщо
сторони уклали угоду про передачу
даного спору на вирішення третейського
суду.

Відповідно до пункту 4.2.3 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" провадження у справі
підлягає припиненню з посиланням на
пункт 1 частини першої статті 80 ГПК,
якщо при розгляді справи буде
встановлено, що є письмова угода сторін
про передачу спору на вирішення
третейського суду (пункт 5 частини
першої статті 80 ГПК). Таку угоду сторони
вправі укласти як до, так і після
порушення провадження у справі. В
останньому випадку провадження
підлягає припиненню з посиланням на
зазначену норму ГПК. Якщо ж таку угоду
укладено до порушення провадження у
справі, то:

- у разі коли відповідач не заперечує
проти розгляду справи саме
господарським судом, спір підлягає
вирішенню останнім;

- у випадку якщо відповідач з
посиланням на згадану угоду, яка є
чинною, не визнавалася недійсною і може
бути виконана, наполягає на вирішенні
спору саме третейським судом,
господарський суд має припинити
провадження у справі на підставі
пункту 5 частини першої статті 80 ГПК.

При цьому господарському суду слід
мати на увазі, що третейська угода про
передання спору на розгляд
третейського суду не є відмовою від
права на звернення до суду, а є одним із
способів реалізації права на захист
своїх прав.

Разом з тим, у пункті 11 частини 1 ст. 6
Закону України "Про третейські суди"
визначено, що третейські суди в
порядку, передбаченому цим законом,
можуть розглядати будь-які справи, що
виникають із цивільних та
господарських правовідносин, за
винятком справ, які відповідно до
закону підлягають вирішенню виключно
судами загальної юрисдикції або
Конституційним Судом України.

Предметом позову ПАТ "ВТБ Банк" до ТОВ
"Фірма Амур Сервіс" у справі №918/541/13 є
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Водночас, положеннями частини 3 ст. 33
Закону України "Про іпотеку"
унормовано, що звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Разом з тим, у рішенні Конституційного
Суду України № 1-рп/2008 від 10.01.2008
визначено, що третейський розгляд
спорів сторін у сфері цивільних і
господарських правовідносин - це вид
недержавної юрисдикційної діяльності,
яку третейські суди здійснюють на
підставі законів України шляхом
застосування, зокрема, методів
арбітрування. Здійснення третейськими
судами функції захисту, передбаченої в
абзаці сьомому статті 2, статті 3, є
здійсненням ними не правосуддя, а
третейського розгляду спорів сторін у
цивільних і господарських
правовідносинах у межах права,
визначеного частиною п'ятою статті 55
Конституції України. Третейські суди
не віднесені до системи судів
загальної юрисдикції (стаття 125
Конституції України). Таким чином,
третейські суди не здійснюють
правосуддя, їх рішення не є актами
правосуддя, а самі вони не входять до
системи судів загальної юрисдикції.

У листі Верховного Суду України від
11.02.2009 "Практика застосування судами
Закону України "Про третейські суд"
зазначено, що якщо згідно з положеннями
чинного законодавства певне питання
вирішується "судом", "у судовому
порядку", "на підставі рішення суду"
тощо, слід вважати, що йдеться про
державні суди. Отже, відповідні питання
не підлягають розгляду у третейських
судах.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що нормами
спеціального Закону України "Про
іпотеку" не передбачено звернення
стягнення на предмет іпотеки на
підставі рішення третейського суду, а
отже зазначені спори підлягають
вирішенню виключно судами загальної
юрисдикції. Таку ж правову позицію
висловив Вищий господарський суд
України (постанова ВГСУ від 22.04.2014 р. у
справі №5011-2/13783-2012).

Таким чином, оскільки спір між
сторонами не підвідомчий третейському
суду відповідно до закону, він не може
бути переданий сторонами на розгляд
третейського суду, а тому відсутні
підстави, визначені п.5 ч. 1 ст. 80 ГПК для
припинення провадження у справі.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів прийшла до висновку, що доводи
позивача, викладені у апеляційній
скарзі є підставними, обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, місцевим господарським
судом неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

За таких обставин наявні підстави,
визначені ст. 104 ГПК України, для
скасування ухвали господарського суду
Рівненської області від 07.04.2014 р. у
справі №918/541/13.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,104,105,106 ГПК
України, Рівненський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу позивача
Публічного акціонерного товариства
"ВТБ Банк" на ухвалу господарського
суду Рівненської області від 07.04.2014 р. у
справі №918/541/13 задоволити.

2. Ухвалу господарського суду
Рівненської області від 07.04.2014 р. про
припинення провадження у справі
№918/541/13 скасувати.

3. Справу №918/541/13 передати на розгляд
господарському суду Рівненської
області.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Савченко Г.І.

Суддя
Бригинець Л.М.

Суддя
Миханюк М.В.