ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2014 р.
Справа № 914/883/14

Суддя господарського суду Львівської
області, В.М. Пазичев розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали справи

за позовом (за зустрічним позовом -
відповідач 1): Заступника Генерального
прокурора України в інтересах держави
в особі органу з управління об'єктами
державної власності в
оборонно-промисловому комплексі:

Державного концерну «Укроборонпром»
(м. Київ)

позивача 2 (за зустрічним позовом -
відповідач 2): Дочірнього підприємства
Державної компанії «Укрспецекспорт» -
Державна госпрозрахункова
зовнішньоторговельна та інвестиційна
фірма «Укрінмаш» (м. Київ)

до відповідача (за зустрічним позовом -
позивач): Товариства з обмеженою
відповідальністю «Маркет-Матс» (м.
Львів)

про: розірвання договору комісії від
22.03.2012 року №3/32-1Д, стягнення 20000000,00 грн.
- збитків, 4670007 грн. - комісійної
винагороди та 146191 грн. - додаткової
плати.

за зустрічним позовом - про:
зобов'язання виконати умови Договору
комісії.

Суддя: В.М. Пазичев

При секретарі: В.С. Пшеничній

За участю представників сторін:

від прокурора: Покора К.В. - прокурор
відділу Прокуратури Західного регіону
України з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері, посвідчення
№024280 від 30.01.2014 року.

від позивача 1 (за зустрічним позовом -
відповідач 1): Не з'явився.

від позивача 2 (за зустрічним позовом -
відповідач 2): Ноздрачева А.В. -
довіреність №27/11-6Д від 08.01.2014 року

від відповідача (за зустрічним позовом
- позивач): Бальмич В.О. - довіреність
№24/03/М-1 від 24.03.2014 року

Суть спору: На розгляд Господарського
суду Львівської області подано позов
Заступника Генерального прокурора
України в інтересах держави в особі
органу з управління об'єктами
державної власності в
оборонно-промисловому комплексі:
Державного концерну «Укроборонпром»
(м. Київ), позивача 2 - Дочірнього
підприємства Державної компанії
«Укрспецекспорт» - Державна
госпрозрахункова
зовнішньоторговельна та інвестиційна
фірма «Укрінмаш» (м. Київ) до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Маркет-Матс» (м. Львів) про розірвання
договору комісії від 22.03.2012 року №3/32-1Д,
стягнення 20000000,00 грн. - збитків, 4670007 грн.
- комісійної винагороди та 146191 грн. -
додаткової плати.

Відповідач подав зустрічний позов,
який прийнятий судом до спільного
розгляду з первісним позовом. З
урахуванням уточнень, відповідач
просить: зобовязати Дочірнє
підприємство Державної компанії
«Укрспецекспорт» - Державну
госпрозрахункову
зовнішньоторговельну та інвестиційну
фірму «Укрінмаш» виконати умови
Договору комісії №3/32-1Д від 22.03.2012 року,
а саме прийняти виготовлені
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Маркет-Матс» Вироби
на комісію.

Ухвалою Господарського суду
Львівської області від 18.03.2014 року
порушено провадження у справі і
призначено до розгляду на 25.03.2014 року.
Ухвалою суду від 25.03.2014 року розгляд
справи відкладено до 03.04.2014 року, у
зв'язку з відсутністю представника
позивача 1 та для надання доказів.
Ухвалою суду від 03.04.2014 року розгляд
справи відкладено до 08.04.2014 року, в
зв'язку з відсутністю представника
позивача 1 та для надання доказів.
Ухвалою суду від 08.04.2014 року розгляд
справи відкладено до 23.04.2014 року, в
зв'язку з відсутністю представників
позивача 1 та позивача 2, а також
клопотання позивача 2 та для надання
доказів. Ухвалою суду від 23.04.2014 року
розгляд справи відкладено до 29.04.2014
року, для надання доказів. Ухвалою суду
від 29.04.2014 року розгляд справи
відкладено до 20.05.2014 року, в зв'язку з
відсутністю представника позивача 1 та
для надання доказів.

Прокурор вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі від
18.03.2014 року, про відкладення від 25.03.2014
року, від 03.04.2014 року, від 08.04.2014 року, від
23.04.2014 року, від 29.04.2014 року не виконав,
явку повноважного представника в
судове засідання забезпечив.

23.04.2014 року за вх.№17470/14 прокурор подав
пояснення по справі.

28.04.2014 року за вх.№18577/14 прокурор подав
пояснення по справі.

Позивач 1 (за зустрічним позовом -
відповідач 1) вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі від
18.03.2014 року, про відкладення від 25.03.2014
року, від 03.04.2014 року, від 08.04.2014 року, від
23.04.2014 року, від 29.04.2014 року не виконав,
явку повноважного представника в
судове засідання не забезпечив, хоча і
був своєчасно, належним чином,
відповідно до ст.64 ГПК України,
повідомлений про час, місце і дату
розгляду справи, про що свідчить реєстр
№456 направлення рекомендованої
кореспонденції за 08.05.2014 року, а явка
позивача була визнана судом та
визначена в ухвалах суду обов'язковою.

26.03.2014 року за вх.№13288/14 позивач 1 подав
пояснення по справі.

23.04.2014 року за вх.№17612/14 позивач 1 подав
пояснення по суті спору.

23.04.2014 року за вх.№17613/14 позивач 1 подав
пояснення.

Позивач 2 (за зустрічним позовом -
відповідач 2) вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі від
18.03.2014 року, про відкладення від 25.03.2014
року, від 03.04.2014 року, від 23.04.2014 року, від
29.04.2014 року не виконав, явку
повноважного представника в судове
засідання забезпечив.

25.03.2014 року за вх.№12857/14 позивач 2 подав
клопотання про долучення додаткових
доказів до матеріалів справи.

03.04.2014 року за вх.№14313/14 позивач 2 подав
клопотання про фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
запису. У судовому засіданні 03.04.2014 року
по справі 914/883/14 суд задовольнив
клопотання позивача 2 про фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
запису.

03.04.2014 року за вх.№1744/14 позивач 2 подав
клопотання про витребування доказів у
відповідача, в порядку ст. 38 ГПК
України. У судовому засіданні 03.04.2014
року по справі 914/883/14 суд задовольнив
клопотання позивача 2 про витребування
доказів у відповідача, в порядку ст. 38
ГПК України.

03.04.2014 року за вх.№14311/14 позивач 2 подав
відзив на зустрічний позов від 24.03.2014
№24/01-2 про зобов'язання виконати умови
договору.

07.04.2014 року за вх.№14798/14 позивач 2 подав
телеграму про відкладення розгляду
справи.

23.04.2014 року за вх.№17490/14 позивач 2 подав
заперечення та додаткові пояснення.

23.04.2014 року за вх.№17492/14 позивач 2 подав
клопотання про долучення додаткових
доказів до матеріалів справи.

23.04.2014 року за вх.№17493/14 позивач 2 подав
клопотання про зобов'язання
відповідача надати суду додаткові
докази по справі. У судовому засіданні
23.04.2014 року по справі 914/883/14 суд
задовольнив клопотання позивача 2 про
зобов'язання відповідача надати суду
додаткові докази по справі.

20.05.2014 року за вх.№21681/14 позивач подав
додаткові заперечення та пояснення.

20.05.2014 року за вх.№21971/14 позивач подав
додаткові докази до матеріалів справи.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі від
18.03.2014 року, про відкладення від 25.03.2014
року, від 03.04.2014 року, від 23.04.2014 року, від
29.04.2014 року не виконав, явку
повноважного представника забезпечив.

24.03.2014 року за вх.№12579/14 відповідач
подав відзив на позовну заяву.

24.03.2014 року за вх.№12580/14 відповідач
подав клопотання про долучення
додаткових доказів до матеріалів
справи.

25.03.2014 року за вх.№12854/14 відповідач
подав клопотання про долучення
додаткових доказів до матеріалів
справи.

25.03.2014 року за вх.№12855/14 відповідач
подав уточнення зустрічного позову.

01.04.2014 року за вх.№1685/14 відповідач подав
клопотання про витребування доказів у
позивача 1 та позивача 2. У судовому
засіданні 03.04.2014 року по справі 914/883/14
суд задовольнив клопотання
відповідача про витребування доказів у
позивача 1 та позивача 2.

01.04.2014 року за вх.№13855/14 відповідач
подав додаткові пояснення по справі.

03.04.2014 року за вх.№14315/14 відповідач
подав додаткові докази до матеріалів
справи.

08.04.2014 року за вх.№14966/14 відповідач
подав клопотання про видачу копії
технічного запису від 03.04.2014 року по
справі №914/883/14.

08.04.2014 року за вх.№15158/14 відповідач
подав додаткові пояснення по
зустрічному позову.

08.04.2014 року за вх.№15160/14 відповідач
подав додаткові заперечення.

09.04.2014 року за вх.№15422/14 відповідач
подав клопотання про долучення
додаткових доказів.

22.04.2014 року за вх.№17264/14 відповідач
подав клопотання про долучення
додаткових доказів до матеріалів
справи.

24.04.2014 року за вх.№17748/14 відповідач
подав клопотання про ознайомлення з
матеріалами справи.

24.04.2014 року за вх.№17858/14 відповідач
подав заяву про ознайомлення з
матеріалами справи, а саме з
клопотаннями та поясненнями позивача 2.

25.04.2014 року за вх.№18203/14 відповідач
подав клопотання про видачу копії
технічного запису по справі.

28.04.2014 року за вх.№18568/14 відповідач
подав пояснення по суті позовних вимог.

29.04.2014 року за вх.№2185/14 відповідач подав
клопотання про продовження строку
розгляду справи понад строк,
встановлений ст. 69 ГПК України. Інші
учасники процесу не заперечили проти
клопотання, яке було задоволено судом.

20.05.2014 року за вх.№21680/14 відповідач
подав клопотання про долучення
додаткових доказів до матеріалів
справи.

Відповідно до ст.75 ГПК України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

За таких обставин, суд вважає за
можливе розглянути спір, відповідно до
ст. 75 ГПК України, за наявними у справі
матеріалами, у відсутності
представника позивача 1.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, вступну
та резолютивну частини рішення
виготовлено, підписано та оголошено
20.05.2014 року.

Розглянувши матеріали і документи,
подані сторонами, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, сукупно
оцінивши докази, які мають значення для
справи, суд встановив наступне:

Як зазначено у позовній заяві, згідно з
ст. 121 Конституції України, прокуратура
покликана захищати інтереси держави і
шляхом звернення до суду з позовом
реалізовує ці повноваження.

Прокурор зазначає, що пред'явлення
Генеральною прокуратурою України
даної позовної заяви викликано
винятково захистом інтересів держави.
Статтею 3 Закону України "Про
особливості управління об'єктами
державної власності в
оборонно-промисловому комплексі"
унормовано, що суб'єктами управління
об'єктами державної власності в
оборонно-промисловому комплексі є:
Кабінет Міністрів України та Державний
концерн "Укроборонпром".

Прокурор звертає увагу на те, що у
процесі управління об'єктами державної
власності в оборонно-промисловому
комплексі Концерн забезпечує в
установленому законодавством порядку
відрахування учасниками Концерну до
Державного бюджету України частини
прибутку (доходу). До складу Концерну
входять державні підприємства
оборонно-промислового комплексу, у
тому числі Дочірнє підприємство
Державної компанії «Укрспецекспорт» -
Державна госпрозрахункова
зовнішньоторговельна та інвестиційна
фірма «Укрінмаш» (надалі - позивач 2).

Прокурор зазначає, що між позивачем 2 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «МАРКЕТ-МАТС» (надалі
- відповідач) 22.03.2012 року був укладений
договір комісії № 3/32-1Д (надалі -
Договір комісії).

Прокурор звертає увагу на те, що, згідно
з п. 1.1. Договору комісії, відповідач
доручив, а позивач 2 прийняв на себе
зобов'язання за комісійну винагороду в
інтересах відповідача та за його
рахунок укласти та виконати контракт з
інозамовником на експортну поставку
стаціонарних комплексних тренажерів
пілоту літака Л-39С, індекс ТКС-ЛЗ9, у
кількості 2 од. (надалі - Вироби).

Прокурор зазначає, що, відповідно до п.
4.1. Договору комісії, ціна виробів
визначена в іноземній валюті і
становила 8 346 347,57 дол. США (вісім
мільйонів триста сорок шість тисяч
триста сорок сім) доларів США 57 центів.

Прокурор наголошує, що умовами пункту
5.4. Договору комісії передбачено, що
кошти, отримані від інозамовника, за
винятком комісійної плати та витрат,
понесених позивачем 2 при виконанні
цього договору, згідно з п 5.3. Договору
комісії, перераховуються на рахунок
відповідача у національній валюті
України за курсом НБУ на дату
перерахування.

Прокурор зазначає, що 23.03.2012 року, на
виконання умов Договору комісії, між
позивачем 2 та компанією «Milimex Trade Co.
Limited» (надалі - Покупець, Інозамовник)
був укладений зовнішньоекономічний
контракт № 3/25-1К на поставку Виробів
(надалі - Контракт).

Прокурор наголошує, що 06.04.2012 року між
позивачем 2 та відповідачем було
укладено Додаткову угоду № 1 до
Договору комісії, умовами якої сторони
погодили, що, у зв'язку з затримкою
надходження коштів від Покупця -
інозамовника та на підставі пункту 5.7.
Договору комісії, позивач 2 перераховує
відповідачу на умовах делькредере (п. 3
ст. 1016 ЦК України) 2 503 912 (два мільйони
п'ятсот три тисячі дев'ятсот
дванадцять) доларів 37 центів США у
гривневому еквіваленті за курсом НБУ
на 06.04.2012 року (7,9875 грн. за долар США).
Того ж дня, з метою виконання умов
вказаної Додаткової угоди №1,
позивачем 2 перераховано на рахунок
відповідача 20 000 000 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 663.

Прокурор зазначає що, 27.09.2012 року
сторони Додатковою угодою № 2 до
вказаного Договору комісії погодили,
що строк постачання виробів становить 9
(дев'ять) місяців з моменту надходження
попередньої оплати в розмірі 30 %
вартості виробів.

Враховуючи те, що, на думку прокурора,
попередню оплату позивачем 2 здійснено
06.04.2012 року, відповідач повинен був
поставити вироби не пізніше 06.01.2013 року.

Прокурор зазначає, що, відповідно до ч. 1
ст. 1016 ЦК України, комітент зобов'язаний
забезпечити комісіонера усім
необхідним для виконання обов'язку
перед третьою особою, однак, у
порушення закону та умов договору,
відповідач у визначений строк вироби
не поставив.

Прокурор наголошує, що 09.01.2013 року
позивачем 2 розірвано
зовнішньоекономічний контракт з
інозамовником з вини відповідача.
Умовами договору комісії (п. 5.8.)
передбачено, що, у разі невиконання
договору з вини відповідача, він
зобов'язаний повернути авансовий
платіж позивачу 2 на протязі 10
банківських днів після письмової
вимоги останнього. Аналогічні умови
повернення коштів сторонами
встановлені у п. 1.4. Додаткової угоди
від 06.04.2012 року до Договору комісії.
Крім того, вказаним пунктом Додаткової
угоди передбачено, що відповідач, у
разі невиконання своїх зобов'язань за
Договором комісії, повинен сплатити
позивачу 2 додаткову плату.

Прокурор зазначає, що 30.04.2012 року між
сторонами підписано Звіт комісіонера,
яким підтверджено перерахування
позивачем 2 грошових коштів
відповідачу в розмірі 20 000 000 грн. і
визначено, що вказані кошти підлягають
поверненню.

Прокурор звертає увагу на те, що
позивач 2 неодноразово звертався до
відповідача з вимогою повернення
коштів, розірвання Договору комісії та
відшкодування збитків, однак,
відповідач до цього часу коштів не
повернув, збитків не відшкодував.

За таких обставин, на думку прокурора, у
позивача 2 є всі підстави вимагати
повернення відповідачем коштів в сумі
20 000 000 грн.

Крім того, відповідно до ст. 1013 ЦК
України, якщо договір комісії не був
виконаний з причин, які залежали від
комітента, комісіонер має право на
комісійну плату на загальних
підставах. Зокрема, комітент повинен
виплатити комісіонерові плату в
розмірі та порядку, встановлених у
Договорі комісії, а також додаткову
плату, якщо комісіонер поручився за
виконання правочину третьою особою.

Прокурор зазначає, що Договором
комісії визначено, що за виконання
доручення позивач 2 одержує комісійну
плату в розмірі 7% від загальної суми
договору, а п. 1.1 Додаткової угоди від
06.04.2012 року передбачено додаткову плату
позивачу 2, виходячи з 0,4 % річних за
період з дати перерахування
відповідачу зазначених у п. 1.1. цієї
угоди коштів до дати надходження на
розрахунковий рахунок позивача 2
коштів від покупця - інозамовника. Крім
того, умовами вказаної Додаткової
угоди №1 передбачено, що відповідач, у
разі невиконання своїх зобов'язань за
Договором комісії, повинен сплатити
позивачу 2 обумовлену додаткову плату.

Прокурор наголошує, що свідченням того,
що Договір комісії не був виконаний з
причин, які залежали від відповідача, є
непоставлення Виробів позивачу 2. Таким
чином, у позивача 2, як комісіонера, є
всі підстави вимагати сплати
комісійної винагороди, а саме 7% від
загальної суми договору 584 262,22 дол. США,
що складає за курсом НБУ на день
звернення до суду (7,993 грн. за 1 дол. США) -
4 670 007 грн.

Крім цього, на думку прокурора,
стягненню на користь позивача 2
підлягає додаткова плата в розмірі
146191,00 грн., виходячи з розрахунку,
поданого у позовній заяві.

Прокурор зазначає, що при укладанні
Договору комісії позивач 2
розраховував на отримання комісійної
плати, а також додаткової плати. Однак,
внаслідок істотного порушення
відповідачем умов Договору комісії,
позивач 2 позбавлений можливості
отримати комісійну винагороду,
додаткову плату та повернути власні
кошти інакше, ніж за рішенням суду.

Прокурор наголошує, що до Генеральної
прокуратури України надійшло
звернення з питань, що стосується
зазначеного Договору комісії від 22
березня 2012 року. Зокрема, у березні 2014
року ТОВ «Маркет-Матс» звернувся до
Генеральної прокуратури України з
приводу поданого заступником
Генерального прокурора України позову,
на підставі якого Господарським судом
Львівської області порушене
провадження у справі № 914/883/14. 3 квітня
2014 року автору звернення надана
відповідь, що безпосередньо з поданої
позовної заяви вбачається, в чому
полягає порушення інтересів держави у
спірних відносинах. Крім цього, у
вказаній відповіді ТОВ «Маркет-Матс»
роз'яснено, що рішення щодо виконання
чи невиконання сторонами своїх
договірних зобов'язань остаточно буде
встановлено господарським судом у
справі № 914/883/14 за результатами оцінки
всіх доказів. Інші звернення до
Генеральної прокуратури України з
означених питань не надходили.

Щодо листа компанії «Milimex Trade Co. Limited», то
прокурор зазначає, що у матеріалах
справи міститься лист компанії «Milimex
Trade Co. Limited» від 5 березня 2014 року №
178/КМІ, відповідно до якого повідомлено
ТОВ «Маркет-Матс» про дійсність
контракту від 23 березня 2012 року № 3/25-1К
(далі - Контракт), який укладений
позивачем 2 (за первісним позовом) на
виконання зобов'язань, згідно з умовами
Договору комісії від 22 березня 2012 року
№3/32-1Д (далі - Договір комісії) з
компанією «Milimex Trade Co. Limited». Зазначений
лист, на думку прокурора, не є належним
та допустимим доказом у справі,
оскільки предметом спору є
правовідносини, які випливають з умов
Договору комісії, який укладено між
позивачем 2 (за первісним позовом) та
відповідачем (за первісним позовом), а
тому, предметом доказування у справі №
914/883/14 є наявність спірних
правовідносин між позивачем 2 (за
первісним позовом) та відповідачем (за
первісним позовом), які регламентовані
Договором комісії, а не стан
правовідносин, які випливають з умов
контракту, стороною якого не є
відповідач (за первісним позовом).

Прокурор зазначає, що 9 січня 2013 року,
відповідно до пунктів 11.4 і 11.7 розділу 11
Контракту, вимог зазначеного вище
законодавства та згідно з пропозицією
компанії «Milimex Trade Co. Limited» (надалі -
Покупець), зміст якої викладений у
листі від 8 січня 2013 року № 145-1/КМІ, між
позивачем 2 (за первісним позовом) та
даною іноземною компанією укладена
додаткова угода № 1 до Контракту від 23
березня 2012 року № 3/25-1К, за змістом якої
сторони через неможливість поставити
Вироби - тренажер пілоту літака Л-39С,
інд. ТКС-Л39 (у кількості 2 одиниці) у
визначений Контрактом строк, прийшли
до взаємної згоди припинити
зобов'язання за Контрактом, шляхом його
розірвання з 9 січня 2013 року.

Згідно зі статтею 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняються
частково або в повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом, а ст. 604 цього ж кодексу
передбачено, що зобов'язання
припиняються за домовленістю сторін. З
урахуванням наведених норм
матеріального права, відсутність між
позивачем 2 (за первісним позовом) та
іноземною компанією правовідносин, які
випливали з умов Контракту,
підтверджуються належним і допустимим
доказом - Додатковою угодою № 1 до
Контракту від 23 березня 2012 року № 3/25-1К
і не можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Отже, на думку прокурора, лист компанії
«Milimex Trade Co. Limited» від 5 березня 2014 року №
178/КМІ не може бути доказом наявності чи
відсутності правовідносин, які
випливали з умов Контракту, а також не
може бути прийнятий Господарським
судом Львівської області, як такий, що
має значення для справи № 914/883/14.

Крім цього, прокурор зазначає, що лист
компанії «Milimex Trade Co. Limited» від 3 квітня
2014 року № 181/КМІ та тактико-технічне
завдання на створення і виготовлення
стаціонарного комплексного тренажеру
пілота літака Л-39С (додаток № 2 до
контракту від 23 березня 2012 року № 3/25-1К),
зміст яких відображає домовленість
відповідача (за первісним позовом) з
компанією змінити та доповнити
зобов'язання, які випливають з
Контракту, а саме, визначити технічні
вимоги до виробів - тренажеру пілота
літака Л-39С, прокурор вважає
неналежними та недопустимими доказами
у справі № 914/883/14, оскільки, у разі зміни
або розірвання договору, зобов'язання
змінюється або припиняється з моменту
досягнення домовленості про зміну або
розірвання договору.

Прокурор звертає увагу на те, що,
незважаючи на викладене, відповідач (за
первісним позовом), який не є стороною
Контракту, у порядку та спосіб, який
суперечить законодавству, вийшовши за
межі правовідносин, обумовлених
Договором комісії звернувся у квітні
2014 року до компанії «Milimex Trade Co. Limited» з
пропозицією підписати додаток № 2 до
Контракту та, відповідно, внести зміни
та доповнення до правовідносин, які
були припинені ще 9 січня 2014 компанією
«Milimex Trade Co. Limited» та позивачем 2 (за
первісним позовом) за взаємною згодою
(домовленістю), шляхом підписання
Додаткової угоди № 1 до Контракту.

Поряд з цим, відповідач (за первісним
позовом) до позивача 2 (за первісним
позовом) не звертався з пропозицією
внести зміни та доповнення до Договору
комісії, зміст яких би визначав
технічні вимоги до виробів - тренажеру
пілота літака Л-39С, або зобов'язання
позивача 2 (за первісним позовом)
передбачити в умовах Контракту
тактико-технічне завдання на створення
та виготовлення виробу - тренажеру
пілота літака Л-39С, як і не попереджався
відповідачем (за первісним позовом) про
звернення до компанії «Milimex Trade Co. Limited»
та підписання 3 квітня 2014 року Додатку
№ 2 до Контракту від 8 січня 2013 року №
145-1/КМІ.

У зв'язку з викладеним, прокурор
зазначає, що для вирішення справи
№914/883/14 немає значення, які дії були
вчинені на виконання умов Контракту,
оскільки відповідач (за первісним
позовом) не є його стороною. Отже,
вимога останнього (відповідача за
первісним позовом) щодо надання
прокурором до наступного судового
засідання, яке відбудеться 23 квітня 2014
року інформації про вжиті заходи
(вчинені дії) на виконання вимог
контракту є безпідставною, хоча в
поясненні прокурором висвітлюються
обставини, у тому числі, що стосуються
зазначеного питання, а також
спростовується позиція відповідача за
первісним позовом, яка викладена, як в
письмових документах, що долучені до
матеріалів справи, так і в позиції, що
звучала під час судових засідань.

Щодо додаткових заперечень та
додаткових письмових пояснень
відповідача (за первісним позовом) від
24 березня 2014 року № 24/01-2 та від 1 квітня
2014 року № 1/04-1, то прокурор наголошує, що
вказані процесуальні документи є
необгрунтованими, оскільки, згідно зі
статтею 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплати гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 статті 538 ЦК України, у
разі невиконання однією із сторін у
зобов'язанні свого обов'язку або за
наявності очевидних підстав вважати,
що вона не виконує свого обов'язку у
встановлений строк (термін) або виконає
його не в повному обсязі, друга сторона
має право зупинити виконання свого
обов'язку, відмовитися від його
виконання частково або у повному
обсязі.

Прокурор зазначає, що 6 квітня 2012 року
платіжним дорученням № 663 та на
виконання пункту 5.7 розділу 5 «Порядок
взаєморозрахунків» Договору комісії
та пункту 1.1 розділу 1 «Предмет
додаткової угоди» Додаткової угоди № 1
від 6 квітня 2012 року до Договору
комісії (далі - Додаткова угода № 1),
позивачем 2 (за первісним позовом)
здійснено попередню оплату в розмірі 30%
від ціни виробів та загальної суми
договору, що складає 2 503 912,37 доларів
США, що становило за курсом НБУ 20 000 000
грн.

У свою чергу, за твердженням прокурора,
відповідач (за первісним позовом)
відповідно до наведених вумов договору
(з урахуванням змін та доповнень до
нього) зобов'язаний був: до 18 грудня 2012
року сповістити позивача 2 (за
первісним позовом) про готовність до
поставки тренажеру пілоту літака Л-39С,
інд. ТКС-Л39 у кількості двох одиниць; до
6 січня 2013 року поставити (передати на
комісію) на умовах FСА м. Львів (згідно з
правилами ІНКОТЕРМС 2010) тренажери
пілоту літака Л-39С, інд.ТКС-Л39 у
кількості двох одиниць.

Однак, за твердженням прокурора,
зазначені зобов'язання відповідач (за
первісним позовом) порушив (не виконав),
що підтверджується відсутністю в
останнього та в матеріалах справи №
914/883/14 допустимих письмових доказів.

Прокурор зазначає, що доводи
відповідача (за первісним позовом)
причин порушення строків поставки
виробів - тренажерів пілоту літака Л-39С,
інд. ТКС-Л39 є необґрунтованими,
оскільки, на думку прокурора, та
відповідно до ч. 3 ст. 538, положень статей
612, 610 та 611 ЦК України, у позивача 2 (за
первісним позовом) виникло право
вимоги застосування до відповідача (за
первісним позовом) наступних правових
наслідків: відмовитись від прийняття
виконання зобов'язання і вимагати
відшкодування збитків; зупинити
виконання свого обов'язку, відмовитися
від його виконання частково або у
повному обсязі, шляхом розірвання
Договору комісії; виконання пункту 1.4
розділу 1 «Предмет додаткової угоди»
Додаткової угоди від 6 квітня 2012 року №
1 до договору комісії.

Відповідно до пункту 5.8 розділу 5
«Порядок взаєморозрахунків» Договору
комісії, у разі, якщо договір комісії не
буде виконаний з вини комітента, він
зобов'язаний повернути авансовий
платіж комісіонеру на протязі 10
банківських днів після письмової
вимоги комісіонера.

Прокурор зазначає, що, 11 листопада 2013
року відповідач (за первісним позовом)
отримав вимогу позивача 2 (за первісним
позовом), зміст якої викладений у листі
позивача 2 (за первісним позовом) від 8
листопада 2013 року № 27/5-9242 щодо
повернення попередньої оплати в
розмірі 30% від ціни виробів та
загальної суми договору, що складає 2 503
912,37 доларів США та, за курсом НБУ станом
на 6 квітня 2012 року, - 20 000 000 грн. Дана
вимога залишена відповідачем (за
первісним позовом) без задоволення.

Прокурор зазначає, що на думку
відповідача за первісним позовом,
строк постачання Виробів (стаціонарні
комплексні тренажери пілоту літака
Л-39С, індекс ТКС-Л39) не настав,
посилаючись на п. 3.3 Договору комісії №
3/32-ІД. Свою позицію ТОВ «Маркет - Матс»
обґрунтовує тим, що кошти (30 % загальної
суми контракту як передоплата - п. 5.1.1
Договору Комісії) надійшли не від
покупця - інозамовника, а від
комісіонера (позивача) - Дочірнього
підприємства Державної компанії
«Укрспецекспорт» - «Державна
госпрозрахункова
зовнішньоторгівельна та інвестиційна
фірма «Укрінмаш», і, у зв'язку з цим,
момент настання строку, з якого
обчислюється термін постачання
виробів комісіонеру - позивачу 2 для
подальшої їх передачі покупцеві -
інозамовнику - не настав.

Однак, на думку прокурора, вказані
твердження відповідача 2 є
безпідставними та необгрунтованими,
оскільки п. 3.3 Договору комісії № 3/32 - 1Д
передбачено, що строк постачання
виробів складає 6 місяців з моменту
надходження попередньої оплати в
розмірі 30 % вартості виробів. В
зазначеному пункті даного Договору
жодним чином не йдеться про те, що кошти
мають надійти саме від покупця -
інозамовника.

Крім того, прокурор зазначає, що факт
перерахунку визначених Договором
коштів та спосіб його перерахунку
(Комісіонером Комітенту) жодним чином
не порушує права ТОВ «Маркет - Матс», а
посилання ТОВ «Маркет - Матс» на розділ
5 Договору комісії № 3/32 - 1Д від 22
березня 2012 року «Порядок
взаєморозрахунків» про те, що
Комісіонер передбачить в
зовнішньоекономічному контракті з
покупцем - Інозамовником пункт, згідно
з яким 30% загальної суми контракту
оплачує покупець в якості передоплати
прямим перерахуванням коштів на
рахунок Комісіонера в строк не більше 10
днів з моменту набуття контрактом
чинності спростовуються тим, що
пунктом 5.7 Договору комісії № 3/32 - 1Д від
22 березня 2012 року (далі - Договір
комісії) сторони передбачили, що, у разі
затримки надходження коштів від
Покупця, згідно з умовами та термінами,
зазначеними у п. 5.1.1 Договору комісії,
за згодою сторін, Комісіонер може
здійснити перерахування на рахунок
Комітента обумовленої сторонами суми у
гривнях. У разі згоди Комісіонера
здійснити платіж Комітенту за третю
особу (покупця) він має право на
додаткову плату.

Прокурор наголошує, що 6 квітня 2012 року
між позивачем 2 та відповідачем, на
підставі п. 5.7 Договору Комісії,
укладено Додаткову угоду № 1 до
Договору комісії, якою сторони
погодили (взаємна згода сторін), що
через затримку надходження коштів від
покупця - інозамовника позивач 2
перераховує відповідачу 2501912 доларів 37
центів США у гривневому еквіваленті за
курсом НБУ станом на 6 квітня 2012 року
(7,9875 грн. за долар США). 27 вересня 2012 року
між сторонами укладено додаткову угоду
№ 2, пунктом 1.1 якої передбачили, що
строк постачання виробів складає 9
місяців з моменту надходження
попередньої оплати в розмірі 30 %
вартості виробів (з 6 квітня 2012 року).
Таким чином, сторони самі погодили між
собою, на підставі п. 5.7 Договору та
Додаткової угоди № 1 від 6 квітня 2014
року та п. 1.1 Додаткової угоди № 2 від 27
вересня 2012 року, такий порядок та
спосіб перерахунку коштів.

У зв'язку з викладеним, на думку
прокурора, строк постачання виробів
для ТОВ «Маркет -Матс» розпочався з 6
квітня 2012 року, а останнім днем, до
якого відповідач мав поставити вироби
вважався 6 січня 2013 року.

Однак, за твердженням прокурора, у
порушення перелічених вище пунктів
договору, ТОВ «Маркет - Матс» покладені
на себе зобов'язання за договором не
виконало, у зв'язку з чим Договір
комісії з вини відповідача не може бути
виконаний, оскільки покупець -
інозамовник через затримку, унаслідок
ненадходження виробів утратив інтерес
до них та 9 січня 2013 року розірвав
зовнішньоекономічний контракт з
позивачем 2 (підстава - додаткова угода
№1 до зовнішньоекономічного контракту
від 23 березня 2012 року). Прокурор
наголошує, що вказана обставина (факт
розірвання зовнішньоекономічного
контракту від 23 березня 2012 року)
підтверджується листом - відповіддю
компанії «Milimex Trade Co. Limited» від 9 квітня
2014 року.

Прокурор звертає увагу на те, що з
численних пояснень ТОВ «Маркет - Матс»,
зустрічного позову та зустрічних
позовних вимог відповідача вбачається,
що вироби (предмет договору) готові, тим
самим визнаючи та підтверджуючи факт
своєї вини за невиконання умов
договору комісії від 22 березня 2012 року
в частині несвоєчасного сповіщення
позивача 2 (за первісним позовом) про
готовність до поставки тренажеру
пілоту літака Л-39С індекс ТКС-Л39 у
кількості 2 одиниць та їх несвоєчасної
поставки позивачу 2 (за первісним
позовом) у строки, визначені п. 1.1
Додаткової угоди № 2 від 27 вересня 2012
року.

На думку прокурора, безпідставними є
також посилання ТОВ «Маркет - Матс» на
те, що кошти, перераховані йому на
підставі п. 3.3 Договору комісії від 22
березня 2012 року, не попередньою
оплатою. Указана обставина
спростовується пунктами 3.3, 5.1.1 та 5.7
Договору комісії від 22 березня 2012 року.
У зазначених пунктах угоди сторони
погодили, що за своєю природою
перераховані позивачем 2 Товариству з
обмеженою відповідальністю «Маркет -
Матс» кошти є саме передоплатою
попередньою оплатою, а не іншим видом
виплат (платежів).

З урахуванням викладеного, прокурор
зазначає, що з вини відповідача за
первісним зобов'язанням порушено умови
Договору комісії від 22 березня 2012 року
та Додаткових угод до нього, унаслідок
чого державі в особі державного
концерну «Укроборонпром» та
Дочірнього підприємства державної
компанії «Укрспецекспорт» - «Державна
госпрозрахункова
зовнішньоторгівельна та інвестиційна
фірма «Укрінмаш» заподіяно збитки на
загальну суму 24816198 грн.

Позивач 1 (за зустрічним позовом -
відповідач 1) зазначає, що Концерн є
суб'єктом господарювання - державним
господарським об'єднанням без статусу
органа, а у переліку сторін справи, на
першій сторінці позовної заяви
вказано, що позов у справі № 914/883/14
подано в інтересах держави в особі
органу (Концерну). Однак, така вказівка
на правовий статус Концерну є
помилковою і суперечить положенням
законодавства, зважаючи на викладене
нижче.

Позивач 1 (за зустрічним позовом -
відповідач 1) зазначає, що 16.06.2011 р.
Верховною Радою України було прийнято
Закон України «Про особливості
управління об'єктами державної
власності в оборонно-промисловому
комплексі». Відповідно до ст. 2 і ст. 4
Закону України «Про особливості
управління об'єктами державної
власності в оборонно-промисловому
комплексі», до об'єктів управління
державною власністю в
оборонно-промисловому комплексі
належить майно державних підприємств
оборонно-промислового комплексу, які
входять до складу Державного концерну
«Укроборонпром». Концерн є
уповноваженим суб'єктом
господарювання з управління об'єктами
державної власності в
оборонно-промисловому комплексі.

Позивач 1 (за зустрічним позовом -
відповідач 1) звертає увагу на те, що
відповідно до п. 1 Статуту Державного
концерну «Укроборонпром»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 993 від 31.08.2011 р.
(надалі - Статут), Концерн є державним
господарським об'єднанням.

Позивач 1 (за зустрічним позовом -
відповідач 1) наголошує, що згідно із
Додатком до Статуту Державного
концерну «Укроборонпром»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 993 від 31.08.2011 року
(надалі - Статут Концерну), до складу
підприємств-учасників Концерну
включено і Дочірнє підприємство
Державної компанії «Укрспецекспорт» -
Державну госпрозрахункову
зовнішньоторговельну та інвестиційну
фірму «Укрінмаш».

Позивач 1 (за зустрічним позовом -
відповідач 1) наголошує, що Державні
підприємства оборонно-промислового
комплексу входять до складу Концерну
на основі фінансової залежності від
одного або групи учасників Концерну і
не перебувають в управлінні органів
виконавчої влади. Концерн виконує
функції із забезпечення
науково-технічного і виробничого
розвитку учасників. Таким чином,
Концерн наділений законодавчим
органом - Верховною Радою України
владними повноваженнями щодо
управління майном, зокрема, державних
підприємств оборонно-промислового
комплексу, які входять до складу
Концерну.

Підпунктом 3 п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України
«Про Кабінет Міністрів України»
передбачено, що Кабінет Міністрів
України здійснює делегування, зокрема,
суб'єктам господарювання окремих
повноважень щодо управління об'єктами
державної власності.

Позивач 1 (за зустрічним позовом -
відповідач 1) наголошує, що 31.08.2011 р.
постановою Кабінету Міністрів України
№ 993 було затверджено Статут Концерну,
відповідно до положень якого Концерну
було делеговано від Кабінету Міністрів
України повноваження щодо управління
об'єктами державної власності. Згідно з
пунктом 12 Статуту Концерну, Концерн
відповідно до законодавства має право,
зокрема, забезпечувати в установленому
законом порядку ефективне управління
об'єктами майнового комплексу
учасників Концерну для реалізації прав
держави як власника таких об'єктів.

У той же час, позивач 1 (за зустрічним
позовом - відповідач 1) звертає увагу на
те, що функціями з управління об'єктами
державної власності наділені не лише
органи виконавчої влади. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про управління об'єктами державної
власності», суб'єктами управління
об'єктами державної власності є,
зокрема, державні господарські
об'єднання, до яких належить Державний
концерн «Укроборонпром». Таким чином,
Концерн є державним господарським
об'єднанням, якому законодавством
надано повноваження з управління
об'єктами державної власності в
оборонно-промисловому комплексі, до
яких, з-поміж іншого, належить майно
Дочірнього підприємства Державної
компанії «Укрспецекспорт» - Державної
госпрозрахункової
зовнішньоторговельної та
інвестиційної фірми «Укрінмаш».

Позивач 1 (за зустрічним позовом -
відповідач 1) зазначає, що той факт що
Концерн не має статусу органу,
підтверджується і судовою практикою.
Так, наприклад, Вищий господарський суд
України, під час розгляду справи
№8/5007/1234/12, у абзаці 5 сторінки 3
постанови від 13.08.2013 р., висловив
позицію щодо правового статусу
Концерну, зазначивши таке: «...Державний
концерн «Укроборонпром» є державним
господарським об'єднанням, та не
вбачається що останній належить до
структури органів виконавчої влади».
Крім того, Вищий господарський суд
України 09.12.2013 р. ухвалою по справі №4/196
виправив допущену в постанові від
19.11.2013р. описку щодо правового статусу
Концерну. Вищий Господарський у абзаці
3 сторінки 2 згаданої ухвали зазначив,
що Державний концерн «Укроборонпром» є
саме уповноваженим суб'єктом
господарювання. Вищий господарський
суд, розглядаючи іншу справу № 4/2729-6/445 в
постанові від 09.09.2013 р. допустив помилку
щодо правового статусу Концерну, яку
згодом виправлено ухвалою Вищого
господарського суду України від 20.12.2013
р. Окрім того, за результатами розгляду
справи № 5023/4986/12 Вищим господарським
судом України прийнято постанову від
11.06.2013 р., якою суд відмовив у
задоволенні касаційної скарги
заступника Харківського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері з тих підстав, що ані
Концерн, ані його учасник - Державне
підприємство «Завод ім. Малишева» не є
органами державної влади. В абзаці 10
сторінки 5 постанови від 03.06.2013 р. у
справі №910/1936/13 Київський апеляційний
господарський суд зазначив:
«...Державний концерн «Укроборонпром»
не належить до жодної із гілок
державної влади, передбачених ст. 6
Конституції, не має правового статусу
органу виконавчої влади або органу
державної влади і не належить до їх
структури». Також, у справі за позовом
Донецького прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
Південного регіону України, поданим в
інтересах держави в особі Державного
концерну «Укроборонпром» і Донецького
казенного заводу хімічних виробів до
Державного науково-дослідного
інституту хімічних продуктів (справа №
5021/1416/12), Господарський суд Сумської
області встановив, що Концерн не є
органом державної влади або органом
місцевого самоврядування, що виконує
повноваження органу виконавчої влади
(текст ухвали додається).

Водночас, позивач 1 (за зустрічним
позовом - відповідач 1) звертає увагу на
позицію Генеральної прокуратури
України, яка викладена у листі від
22.05.2013 р. № 10/2/3-1980вих-13, що стосується
процесуальних особливостей подання
органами прокуратури позовів в
інтересах Концерну та його
підприємств-учасників. Так, в абзаці 3
згаданого листа вказано:
«...прокурорами при підготовці вказаних
позовних заяв не враховано, що, в
розумінні ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України,
Концерн не є органом уповноваженим
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах».

Таким чином, на думку позивача 1 (за
зустрічним позовом - відповідач 1),
численна судова практика та позиція
Генеральної прокуратури України
підтверджують той факт, що Концерн не
має статусу органу, а віднесення у
позовній заяві прокуратури Державного
концерну «Укроборонпром» до органу є
хибним.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 ГПК України, у
разі прийняття господарським судом
позовної заяви, поданої прокурором в
інтересах держави, в якій зазначено про
відсутність органу, уповноваженого
здійснювати функції держави у спірних
правовідносинах, або про відсутність у
такого органу повноважень щодо
звернення до господарського суду,
прокурор набуває статусу позивача.

Більш того, в абзаці 2 п. 2.10 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 р. №11 «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
вказано: «Прокурор, звертаючись до
господарського суду із заявою про
визнання правочину недійсним, виступає
позивачем або зазначає у ній позивачем
державний чи інший орган або установу,
організацію, уповноважені здійснювати
відповідні функції держави у спірних
правовідносинах, наприклад, управляти
майном, що є предметом цього правочину,
і визначає відповідачами, як правило,
сторони за правочином (договором).

Тобто, на думку позивача 1 (за
зустрічним позовом - відповідач 1),
Вищий господарський суд України
вважає, що відсутність у позивача
статусу органу не виключає
процесуальної можливості органів
прокуратури подавати позовні заяви в
інтересах держави в особі установи,
організації, уповноважених
здійснювати відповідні функції
держави у спірних правовідносинах,
наприклад, управляти майном. Тобто,
прокурор має процесуальну можливість
подачі позову в інтересах держави за
відсутності органу, уповноваженого
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах, та набути
у такому випадку статусу позивача.

Виходячи з викладеного вище, Концерн
зазначає, що у даному випадку відсутній
орган, уповноважений здійснювати
функції держави у спірних
правовідносинах. В той же час, дана
обставина ніяким чином не перешкоджає
розгляду справи по суті.

Беручи до уваги викладене вище, позивач
1 (за зустрічним позовом - відповідач 1)
просить суд звернути увагу на те, що
Державний концерн «Укроборонпром» є
державним господарським об'єднанням,
що наділене певними владними
повноваженнями щодо управління
об'єктами державної власності в
оборонно-промисловому комплексі, проте
не має статусу органу. Водночас, така
обставина не перешкоджає розгляду
справи по суті.

Позивач 1 (за зустрічним позовом -
відповідач 1) зазначає, що відповідачем
було подано позов до ДП ДГЗІФ
«Укрінмаш», що прийнятий Судом до
спільного розгляду із первісним
позовом. Державний концерн
«Укроборонпром» вважає, що в даній
справі підлягають задоволенню позовні
вимоги заступника Генерального
прокурора України, в той час як
зустрічний позов Відповідача є
необгрунтованим, оскільки ТОВ
«МАРКЕТ-МАТС» не виконано зобов'язань
за договором із ДП ДГЗІФ «Укрінмаш»,
чим завдано шкоди інтересам держави.

Позивач 1 (за зустрічним позовом -
відповідач 1) зазначає, що з матеріалів
даної справи вбачається, що 22.03.2012 між
позивачем 2 та відповідачем було
укладено Договір комісії № 3/32-ІД
(надалі - Договір Комісії), до якого
06.04.2012 року та 27.09.2012 року внесено зміни
додатковими угодами.

Позивач 1 (за зустрічним позовом -
відповідач 1) наголошує, що пунктом 1.1.
Договору комісії передбачено, що ТОВ
«МАРКЕТ-МАТС» доручає ДП ДГЗІФ
«Укрінмаш», а останнє приймає на себе
зобов'язання за комісійну винагороду
укласти на умовах цього Договору та
виконати від свого імені, в інтересах
ТОВ «МАРКЕТ-МАТС» та за його рахунок,
Контракт з Інозамовником (далі -
Контракт та Покупець відповідно) на
експортну поставку обумовлених
виробів (надалі - Вироби). Порядок
взаєморозрахунків за Договором
комісії встановлено його розділом 5.
Так, зокрема, пунктом 5.1.1. останнього
передбачено, що Покупець оплачує 30%
загальної суми Контракту в якості
передоплати в строк не більше 10 днів з
моменту набуття Контрактом чинності.

Водночас, на думку позивача 1 (за
зустрічним позовом - відповідача 1),
відповідно до пункту 5.7 Договору
комісії, у разі затримки надходження
коштів від Покупця згідно із умовами та
термінами, зазначеними у пункті 5.1.1.
Договору комісії, за згодою Сторін, ДП
ДГЗІФ «Укрінмаш» може здійснити
перерахування на рахунок ТОВ
«МАРКЕТ-МАТС» обумовленої суми в
гривнях.

Таким чином, за твердженням позивача 1
(за зустрічним позовом - відповідача 1),
договором встановлено зобов'язання ДП
ДГЗІФ «Укрінмаш» укласти Контракт, а
також, зокрема, зобов'язання ТОВ
«МАРКЕТ-МАТС» у разі невиконання
Договору із його вини, повернути
отриманий авансовий платіж. На
виконання своїх зобов'язань за
Договором, зазначених вище, ДП ДГЗІФ
«Укрінмаш» було укладено Контракт
№3/25-1К від 23.03.2012 року з іноземною
компанією «Milimex Trade Co. Limited» (Покупець).
Згідно із умовами Додаткової угоди № 1
від 06.04.2012 року до Договору Комісії, ТОВ
«МАРКЕТ-МАТС» та ДП ДГЗІФ «Укрінмаш»
домовились, що на підставі вказаного
вище пункту 5.7. Договору Комісії ДП
ДГЗІФ «Укрінмаш» перерахує ТОВ
«МАРКЕТ-МАТС» 2 503 912,37 дол. США в
гривневому еквіваленті, у зв'язку із
затримкою надходження коштів від
Покупця.

Позивач 1 (за зустрічним позовом -
відповідач 1) зазначає, що до позовної
заяви додано копію платіжного
доручення № 663 від 06.04.2012 року,
відповідно до якого ДП ДГЗІФ
«Укрінмаш» було перераховано на
рахунок ТОВ «МАРКЕТ-МАТС» 20 млн. грн. у
якості плати за спецвироби, згідно із
Договором комісії № 3/32-1Д від 22.03.2012
року. Окрім того, до позовної заяви
додано копії Звіту комісіонера № 1 від
30.04.2012 року та Акту звіряння взаємних
розрахунків станом на 01.10.2012 року.
Вказаними документами, що підписані як
і ДП ДГЗІФ «Укрінмаш», так і ТОВ
«МАРКЕТ-МАТС», підтверджується факт
перерахунку грошових коштів у розмірі
20 млн.грн. (2 503 912,37 дол. США), здійсненого
ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» на користь ТОВ
«МАРКЕТ-МАТС», згідно із умовами
Договору Комісії.

Позивач 1 (за зустрічним позовом -
відповідач 1) наголошує, що виходячи із
змісту розділу 3 Договору Комісії,
строк поставки виробів Покупцеві
складає 6 місяців із моменту
надходження попередньої оплати у
розмірі 30 % вартості виробів.
Відповідно до пункту 1.1. Додаткової
угоди №2 від 27.09.2012 року до Договору
Комісії, строк поставки виробів
становить 9 місяців із моменту
надходження попередньої оплати в
розмірі 30 % вартості виробів.

Пунктом 6.1. Договору Комісії
встановлено зобов'язання ТОВ
«МАРКЕТ-МАТС» повідомити ДП ДГЗІФ
«Укрінмаш» про готовність виробів до
поставки не пізніше, ніж за 20 днів до
запланованої дати поставки.

Позивач 1 (за зустрічним позовом -
відповідач 1) звертає увагу на те, що у
матеріалах даної справи відсутні
будь-які документи, що б підтверджували
виконання ТОВ «МАРКЕТ-МАТС» вказаного
зобов'язання. Водночас, як випливає із
наданих сторонами Договору Комісії
документів по справі, ТОВ «МАРКЕТ-МАТС»
зверталось до ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» лише
із повідомленнями про неготовність
виробів до поставки.

Позивач 1 (за зустрічним позовом -
відповідач 1) зазначає, що згідно із
доданою до позовної заяви копією листа
Покупця № 145-1/КМІ від 08.01.2013 року на
адресу ДП ДГЗІФ «Укрінмаш», Покупець
висловив бажання розірвати Контракт.
Таким чином, із вини ТОВ «МАРКЕТ-МАТС»
та у зв'язку із невиконанням останнім
умов Договору, ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» не
було виконано його зобов'язання за
Договором Комісії щодо виконання
Контракту із Покупцем.

Позивач 1 (за зустрічним позовом -
відповідач 1) зазначає, що пунктом 5.8.
Договору Комісії встановлено, що у разі
невиконання Договору Комісії з вини
ТОВ «МАРКЕТ-МАТС», він зобов'язаний
повернути ДП ДГЗІФ «Укрінмаш»
авансовий платіж протягом 10 днів після
письмової вимоги останнього. Окрім
того, пунктом 1.4. згаданої Додаткової
угоди № 1 встановлено, що у разі
невиконання ТОВ «МАРКЕТ-МАТС» своїх
зобов'язань за Договором Комісії, воно
зобов'язане повернути ДП ДГЗІФ
«Укрінмаш» перераховані кошти, а також
сплатити обумовлену додаткову плату.

На думку позивача 1 (за зустрічним
позовом - відповідача 1), із змісту
доданих до позовної заяви документів
випливає, що ДП ДГЗІФ «Укрінмаш»
зверталось до ТОВ «МАРКЕТ-МАТС» із
вимогою повернути отримані кошти,
зокрема, листом від 05.02.2013 року та
претензією від 08.11.2013 року. В той же час,
підтвердження повернення вказаних
коштів у матеріалах справи відсутнє.

Зважаючи на викладене, Концерн вважає,
що у ТОВ «МАРКЕТ-МАТС» виникло
зобов'язання повернути належні ДП
ДГЗІФ «Укрінмаш» кошти у десятиденний
строк із моменту вимоги останнього.
Проте, вказане зобов'язання ТОВ
«МАРКЕТ-МАТС» не виконало.

Позивач 1 (за зустрічним позовом -
відповідач 1) наголошує, що невиконання
ТОВ «МАРКЕТ-МАТС» своїх зобов'язань, як
обґрунтовується у поясненнях Концерну
№ ІЮР-2.2-3 764 від 22.04.2014, порушує інтереси
держави.

На думку позивача 1 (за зустрічним
позовом - відповідача 1), вимоги ТОВ
«МАРКЕТ-МАТС», викладені у зустрічному
позові до ДП ДГЗІФ «Укрінмаш», є
безпідставними.

Позивач 1 (за зустрічним позовом -
відповідач 1) зазначає, що із змісту
заявленого до ДП ДГЗІФ «Укрінмаш»
зустрічного позову у даній справі
випливає, що ТОВ «МАРКЕТ-МАТС»
виправдовує допущені із його боку
порушення зобов'язань за Договором
ненаданням певних технічних
документів з боку ДП ДГЗІФ «Укрінмаш».
В той же час, у Договорі відсутні
будь-які положення, відповідно до яких
ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» зобов'язувалось би
надати названі документи ТОВ
«МАРКЕТ-МАТС». Більше того, відсутні у
Договорі також будь-які застереження
щодо можливості невиконання ТОВ
«МАРКЕТ-МАТС» своїх зобов'язань за
Договором на вказаних підставах.

Позивач 1 (за зустрічним позовом -
відповідач 1) звертає увагу на те, що у
зустрічному позові ТОВ «МАРКЕТ-МАТС»
просить Суд зобов'язати ДП ДГЗІФ
«Укрінмаш» прийняти виготовлені
вироби на комісію та виконати умови
Договору комісії. Як зазначено вище, ДП
ДГЗІФ «Укрінмаш» було виконано Договір
в частині укладення Контракту з
Інозамовником та перерахування
авансового платежу. Інша частина
зобов'язань ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» за
Договором полягала у виконанні
вказаного Контракту.

Позивач 1 (за зустрічним позовом -
відповідач 1) наголошує, що Частиною 1
статті 538 Цивільного кодексу України
встановлено, що виконання свого
обов'язку однією із сторін, яке
відповідно до договору обумовлене
виконанням другою стороною свого
обов'язку, є зустрічним виконанням
зобов'язання. Частиною 3 цієї статті
передбачено, що у разі невиконання
однією із сторін у зобов'язанні свого
обов'язку або за наявності очевидних
підстав вважати, що вона не виконає
свого обов'язку у встановлений строк
(термін) або виконає його не в повному
обсязі, друга сторона має право
зупинити виконання свого обов'язку,
відмовитися від його виконання
частково або в повному обсязі.

Тобто, на думку позивача 1 (за
зустрічним позовом - відповідача 1),
виконання Контракту з боку ДП ДГЗІФ
«Укрінмаш» є зустрічним виконанням
зобов'язання останнім відносно
виконання ТОВ «МАРКЕТ-МАТС» свого
зобов'язання щодо виготовлення виробів
та повідомлення про їх готовність до
поставки. Зважаючи на те, що ТОВ
«МАРКЕТ-МАТС» не виконало вказаного
зобов'язання, виконання ДП ДГЗІФ
«Укрінмаш» свого зустрічного
зобов'язання було неможливим, у зв'язку
із чим останнє звернулося до ТОВ
«МАРКЕТ-МАТС» листом № 275-236 від 10.01.2013
року із пропозицією припинити подальші
дії, пов'язані із виконанням Договору.
Таким чином, вимоги ТОВ «МАРКЕТ-МАТС»,
викладені у зустрічному позові до ДП
ДГЗІФ «Укрінмаш», є безпідставними,
оскільки невиконання умов Договору
відбулось із вини ТОВ «МАРКЕТ-МАТС», а
його подальше виконання є неможливим.

Позивач 1 (за зустрічним позовом -
відповідач 1) зазначає, що Концерн не є
стороною правовідносин за Договором
комісії № 3/32 - 1Д від 22.03.2012 року.
Розрахунки між Концерном та
відповідачем за Договором Комісії не
здійснювалися. В той же час, до позовної
заяви у даній справі додано копію акта
звіряння між позивачем 2 та
відповідачем. Концерну невідомі
будь-які факти звернення (вчинення
інших дій) ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» до
Генеральної прокуратури України.
Концерн та ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» є
окремими юридичними особами.

Зважаючи на викладене вище, на думку
позивача 1 (за зустрічним позовом -
відповідача 1), Державний концерн
«Укроборонпром» є уповноваженим
суб'єктом господарювання, що виконує
функції держави як власника майна,
зокрема, закріпленого на праві
господарського відання за ДП ДГЗІФ
«Укрінмаш». Відповідач зобов'язаний
повернути ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» кошти
(майно) і невиконання цього
зобов'язання порушує інтереси держави.
Вказане є законною підставою для
звернення прокурором до суду в
інтересах держави, яку уособлює
Концерн. А отже, аргументи Відповідача,
висловлені в запереченнях стосовно
неналежного визначення прокурором
позивача та порушення інтересів
держави у позовній заяві, є
безпідставними.

У відзиві на зустрічний позов позивач 2
(за зустрічним позовом - відповідач 2),
відповідно до статей 22 та 59
Господарського процесуального кодексу
України, відхиляє позовні вимоги
відповідача за первісним позовом у
справі № 914/883/14, вважає їх
необгрунтованими, безпідставними
такими, що побудовані на власній
зацікавленості, яка суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства та посягає на обмеження
дієздатності суб'єкта господарювання
державного сектору економіки.

Позивач 2 (за зустрічним позовом -
відповідач 2) звертає увагу на те, що
розділом 6 «Умови прийому-передачі»
Договору комісії від 22.03.2012 року №
3/32/-1ІД (надалі за текстом - Договір)
сторони у Договорі встановили
обов'язок для відповідача (за
зустрічним позовом - позивача)
сповістити позивача 2 (за зустрічним
позовом - відповідач 2) про готовність
до поставки тренажеру пілоту літака
Л-39С, інд.ТКС-Л39 у кількості двох
одиниць (надалі - Вироби) не пізніше ніж
за 20 днів до запланованої дати поставки
Виробів (пункт 6.1 Договору).
Прийом-передача Виробів здійснюється
уповноваженими представниками сторін
Договору шляхом підписання акту
прийму-передачі (пункт 6.2 Договору).

Позивач 2 (за зустрічним позовом -
відповідач 2) зазначає, що згідно з
розділом « 1. Предмет додаткової угоди»
Додаткової угоди № 2 від 27.09.2012 року
Договору комісії (надалі за текстом -
Додаткова угода № 2), сторони у Договорі
комісії встановили строк постачання
відповідачем (за первісним позовом)
Виробів, а саме 9 місяців, обчислення
яких починається з дня надходження
попередньої оплати в розмірі 30% від
ціни Виробів (пункт 1.1 Додаткової угоди
№ 2).

Позивач 2 (за зустрічним позовом -
відповідач 2) наголошує, що, відповідно
до платіжного доручення від 06.04.2012 року
№ 663, належно завірена копія якого
долучена до матеріалів справи № 914/883/14,
згідно з клопотанням позивача 2 від
25.03.2014 року, та на виконання пункту 5.7
розділу « 5. Порядок
взаєморозрахунків» Договору Комісії
та пункту 1.1 розділу « 1. Предмет
додаткової угоди» Додаткової угоди №1
від 06.04.2012 року до Договору комісії
(надалі за тестом - Додаткова угода № 1,
належно завірена копія якої долучена
до матеріалів справи № 914/883/14, згідно з
клопотанням позивача 2 від 25.03.2014 року),
позивачем 2 (за первісним позовом) було
здійснено попередню оплату в розмірі 30%
від ціни Виробів та загальної суми
Договору комісії, що складає 2503912 (два
мільйони п'ятсот три тисячі дев'ятсот
дванадцять) доларів США 37 центів та у
гривневому еквіваленті за курсом НБУ
станом на 06.04.2012 року - 20 000000,00 (двадцять
мільйонів) гривень 00 копійок.

Позивач 2 (за зустрічним позовом -
відповідач 2) зазначає, що виконання
пункту 5.7 розділу « 5. Порядок
взаєморозрахунків» Договору та пункту
1.1 розділу « 1. Предмет додаткової
угоди» Додаткової угоди № 1
підтверджується позивачем 2 (за
первісним позовом) такими письмовими
доказами, належно завірені копії яких
долучені до матеріалів справи № 914/883/14,
згідно з клопотанням позивача 2 від
25.03.2014 року, як: Звіт комісіонера по
Договору від 30.04.2012 року № 1; Акт
звіряння взаємних розрахунків по
Договору станом на 01.10.2012 року між
відповідачем (за первісним позовом) та
позивачем 2 (за первісним позовом), та
жодним чином не спростовується
відповідачем (за зустрічним позовом -
позивач).

З огляду на наведене вище, на думку
позивача 2 (за зустрічним позовом -
відповідач 2), відповідач (за зустрічним
позовом - позивач) зобов'язаний був,
відповідно до умов Договору (з
урахуванням змін та доповнень до нього)
до 18 грудня 2012 року сповістити позивача
2 (за первісним позовом) про готовність
до поставки тренажеру пілоту літака
Л-39С, інд.ТКС-Л39 у кількості двох
одиниць, до 06 січня 2013 року поставити
(передати на комісію) на умовах FСА м.
Львів (згідно з правилами ІНКОТЕРМС 2010)
тренажери пілоту літака Л-39С, інд.ТКС-Л39
у кількості двох одиниць.

Позивач 2 (за зустрічним позовом -
відповідач 2) наголошує, що зазначені
зобов'язання відповідач (за зустрічним
позовом - позивач) порушив (не виконав),
що підтверджується відсутністю у
відповідача (за зустрічним позовом -
позивач) та у матеріалах справи № 914/883/14
допустимих письмових доказів. Такими,
доказами відповідно до умов укладеного
Договору повинні бути: Акт
прийому-передачі Виробів складений до
06.01.2013 року; лист відповідача (за
первісним позовом), датований до 18.12.2012
року, зміст якого сповіщає позивача 2
(за первісним позовом) про готовність
до поставки Виробів та докази його
вручення позивачу 2 (за первісним
позовом (опис вкладення у цінний лист,
квитанція та повідомлення про
вручення); правочин, який встановлював
повноваження осіб уповноважених
сторонами у Договорі на підписання
акту прийому-передачі Виробів.

Позивач 2 (за зустрічним позовом -
відповідач 2) звертає увагу на те, що у
зустрічному позові відповідач (за
зустрічним позовом - позивач) в
обґрунтування належного виконання ним
умов Договору зазначає на наявність
порушень з боку позивача 2 (за первісним
позовом) зобов'язань в частині
ненадання відповідачу (за первісним
позовом) необхідних відомостей для
безумовного виготовлення Виробу (абзац
четвертий арк. 2 зустрічного позову),
визначених у листах відповідача (за
первісним позовом) від 07.09.2012 року №
07/09-1, від 27.06.2012 року №27/06-1, від 11.01.2013
року №11/01-1, від 25.10.2013 року №25/10-1.

Позивач 2 (за зустрічним позовом -
відповідач 2) звертає увагу на те, що
пункти 1.1 розділу « 1. Предмет договору»,
3.2 розділу « 3. Базисні умови поставки»,
5.2, 5.5, 5.6 та 5.7 розділу « 5. Порядок
взаєморозрахунків» Договору, пункт 1.1
розділу « 1. Предмет додаткової угоди»
Додаткової угоди № 1 регламентують
перелік зобов'язань позивача 2 (за
первісним позовом). Зокрема такими
зобов'язаннями є: укладення за
комісійну винагороду на умовах
Договору та виконання від свого імені,
в інтересах відповідача (за первісним
позовом) та за його рахунок, контракту з
інозамовником на експортну поставку
стаціонарних комплексних тренажерів
пілоту Л-39С, індекс ТКС-Л39 за ціною,
термінами та умовами постачання
відповідно до умов Договору комісії та
Додатку № 1 до Договору комісії;
оформлення необхідних дозволів на
експорт Виробів, а також їх митне
оформлення; за рахунок коштів, які
надійдуть від Покупця, сплата витрат
пов'язаних із виконанням умов
контракту; зазначення у звіті
комісіонера витрат, які здійснює
позивач 2 (за первісним позовом) за
дорученням та за рахунок відповідача
(за первісним позовом); здійснення
попередньої оплати в розмірі 30% від
ціни Виробів.

Позивач 2 (за зустрічним позовом -
відповідач 2) наголошує, що зобов'язання
щодо надання позивачем 2 (за первісним
позовом) «....необхідних відомостей для
безумовного виготовлення Виробу»,
зазначених у листах відповідача (за
первісним позовом) від 07.09.2012 року №
07/09-1, від 27.06.2012 року № 27/06-1, від 11.01.2013
року № 11/01-1, від 25.10.2013 року № 25/10-1
умовами Договору не передбачені. Також,
Договором не передбачено жодних умов
щодо: порядку та способу виготовлення
відповідачем (за первісним позовом)
Виробів; право відповідача (за
первісним позовом) відійти від строків
поставки Виробів з будь-яких підстав;
право відповідача (за первісним
позовом) вимагати від позивача 2 (за
первісним позовом) інших умов крім тих,
що передбачені умовами Договору
комісії.

Поряд з тим, позивач 2 (за зустрічним
позовом - відповідач 2) зазначає, що
згідно з пунктом 12.3 розділу « 12. Інші
умови» Договору комісії: « 12.3. Всі
додатки, доповнення та зміни до
Договору вважаються дійсними, якщо
вони зроблені в письмовій фірмі та
підписані обома Сторонами. Всі
належним чином підписані додатки,
доповнення та зміни до цього Договору
вважаються його невід'ємними
частинами.». Отже, з метою уникнення
порушень відповідачем (за первісним
позовом) умов Договору в частині
строків поставки (передачі на комісію)
на умовах FСА м. Львів (згідно з
правилами ІНКОТЕРМС 2010) Виробів, вимог
щодо сповіщення позивача 2 (за
первісним позовом) про готовність до
поставки Виробів, а також визначення
додаткових умов щодо порядку та
способу виготовлення Виробів,
відповідач (за первісним позовом) мав
скористатися правом, закріпленим
законодавством України у спосіб та
порядок, визначений пунктом 12.3 розділу
«12. Інші умови» Договору, статтями 188
Господарського кодексу України та 654
Цивільного кодексу України, надіслати
позивачу 2 (за первісним позовом)
пропозицію щодо необхідності внесення
змін та доповнень до умов Договору.
Пропозиції щодо необхідності внесення
змін та доповнень до Договору від
відповідача (за первісним позовом)
позивачу 2 (за первісним позовом) не
надходили.

Позивач 2 (за зустрічним позовом -
відповідач 2) зазначає, що третього та
восьмого квітня 2014 року Господарським
судом Львівської області під час
судового засідання при розгляді справи
№ 914/883/14 були долучені до матеріалів
справи: додаткові заперечення та
додаткові письмові пояснення від 24.03.2014
року № 24/01-2 та від 01.04.2014 року № 1/04-1
відповідача (за первісним позовом);
лист компанії «Milimex Trade Co. Limited» від
05.03.2014 року № 178/КМІ; лист компанії «Milimex
Trade Co. Limited» від 03.04.2014 року № 181/КМІ та
тактико-технічне завдання на створення
і виготовлення стаціонарного
комплексного тренажеру пілота літака
Л-39С (додаток № 2 до Контракту від 23.03.2012
року №3/25-1К); лист-повідомлення
відповідача (за первісним позовом) від
08.04.2014 року № 8/04-2; довідка відповідача
(за первісним позовом) від 03.04.2014 року №
3/04-1; акт державної податкової
інспекції у Галицькому районні м.
Львова від 05.12.2012 року № 1683/22-10/23275120
планової виїзної перевірки товариства
з обмеженою відповідальністю
«МАРКЕТ-МАТС» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства у період за 01.04.2011 року та
рішення державної податкової служби у
Львівський області № 3767/10/10-2005/269, та
задоволено клопотання відповідача (за
первісним позов) від 01.04.2014 року № 1/04-2
про витребування доказів у позивача 1
та позивача 2 (за первісним позовом).

Позивач 2 (за зустрічним позовом -
відповідач 2) зазначає, що лист компанії
«Milimex Trade Co. Limited» від 05.03.2014 року № 178/КМІ,
зміст якого повідомляє відповідача (за
первісним позовом), відповідно до його
запиту від 20.11.2013 року № 20/11-3, про
дійсність контакту від 23.03.2012 року №
3/25-1К (надалі за текстом - Контракт), який
був укладений позивачем 2 (за первісним
позовом) на виконання зобов'язань
згідно з умовами Договору комісії від
22.03.2012 року № 3/32-1Д (надалі за текстом -
Договір комісії) з компанією «Milimex Trade Co.
Limited», позивач 2 (за первісним позовом)
вважає неналежним та недопустимим
доказом у справі № 914/883/14, з наступних
підстав. Предметом спору є
правідносини, які випливають з умов
Договору комісії, який був укладений
між позивачем 2 (за первісним позовом)
та відповідачем (за первісним позовом).
А отже, предметом доказування у справі
№ 914/883/14 є наявність та стан спірних
правовідносин (права та обов'язки) між
позивачем 2 (за первісним позовом) та
відповідачем (за первісним позовом),
які регламентовані Договором комісії,
а не стан правовідносин, які випливають
з умов Контракту, стороною якого
відповідач (за первісним позовом) не
являється.

Позивач 2 (за зустрічним позовом -
відповідач 2) звертає увагу на те, що у
порядок та спосіб, який
регламентований у нормах
законодавства України, пунктах 11.4 і 11.7
Контракту та згідно з пропозицією
компанії «Milimex Trade Co. Limited», зміст якої
викладений у листі від 08.01.2013 року №
145-1/КМІ (належно завірена копія
долучена Господарським судом
Львівської області згідно з
клопотанням позивача 2 від 25.04.2014 року),
між позивачем 2 (за первісним позовом)
та компанією «Milimex Trade Co. Limited» (надалі за
тестом - Компанія) 09 січня 2013 року була
укладена Додаткова угода № 1 до
Контракту від 23.03.2012 року № 3/25-1К, за
змістом якої, у зв'язку із неможливістю
поставити Вироби - тренажер пілоту
літака Л-39С, інд.ТКС-Л39 (у кількості дві
одиниці) у визначений Контрактом строк,
сторони прийшли до взаємної згоди
припинити зобов'язання по Контракту,
шляхом його розірвання з 09.01.2013 року.

Також, 22 квітня 2014 року позивачем 2 (за
первісним позовом) отримано лист
компанії «Milimex Trade Co. Limited» від 09.04.2014
року № 182/КМІ, змістом якого компанія
«Milimex Trade Co. Limited» просить вибачення у
позивача 2 (за первісним позовом) за
допущенні помилки при наданні
відповідачу (за первісним позовом),
листом від 05.03.2014 року № 178/КМІ
відповіді, що не відповідає дійсному
стану правовідносин, обумовлених
контрактом від 23.03.2012 року №3/25-1К.

У зв'язку із чим, позивач 2 вважає, що
Лист компанії «Milimex Trade Co. Limited» від
05.03.2014 року № 178/КМІ не може бути доказом
наявності чи відсутності
правовідносин, які випливали з умов
Контракту, а також не може бути
прийнятий Господарськими судом
Львівської області, як такий, що має
значення для справи № 914/883/14.

Позивач 2 (за зустрічним позовом -
відповідач 2) зазначає, що з урахуванням
наведених вище норм матеріального
права, письмових доказів, доводів, а
також відсутністю правовідносин між
відповідачем (за первісним позовом) та
компанією «Milimex Trade Co. Limited», між
позивачем 2 (за первісним позовом) і
компанією «Milimex Trade Co. Limited» лист
компанії «Milimex Trade Co. Limited» від 03.04.2014
року № 181/КМІ та тактико-технічне
завдання на створення і виготовлення
стаціонарного комплексного тренажеру
пілота літака Л-39С (додаток № 2 до
контракту від 23.03.2012 № 3/25-1К) не можуть
бути доказами належного виконання
відповідачем (за первісним позовом)
зобов'язань по Договору комісії,
наявності будь-яких правовідносин, які
випливали б з умов Контракту.

Позивач 2 (за зустрічним позовом -
відповідач 2) зазначає, що довідка
відповідача (за первісним позовом) від
03.04.2014 року № 3/04-1, зміст якої відображає
готовність станом на 10.12.2012 року
Виробів - тренажерів пілоту літака Л-39С
до постачання на думку позивача 2 (за
первісним позовом) є неналежним
доказом у справі № 914/883/14 та
спростовується позивачем 2 (за
первісним за позовом), оскільки
одинадцятого січня 2013 року позивачем 2
(за первісним позовом) був отриманий
лист відповідача (за первісним позовом)
від 28.12.2012 року № 28/12-1, зміст якого
відображає неготовність станом на
28.12.2012 року Виробів до поставки. 25
березня 2014 року представник
відповідача (за первісним позовом) на
поставлене питання у судовому
засіданні під час розгляду
Господарським судом Львівської
області справи № 914/883/14 щодо наявності
Виробів зазначив про те, що станом на
25.03.2014 року Вироби не виготовлені, у
зв'язку із відсутністю «необхідних
відомостей для безумовного
виготовлення Виробу».

Позивач 2 (за зустрічним позовом -
відповідач 2) зазначає, що з урахуванням
наведеного вище, довідка відповідача
(за первісним позовом) від 03.04.2014 року №
3/04-1 не може бути прийнята
Господарськими судом Львівської
області, як така, що має значення для
справи № 914/883/14.

Щодо Акту Державної податкової
інспекції у Галицькому районні
м.Львова від 05.12.2012 року № 1683/22-10/23275120
планової виїзної перевірки Товариства
з обмеженою відповідальністю
«МАРКЕТ-МАТС» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства у період за 01.04.2011 року по
30.06.2012 року та рішення Державної
податкової служби у Львівський області
від 04.03.2013 року № 3767/10/10-2005/269, позивач 2
(за зустрічним позовом - відповідач 2)
зазначає, що метою долучення до
матеріалів справи №914/883/14 названого
акту є спростування доводів
відповідача (за первісним позовом) щодо
використання ним грошових коштів у
сумі 20 000 000 (двадцять мільйонів) гривень
00 копійок на виготовлення Виробів -
тренажерів пілоту літака Л-39С,
інд.ТКС-Л39.

Позивач 2 (за зустрічним позовом -
відповідач 2) звертає увагу на те, що 5
грудня 2012 року Державною податковою
інспекцією у Галицькому районі м.
Львова за результатами проведеної
планової виїзної перевірки Товариства
з обмеженою відповідальністю
«МАРКЕТ-МАТС» з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства у період за 01.04.2011 року по
30.06.2012 року був складений акт №
1683/22-10/23275120 (надалі за текстом - акт
перевірки), відповідно до якого
прийнятті податкові
повідомлення-рішення від 20.12.2012 року
№№ , , , . Рішенням
державної податкової служби у
Львівський області від 04.03.2013 року №
3767/10/10-2005/269 (надалі за тестом - Рішення)
Податкові повідомлення-рішення від
20.12.2012 року №№ , залишенні
без змін. Зміст Акту перевірки та
Рішення відображає правовідносини
Дочірнього підприємства Державної
компанії «Укрспецекспорт» - Державна
госпрозрахункова
зовнішньоторговельна та інвестиційна
фірма «Укрінмаш» з Товариством з
обмеженою відповідальністю
«МАРКЕТ-МАТС», стан виконання
сторонами Договору комісії від 22.03.2012
року №3/32-ІД та використання
Товариством з обмеженою
відповідальністю «МАРКЕТ-МАТС»
грошових коштів у сумі 2503912 (два
мільйони п'ятсот три тисячі дев'ятсот
дванадцять) доларів США 37 центів та у
гривневому еквіваленті за курсом НБУ
станом на 06.04.2012 року - 20 000000 (двадцять
мільйонів) гривень 00 копійок, які
Дочірнє підприємство Державної
компанії «Укрспецекспорт» - «Державна
госпрозрахункова
зовнішньоторговельна та інвестиційна
фірма «Укрінмаш» перерахувало
відповідно до платіжного доручення від
06.04.2012 року № 663.

Так, Державною податковою інспекцією у
Галицькому районі м. Львова під час
перевірки відповідача (за первісним
позовом) було встановлено відповідно
до банківських та фінансових
документів відповідача (за первісним
позовом) те, що грошові кошти у сумі 2503912
(два мільйони п'ятсот три тисячі
дев'ятсот дванадцять) доларів США 37
центів та у гривневому еквіваленті за
курсом НБУ станом на 06.04.2012 року - 20 000000
(двадцять мільйонів) гривень 00 копійок,
які позивач 2 (за первісним позовом)
перерахував відповідно до платіжного
доручення від 06.04.2012 № 663, були
спрямовані відповідачем (за первісним
позовом) на: виплату орендної плати за
приміщення; повернення позики учаснику
(засновнику) відповідача (за первісним
позовом); виконання грошових
зобов'язань по договору про
переведення боргу Товариству з
обмеженою відповідальністю «Ніка
Актів». А отже, твердження представника
відповідача (за первісним позовом) щодо
використання грошових коштів у сумі 20
000 000 (двадцять мільйонів) гривень 00
копійок на виготовлення Виробів -
тренажерів пілоту літака Л-39С,
інд.ТКС-Л39 є неправдивим. Також, позивач
2 (за зустрічним позовом - відповідач 2)
звертає увагу на те, що за результатами
даної перевірки слідчим управлінням
фінансових розслідувань Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Львівській області
проводиться досудове розслідування у
кримінальному провадженні від 11.01.2013
року №0000009 за попередньою
правовою кваліфікацією кримінального
правопорушення (злочину),
передбаченого ч. 3 ст. 212 Кримінального
кодексу України.

Позивач 2 (за зустрічним позовом -
відповідач 2) зазначає, що розділом « 6.
Умови прийому-передачі» Договору
комісії від 22.03.2012 року № 3/32/-ІД (надалі
за текстом - Договір (належно завірена
копія долучена до матеріалів справи №
914/883/14 згідно з клопотанням позивача 2
від 25.03.2014 року) сторони у Договорі
встановили обов'язок для відповідача
(за первісним позовом) сповістити
позивача 2 (за первісним позовом) про
готовність до поставки тренажеру
пілоту літака Л-39С, інд.ТКС-Л39 у
кількості двох одиниць (надалі за
тестом - Вироби) не пізніше ніж за 20 днів
до запланованої дати поставки Виробів
(пункт 6.1 Договору). Прийом-передача
Виробів здійснюється уповноваженими
представниками сторін Договору шляхом
підписання акту прийму-передачі (пункт
6.2 Договору). Також, Згідно з розділом «
1. Предмет додаткової угоди» Додаткової
угоди від 27.09.2012 року № 2 Договору
(надалі за текстом - Додаткова угода № 2
(належно завірена копія долучена до
матеріалів справи № 914/883/14, згідно з
клопотанням позивача 2 від 25.03.2014 року),
сторони у Договорі встановили строк
постачання відповідачем (за первісним
позовом) Виробів, а саме 9 місяців,
обчислення яких починається з дня
надходження попередньої оплати в
розмірі 30% від ціни Виробів (пункт 1.1
Додаткової угоди № 2 до Договору
комісії).

Позивач 2 (за зустрічним позовом -
відповідач 2) звертає увагу на те, що
відповідно пункту 3.3. розділу « 3.
Базисні умови поставки» Договору
комісії обчислення строку постачання
Виробів починається з моменту
надходження попередньої оплати в
розмірі 30% вартості Виробів. Умова
надходження попередньої оплати в
розмірі 30% вартості Виробів саме від
Покупця відсутня. Відповідно до
платіжного доручення від 06.04.2012 року №
663 (належно завірена копія долучена до
матеріалів справи № 914/883/14 згідно з
клопотанням Позивача 2 від 25.03.2014 року)
та на виконання пункту 5.7 розділу « 5.
Порядок взаєморозрахунків» Договору
та пункту 1.1 розділу « 1. Предмет
додаткової угоди» Додаткової угоди №1
від 06.04.2012 року до Договору комісії
(надалі за тестом - Додаткова угода № 1
(належно завірена копія долучена до
матеріалів справи № 914/883/14, згідно з
клопотанням позивача 2 від 25.03.2014 року ),
позивачем 2 (за первісним позовом) було
здійснено попередню оплату в розмірі 30%
від ціни Виробів та загальної суми
Договору, що складає 2 503 912 (два мільйони
п'ятсот три тисячі дев'ятсот
дванадцять) доларів США 37 центів та у
гривневому еквіваленті за курсом НБУ
станом на 06.04.2012 року - 20 000 000 (двадцять
мільйонів) гривень 00 копійок.

За змістом положень пункту 1.4 розділу «
1. Предмет додаткової угоди» Додаткової
угоди № 1 до Договору у разі
невиконання відповідачем (за первісним
позовом) - «Комітентом» своїх
зобов'язань за Договором він
зобов'язаний повернути позивачу 2 (за
первісним позовом) - «Комісіонеру»
перераховані йому позивачем 2 (за
первісним позовом) грошові кошти, а
також обумовлену цією Додатковою
угодою додаткову плату, що становить 0,4%
річних.

Позивач 2 (за зустрічним позовом -
відповідач 2) звертає увагу на те, що
наведене вище, жодним чином не
спростовується відповідачем (за
первісним позовом), Та підтверджується
відсутністю у матеріалах справи
належних та допустимих доказів. Так,
відповідачем (за первісним позовом)
надані документи, які за своїм змістом:

- не відображають належне виконання
відповідачем своїх зобов'язань по
договору комісії від 22.03.2012 року №3/32-1Д,
а містять інформацію, пов'язаною із
неможливістю виконати робити по
виготовленню Виробів - тренажерів
пілоту літака Л-39С, інд.ТКС-Л39 (у
кількості дві одиниці);

- містять вимоги до позивача 2 (за
первісним позовом) щодо вчинення дій,
які не обумовлені змістом Договору
комісії від 22.03.2012 № 3/32-ІД;

- створенні після виникнення
розбіжностей і спору та порушення
Господарським судом Львівської
області справи № 914/883/14.

Позивач 2 (за зустрічним позовом -
відповідач 2) зазначає, що на кінець
березня місяця 2012 року позивач 2 (за
первісним позовом) за допомогою
телефонного зв'язку на підставі
проведених перемовин з Покупцем,
повідомив відповідача (за первісним
позовом) про відсутність у Покупця
можливості перерахувати кошти у строк
до обумовлений контрактом від 23.03.2012
року № 3/25-1К, а саме до 02.04.2012 року та
виступив відповідно до пунктів 12.3 та 7.5
Договору комісії від 22.03.2012 року № 3/32-1Д
з пропозицією до відповідача сплати за
власний рахунок позивача 2 грошові
кошти у розмірі 2503912 (два мільйони
п'ятсот три тисячі дев'ятсот
дванадцять) доларів США 37 центів та у
гривневому еквіваленті за курсом НБУ
станом на 06.04.2012 року - 20 000000 (двадцять
мільйонів) гривень 00 копійок, що
становило 30% ціни Виробів - тренажерів
пілоту літака Л-39С, інд.ТКС-Л39 (у
кількості дві одиниці).

Позивач 2 (за зустрічним позовом -
відповідач 2) звертає увагу на те, що
зазначене підтверджується позивачем 2
(за первісним позовом) укладенням та
підписанням 06.04.2014 року відповідачем та
позивачем 2 Додаткової угоди № 1 до
договору комісії від 22.03.2012 року №
3/32-ІД, яка долучена Господарським судом
Львівської області до матеріалів
справи.

Позивач 2 (за зустрічним позовом -
відповідач 2) зазначає, що вимогу до
Покупця щодо надання інформації,
запитуваної відповідачем листами від
27.06.2012 року № 27/06-1, від 07.09.2012 року № 07/09-1,
від 28.12.2012 року № 28/12-1 та від 11.01.2013 року
№ 11/01-1, позивач 2 (за первісним позовом)
не направляв.

Також, позивач 2 не звертався до
Генеральної прокуратури України з
приводу правовідносин обумовлених
контрактом від 23.03.2012 року № 3/25-1К,
оскільки не зміг виконати свої
зобов'язання перед Покупцем відповідно
до умов названого контракту з вини
третьої особи - відповідача (за
первісним позовом).

24.03.2014 року за вх.№1033 відповідач подав
зустрічний позов, в якому зазначає, що
ТзОВ «МАРКЕТ-МАТС» (надалі - відповідач,
за зустрічним позовом - позивач), не
визнає позовні вимоги в повному обсязі
та, враховуючи пов'язаність вимог,
керуючись ст.ст. 22, 60 Господарського
процесуального кодексу України,
звертається з Зустрічним позовом про
зобов'язання ДП ДК «Укрспецекспорт»
ДГЗІФ «Укрінмаш» (позивач 2, за
зустрічним позовом - відповідач 2)
виконати умови Договору комісії.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що 22.03.2012 року між
ТзОВ «МАРКЕТ-МАТС» (відповідач) та ДП ДК
«Укрспецекспорт» ДГЗІФ «Укрінмаш»
(позивач 2) укладено Договір комісії №
3/32-1 Д (надалі - Договір комісії), згідно
умов якого Комітент доручив укласти
Комісіонеру в інтересах Комітента
Контракт на експортну поставку
стаціонарних комплексних тренажерів
пілоту літака Л-39, тобто відповідач (за
зустрічним позовом - позивач)
наголошує, що предметом Договору
комісії є доручення Комісіонеру за
комісійну винагороду укласти та
виконати від свого імені, в інтересах
Комітента та за його рахунок, Контракт
з Інозамовником (Покупець), на
експортну поставку стаціонарних
комплексних тренажерів пілоту літака
Л-39С, індекс ТКС-Л39 (Вироби), за ціною,
термінами та умовами постачання,
відповідно до умов цього Договору та
Додатку №1 до нього, що складає його
невід'ємну частину.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що 23.03.2012 року між ДП
ДК «Укрспецекспорт» ДГЗІФ «Укрінмаш»
та Компанією «Milimex Trade Co. Limited» укладено
зовнішньоекономічний Контракт № 3/25-1К
(Далі - Контракт).

Зважаючи на вищенаведене, відповідач
(за зустрічним позовом - позивач)
зазначає, що ТзОВ «МАРКЕТ-МАТС» свої
зобов'язання за Договором Комісії
виконало, а саме, проведено роботи по
виготовленню стаціонарного
комплексного тренажера пілоту літака
Л-39С, інд. ТКС-Л39.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) звертає увагу на те, що Договір
комісії № 3/32-1 Д від 22.03.2012 року,
укладений між ТзОВ «МАРКЕТ-МАТС» та ДП
ДК «Укрспецекспорт» ДГЗІФ «Укрінмаш»
станом на 20.02.2013 року не розірваний, а
ТзОВ «МАРКЕТ-МАТС» виконало свої
зобов'язання за Договором комісії та
неодноразово повідомляло ДП ДК
«Укрспецекспорт» ДГЗІФ «Укрінмаш» про
необхідність отримання даним
підприємством Виробу.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що зважаючи на те, що
позивач 2 (за зустрічним позовом -
відповідач 2), станом на день подачі
зустрічного позову, умови Договору не
виконав, а Виріб залишається на
зберіганні, тому, у відповідача (за
зустрічним позовом - позивача) виникла
необхідність звернутись до суду з
вимогою виконати умови Договору, а саме
прийняти тренажер пілоту літака Л-39С,
інд. ТКС-Л39 на комісію.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що відповідно до п.
6.2. Договору комісії, прийом-передача
Виробів здійснюється на території
Комітента уповноваженими
представниками Комітента та
Комісіонера з підписанням акту
прийому-передачі. Згідно п. 12.2. Договору
комісії, цей Договір діє до виконання
Сторонами всіх взятих на себе
зобов'язань та повних
взаєморозрахунків по цьому договору.

У зустрічній позовній заяві відповідач
(за зустрічним позовом - позивач)
просить суд зобов'язати Дочірнє
підприємство Державної компанії
«Укрспецекспорт» - Державну
госпорозрахункову
зовнішньоторговельну та інвестиційну
фірму «Укрінмаш» прийняти виготовлені
Товариством з обмеженою
відповідальністю «МАРКЕТ-МАТС» Вироби
на комісію та виконати умови Договору
комісії №3/32-1 Д від 22.03.2012 року.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що в матеріалах,
долучених до позовної заяви
заступником Генерального прокурора
України відсутні будь-які посилання на
дії, вчинені ДГЗІФ «Укрінмаш»,
спрямовані на забезпечення виконання
взятих на себе зобов'язань Компанією
«Milimex Trade Co. Limited», згідно Контракту. Так,
в матеріалах справи відсутні:

- обґрунтовані причини та
документальне пітвердження затримки
надходження коштів від Компанії «Milimex
Trade Co. Limited»;

- повідомлення Компанії «Milimex Trade Co.
Limited» про затримку (неможливість
виконання фінансових зобов'язань)
перерахування коштів на рахунок
Комісіонера;

- звернення (вчинення інших дій) ДГЗІФ
«Укрінмаш» до Компанії «Milimex Trade Co. Limited»
з вимогою стосовно виконання умов
Контракту, а саме передбаченої
обов'язкової попередньої оплати в сумі
2 503 912,37 доларів США;

- звернення до Компанії «Milimex Trade Co. Limited»
з вимогою надання інформації,
запитуваної ТзОВ „МАРКЕТ-МАТС",
необхідної для виготовлення Виробів;

- повідомлення ТзОВ „МАРКЕТ-МАТС" про
порушення Покупцем умов Контракту з
наданням відповідних доказів та
підтверджень (п.4 ст.1016 ЦКУ);

- звернення до Генеральної прокуратури
України з клопотанням щодо захисту
інтересів держави, якій завдані збитки
невиконанням умов Контракту Компанією
«Milimex Trade Co. Limited»;

- заходи Генеральної прокуратури
України спрямовані для захисту
інтересів держави, якій завдані збитки
невиконанням умов Контракту Компанією
«Milimex Trade Co. Limited».

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що ТзОВ
«МАРКЕТ-МАТС» для отримання необхідної
інформації та підтвердження чинності
Контракту №3/25-1К від 23.03.2012 р.
звернулось до Компанії «Milimex Trade Co. Limited»
з відповідним запитом, а додатково,
аналогічний запит було повторно
направлено відповідачем 25.03.2014 р. ТзОВ
«МАРКЕТ-МАТС» отримано відповідь 178/КМІ
від 05.03.2014 р., в якій зазначено, що
Контракт №3/25-1К від 23.03.2012 р. є чинним.
Жодних тверджень про його розірвання
немає. Також, в листі зазначено, що
докладна інформація по питаннях, що
ставились ТзОВ „МАРКЕТ-МАТС" у запиті,
буде надана після розгляду технічною
радою Компанії.

Додатково відповідач (за зустрічним
позовом - позивач) звертає увагу на те,
що первісний позов подано позивачем до
неналежного відповідача, оскільки
предметом позову є стягнення збитків,
завданих ТзОВ „МАРКЕТ-МАТС" ДГЗІФ
«Укрінмаш» невиконанням Договору
комісії, що не відповідає матеріалам
справи. Як зазначалось вище, предметом
Договору комісії є доручення
Комісіонеру за комісійну винагороду
укласти та виконати від свого імені, в
інтересах Комітента та за його рахунок,
Контракт з Інозамовником (Покупець), на
експортну поставку стаціонарних
комплексних тренажерів пілоту літака
Л-39С, індекс ТКС-Л39 (Вироби), за ціною,
термінами та умовами постачання
відповідно до умов цього Договору та
Додатку №1 до нього, що складає його
невід'ємну частину.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що виконання
укладеного ДП ДК «Укрспецекспорт»
ДГЗІФ «Укрінмаш» та Компанією «Milimex Trade
Co. Limited» (Покупець) Контракту № 3/25-1К від
23.03.2012 р. було гарантовано ДГЗІФ
«Укрінмаш», на виконання чого
позивачем 2 було взято на себе
відповідну поруку згідно ч.3 статті 1016
ЦК України, в якій зазначено, що
комісіонер не відповідає перед
комітентом за невиконання третьою
особою договору, укладеного з нею за
рахунок комітента, крім випадків, коли
комісіонер був необачним при виборі
цієї особи або поручився за виконання
договору (делькредере). Саме Покупець
має бути відповідачем за збитки,
завдані невиконанням умов Контракту,
гарантованому поручительством
Комісіонера.

Також, відповідно до ст. 36-1 Закону
України «Про прокуратуру», підставою
для представництва прокуратурою в суді
інтересів держави є наявність порушень
або загрози порушень економічних,
політичних або інших державних
інтересів внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчиняються між ними або з
державою.

Статтею 2 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що прокурор, який
звертається до господарського суду в
інтересах держави, в позові самостійно
визначає, в чому полягає порушення
інтересів держави, та обґрунтовує
необхідність їх захисту, а також вказує
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах. У разі відсутності
такого органу або відсутності у нього
повноважень щодо звернення до
господарського суду прокурор зазначає
про це в позовній заяві.

Відповідно до рішення Конституційного
суду України від 08.04.1999 року у справі
№3-рп/99 про офіційне тлумачення
положень ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України (п. 2
резолютивної частини), під поняттям
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах, потрібно розуміти
орган державної влади чи орган
місцевого самоврядування, якому
законом надано повноваження органу
виконавчої влади.

У п. 3 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
року №7 «Про деякі питання участі
прокурора у розгляді справ,
підвідомчих господарським судам»
вказано, що господарський суд повинен
оцінювати правильність визначення
прокурором органу, на який державою
покладено обов'язок щодо здійснення
конкретних функцій у правовідносинах,
пов'язаних із захистом інтересів
держави. Інтереси держави мають чітко
формулюватися й умотивовуватися в
позовній заяві або іншому
процесуальному документі, поданому
прокурором або заступником прокурора.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що заступником
прокурора, у порушення статті 2
Господарського процесуального кодексу
України, не зазначено, у чому полягають
порушення інтересів держави у спірних
правовідносинах та помилково
зазначено орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах, а також
не вказано про відсутність такого
органу або відсутність у нього
повноважень щодо звернення до
господарського суду. Так, постановою
Кабінету Міністрів України від 29.12.2010
року №1221 було постановлено утворити
Держаний концерн «Укроборонпром»
(наділі - Концерн) з включенням до його
складу державних підприємств згідно з
додатком. Відповідно до зазначеної
постанови, Державний концерн
«Укроборонпром» утворено з метою
підвищення ефективності
функціонування державних підприємств,
які провадять господарську діяльність
у сфері розроблення, виготовлення,
реалізації, ремонту, модернізації та
утилізації озброєння, військової і
спеціальної техніки та боєприпасів і
беруть участь у військово-технічному
співробітництві з іноземними
державами. Відповідно до додатку до
постанови Кабінету Міністрів України
від 29.12.2010 року №1221 «Перелік державних
підприємств, що включені до складу
Державного концерну «Укроборонпром», -
Дочірнє підприємство державної
компанії "Укрспецекспорт" - Державна
госпрозрахункова
зовнішньоторгівельна та інвестиційна
фірма "Укрінмаш" було включено до
складу Держаного концерну
«Укроборонпром».

В силу ст. 80 ЦК України, юридичною
особою є організація, створена і
зареєстрована у встановленому законом
порядку; юридична особа наділяється
цивільною правоздатністю і
дієздатністю, може бути позивачем та
відповідачем у суді.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 31.08.2011 року №993 «Деякі питання
Державного концерну «Укроборонпром»
було затверджено Статут концерну
«Укроборонпром» (далі Статут).
Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що, відповідно до п. 6
Статуту, Концерн діє на принципах
повної господарської самостійності та
самоокупності, несе відповідальність
за результати своєї господарської
діяльності та виконання зобов'язань.
Згідно з п. 7 Статуту Концерн відповідає
за своїми зобов'язаннями всім належним
йому майном, на яке згідно із
законодавством може бути звернено
стягнення.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що пунктом 10 Статуту
Концерну передбачено, що держава не
несе відповідальності за
зобов'язаннями Концерну, а Концерн не
відповідає за зобов'язаннями держави.
Згідно з п. 12 Статуту передбачено, що
Концерн відповідно до законодавства
має право укладати від свого імені
договори, набувати майно, майнові та
немайнові права, брати зобов'язання,
бути позивачем і відповідачем у судах.
Відповідно до п. 13, п. 14 Статуту учасники
Концерну зберігають статус юридичної
особи та профіль діяльності. Учасники
Концерну мають право самостійно від
свого імені укладати договори з іншими
учасниками, Концерном, а також з іншими
підприємствами, установами та
організаціями.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що з позовної зави
вбачається, що підставою визначення
Державного концерну «Укроборонпром»
позивачем у вказаній справі є те, що до
складу Державного концерну
«Укроборонпром», утвореного
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 29.12.2010 року №1221,
включено Дочірнє підприємство
державної компанії "Укрспецекспорт" -
Державна госпрозрахункова
зовнішньоторгівельна та інвестиційна
фірма "Укрінмаш". Предметом позову є
договірні відносини, які не стосуються
державного майна, закріпленого за
Концерном на праві оперативного
управління.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) наголошує, що, якщо
господарський суд помилково порушив
провадження у справі за позовом
прокурора, в якій неправильно
визначено позивача за вимогами про
захист інтересів держави, такий позов
підлягає залишенню без розгляду
відповідно до пункту 1 частини першої
статті 81 ГПК України.

Стосовно технічних умов, відповідач (за
зустрічним позовом - позивач)
повідомляємо наступне:

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що на виконання
Договору комісії між ДП ДК
«Укрспецекспорт» ДГЗІФ «Укрінмаш» та
Компанією «Milimex Trade Co. Limited» (Покупець)
укладено зовнішньоекономічний
Контракт № 3/25-1К від 23.03.2012 р. (Контракт)
на продаж стаціонарних комплексних
тренажерів пілоту літака Л-39С, індекс
ТКС-Л39 (Вироби). Додатком №1
«Специфікація Виробів» до Контракту
визначено поставку Покупцю
(Вантажоодержувачу) двох стаціонарних
комплексних тренажерів пілота літака
Л-39С, індекс ТКС-Л39, АЯЛА.461963.007 ТУ.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) звертає увагу на те, що
Сторонами були визначені та ними
погоджені вимоги необхідні для
належного та своєчасного виготовлення
та постачання Виробів, що жодним чином
не спростовуються та не заперечуються
позивачами у справі №914/883/14.

Додатком №1 «Специфікація Виробів», що
невід'ємною частиною Договору комісії
визначено поставку Покупцю
(Вантажоодержувачу) двох стаціонарних
комплексних тренажерів пілота літака
Л-39С, індекс ТКС-Л39, АЯЛА.461963.007 ТУ.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу
України, зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Статтею 1011 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором комісії одна
сторона (Комісіонер) зобов'язується за
дорученням другої сторони (Комітента)
за плату вчинити один або кілька
правочинів від свого імені, але за
рахунок Комітента.

Статтею 1012 Цивільного кодексу України
передбачено, що істотними умовами
договору комісії, за якими Комісіонер
зобов'язується продати або купити
майно, є умови про це майно та його ціну.

Згідно статті 1014 Цивільного кодексу
України, Комісіонер зобов'язаний
вчиняти правочини на умовах, найбільш
вигідних для Комітента, і відповідно до
його вказівок. Якщо у договорі комісії
таких вказівок немає, Комісіонер
зобов'язаний вчиняти правочини
відповідно до звичаїв ділового обороту
або вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 15 Господарського кодексу
України, у сфері господарювання
застосовуються: технічні регламенти;
стандарти; кодекси усталеної практики;
класифікатори; технічні умови.

Згідно абзацу 13 статті 1 Закону України
«Про стандартизацію», технічні умови
-документ, що встановлює технічні
вимоги, яким повинні відповідати
продукція, процеси чи послуги. Технічні
умови можуть бути стандартом, частиною
стандарту або окремим документом.

Стаття 7 Декрету Кабінету міністрів
України «Про стандартизацію і
сертифікацію» визначає, що технічні
умови і стандарти підприємств містять
вимоги, що регулюють відносини між
постачальником (розробником,
виготівником) і споживачем (замовником)
продукції.

Згідно статті 268 Господарського
кодексу України, якість товарів, що
поставляються, повинна відповідати
стандартам, технічним умовам, іншій
технічній документації, яка встановлює
вимоги до їх якості, або зразкам
(еталонам), якщо сторони не визначать у
договорі більш високі вимоги до якості
товарів. Номери та індекси стандартів,
технічних умов або іншої документації
про якість товарів зазначаються в
договорі. Якщо вказану документацію не
опубліковано у загальнодоступних
виданнях, її копії повинні додаватися
постачальником до примірника договору
покупця на його вимогу.

Додатком №1 «Специфікація Виробів» до
Контракту визначено поставку
Комісіонером Покупцю двох
стаціонарних комплексних тренажерів
пілота літака Л-39С, індекс ТКС-Л39,
АЯЛА.461963.007 ТУ.

Технічні умови АЯЛА.461963.007 ТУ на
стаціонарні комплексні тренажери
пілота літака Л-39С, індекс ТКС-Л39
зареєстровані Державним підприємством
«Український науково-дослідний і
навчальний центр проблем
стандартизації, сертифікації та
якості» 28.11.2011 р. за №804/000172 та є
дійсними і є обов'язковими до виконання
сторонами при виконанні Договору
комісії та при укладанні та виконанні
Контракту з Інозамовннком.

Пунктом 1.1.7 Технічних умов АЯЛА.461963.007
ТУ передбачено, що база даних Виробів
повинна містити інформацію про
місцевість району польотів розміром
400x400 км. та включати інформацію про
місцевість, змодельовану на основі
цифрової карти з детальним
відображенням основного та двох
запасних аеродромів, а також одного
тактичного полігона.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що, оскільки
вищенаведеною інформацією володіє
лише користувач Виробів (Покупець),
відповідно, ТзОВ „МАРКЕТ-МАТС" як при
укладенні Договору комісії, так і при
укладенні зовнішньоекономічного
Контракту було доведено сторонам та
ними погоджені вимоги, необхідні для
належного та своєчасного виготовлення
та постачання Виробів.

За твердженням відповідача (за
зустрічним позовом - позивача), ТзОВ
„МАРКЕТ-МАТС" вжито всіх залежних від
нього заходів щодо належного виконання
зобов'язання за Договором комісії, а
Комісіонер неналежно виконував взяті
на себе обов'язки по Договору комісії
та Контракту. Відповідач (за зустрічним
позовом - позивач) наголошує, що
додатково запити були надіслані
листами вих. № 27/06-1 від 27.06.2012 р., № 07/09-1
від 07.09.2012 р., №28/12-1 від 28.12.2012 р., №11/01-1
від 11.01.2013 р., що були залишені без
належних відповідей, тобто інформації
передбаченої пунктом 1.1.7 Технічних
умов АЯЛА.461963.007 ТУ не було надано.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що, незважаючи на
ненадання позивачем 2 запитуваної
інформації, неповідомлення позивачем 2
Покупця про необхідність її надання,
лише на запит відповідача №20/11-3 від
20.11.13 р. Покупцем було надано відповіді
№178/КМІ від 05.03.2014 р., №181/КМІ від 3.04.2014 р.
з Додатком №2 до Контракту.

ТзОВ „МАРКЕТ-МАТС" вже 10.12.2012 р. було
виготовлено та підготовлено Вироби до
постачання (повідомлення про
готовність Виробів надіслано позивачу
2 08.04.2014 р. за винятком вимог, визначених
п.1.1.7 АЯЛА.461963 ТУ, що передбачають
остаточне технічне налаштування
Виробів.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що в позовній заяві
зроблений безпідставний висновок про
дату постачання Виробів, а саме, що
відповідач зобов'язаний був поставити
вироби не пізніше 06.01.2013 р.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) наголошує, що строк постачання
Виробів визначений пунктом 3.3 Договору
комісії, з урахуванням змін, внесених
Додатковою угодою №2 від 27.09.2012 р. до
Договору комісії, та складає дев'ять
місяців з моменту надходження
попередньої оплати в розмірі 30%
вартості Виробів.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) звертає увагу на те, що пунктом
5.1.1 Договору комісії визначено, що
Комісіонер передбачить у Контракті з
Покупцем наступну умову оплати: 30%
загальної суми Контракту Покупець
оплачує в якості передоплати прямим
перерахуванням коштів на рахунок
Комісіонера в строк не більше 10 днів з
моменту набуття Контрактом чинності.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що пунктом 4.1.1
укладеного ДП ДК «Укрспецекспорт»
ДГЗІФ «Укрінмаш» та Компанією «Milimex Trade
Co. Limited» (Покупець) Контракту № 3/25- 1К від
23.03.2012 р. (Контракт) передбачено, що
оплата за Вироби буде здійснюватись
Покупцем в доларах США прямим
банківським переводом на рахунок
Продавця (Комісіонера) у наступному
порядку: 30% загальної суми Контракту
Покупець оплачує в якості передоплати
в строк не більше 10 днів з моменту
набрання Контрактом чинності, а
пунктом 11.1 визначено, що Контракт
набирає чинності після його підписання
обома сторонами.. Отже, п. 5.1.1 Договору
комісії, що визначає обов'язки Покупця
Контракту, та п.4.1.1 Контракту
передбачено порядок, умови та
встановлено обов'язок саме Покупця
здійснити перерахування коштів
Комісіонеру в якості попередньої
оплати.

За твердженням відповідача (за
зустрічним позовом - позивач),
граничний термін здійснення Покупцем
попередньої оплати згідно Контракту
припадав на 01.04.2012р.

Беручи до уваги вищевикладене,
відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що можна зробити
висновок, що Покупцем взяті на себе
зобов'язання згідно Контракту не
виконані, а саме не проведено оплату
шляхом прямого банківського переказу
на рахунок ДГЗІФ «Укрінмаш», доказів
здійснення оплати Покупцем на рахунок
позивача 2 Комісіонером також не
надано. Пунктом 3.3 Контракту
передбачено, що передача Виробів
здійснюється через 6 місяців з моменту
надходження попередньої оплати в
розмірі 30% загальної суми Контракту,
або у інший строк погоджений сторонами.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) наголошує, що термін
постачання Виробів залежить саме від
виконання Покупцем свого обов'язку
здійснити перерахування коштів
Комісіонеру в якості попередньої
оплати (п.п 3.3, 4.1.1 Контракту, п.3.3, 5.1.1
Договору комісії). Оскільки Покупцем не
здійснено попередньої оплати (докази
такої оплати відсутні в матеріалах
справи та цей факт не заперечується
прокурором, позивачем 1 та позивачем 2),
термін постачання Виробів є таким, що
не настав, а, відповідно,
спростовуються твердження позивачів
про вичерпання граничного терміну
постачання Виробів.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) наголошує, що Комісіонер та
Комітент уклали Додаткову угоду №1 від
06.04.2012 р. до Договору комісії, якою
домовились, що, у зв'язку із затримкою
надходження коштів від Покупця та на
підставі пункту 5.7. Договору комісії,
Комісіонер перерахує Комітенту на
умовах делькредере (п. 3 статті 1016 ЦК
України) 2 503 912,37 доларів США у
гривневому еквіваленті за курсом НБУ
на 06.04.2012 р. Цією Додатковою угодою №1
позивачем 2 визнано факт невиконання
Покупцем умов Контракту та взято на
себе поручительство перед
відповідачем за виконання Контракту
Покупцем.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) звертає увагу на те, що
Додатковою угодою №1 жодним чином не
йдеться про зміну умов Договору
комісії та Контракту, не змінюються та
не скасовуються обов'язки Покупця щодо
сплати попередньої оплати за Вироби
(п.4.1.1 Контракту). Факт несплати впливає
на початок відліку строку постачання
Виробів, що визначено п.3.3 Контракту.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що пунктом 3 статті
1016 Цивільного кодексу України
передбачено, що Комісіонер не
відповідає перед Комітентом за
невиконання третьою особою договору,
укладеного з нею за рахунок комітента,
крім випадків, коли комісіонер був
необачним при виборі цієї особи або
поручився за виконання договору
(делькредере). За загальним правилом,
делькредере являє собою запоруку,
поручительство з майновою
відповідальністю торгового
посередника (комісіонера) перед
власником товару (комітентом) щодо
виконання третьою особою комерційної
операції (обов'язків) за угодою
(договором). У випадку укладання даної
додаткової умови, Комісіонер бере на
себе майнову відповідальність
проплати даної угоди навіть у разі
відмови покупця від сплати чи
виявлення його неплатоспроможності.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що у відповідності
до умов Договору комісії та Контракту,
проведення попередньої оплати
Покупцем за Вироби не передбачає
жодних оплат з боку Комітента на адресу
Комісіонера, а у випадку, якщо
Комісіонер поручився за виконання
правочину третьою особою, він має право
на додаткову плату (п.2 статті 1013 ЦК
України).

На думку відповідача (за зустрічним
позовом - позивач), сплачена
Комісіонером на підставі Додаткової
уголи №2 сума не являється здійсненням
Покупцем попередньої оплати, а є лише
поручительством Комісіонера за
виконання Покупцем умови Контракту
передбаченої пунктом 5.1.1 Договору
комісії (п. 3 статті 1016 ЦК України) та
надає право Комісіонеру на додаткову
плату за період до дати надходження
коштів від Покупця (п.2 статті 1013 ЦК
України). Зазначене підтверджується і
самим позивачем 2, в платіжному
дорученні №663 від 06.04.2012 р., в якому
призначенням платежу зазначено «Плата
за спец вироби, згідно договору комісії
№3/32-1д від 22.03.2012 р.» та жодним чином не
зазначено про проведення попередньої
оплати.

Отже, на думку відповідача (за
зустрічним позовом - позивач),
сторонами погоджено та чинним
законодавством України визначено, що
термін постачання Виробів залежить
саме від виконання Покупцем свого
обов'язку здійснити перерахування
коштів Комісіонеру в якості
попередньої оплати.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) наголошує, що покупцем не
здійснено попередньої оплати (докази
такої оплати відсутні в матеріалах
справи та цей факт не заперечується
позивачем та позивачем 2), чим не
виконано умови Контракту, а термін
постачання Виробів є таким, що не
настав. Підтвердженням викладеного є
відсутність Звіту Комісіонера
складеного у відповідності до умов п.п.
5.5, 5.6 Договору комісії, що передбачає,
що витрати, які здійснює Комісіонер за
дорученням та за рахунок коштів
Комітента, зазначаються у звіті
Комісіонера. По виконанню доручення
Комісіонер надає звіт Комісіонера
(повний або проміжний) за кожний
звітний період, в якому відображаються
будь-які фінансові операції за
дорученням Комітента.

Відповідно до вищенаведеного, на думку
відповідача (за зустрічним позовом -
позивач) стосовно кожної дії
Комісіонера, спрямованої на виконання
правочину, укладеного в рамках
Договору комісії має бути наданий
відповідний звіт (проміжний), в тому
числі і про все одержане за Договором
комісії. Жодного звіту Комісіонера про
одержані кошти від Покупця Комітенту
не було надано, чи поступали грошові
кошти на рахунок Комісіонера невідомо.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) звертає увагу на те, що
обов'язок виконувати укладений
Контракт з Інозамовником, а,
відповідно, і отримувати грошові кошти
Договором комісії покладено на
Комісіонера. Самим позивачем 2 не
виконано обов'язок, з моменту настання
якого і починає обчислюватись початок
відліку строку виконання зобов'язань
Комітентом (п.3.3, 5.1.1 Договору комісії,
п.1.1. Додаткової угоди №2, п.п.3.3, 4.1.1
Контракту). Інших умов, що встановлюють
початок обчислення терміну постачання
Виробів, не пов'язаних із здісненням
попередньої оплати, Договір комісії та
Контракт не містить.

Згідно ст. 570 ЦК України, завдатком є
грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання.

Наказом Державного казначейства
України від 26 грудня 2003 р. N 242 визначено
поняття: Авансові платежі - грошова
сума, яку перераховують згідно з
договором наперед у рахунок майбутніх
розрахунків за товари (роботи, послуги),
які мають бути отримані (виконані,
надані). Договір комісії жодних умов
стосовно обов'язку чи умов здійснення
авансової (попередньої) оплати
Комісіонером на користь Комітента не
містить та не передбачений жодною
нормою чинного законодавства України,
навпаки, здійснення авансової
(попередньої) оплати Комісіонером
суперечить принципам комісійної
діяльності (торгівлі). Комісіонером
взяте на себе на себе зобов'язання з
поручительства за виконання Покупцем
умов Контракту, що не може
враховуватися в якості проведення
авансової оплати.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає. що законодавством
України, зокрема п.3.1,3.8 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, передбачено
обов'язкове та чітке визначення
призначення платежу в платіжному
дорученні. Коштів з призначенням
платежу «попередня оплата чи сплата
авансу по Договору комісії» на рахунок
Відповідача не надходило. Постановою
Вищого господарського суду України від
17.07.2012 р. у справі №48/250(18/1538-10) також
зроблено висновок, що обов'язок
Комісіонера по перерахуванню на
користь Комітента отриманих від
реалізації товару коштів
безпосередньо пов'язаний з
надходженням коштів від покупця такого
товару на рахунок Комісіонера.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) наголошує, що зазначене
підтверджується і самим позивачем 2, в
платіжному дорученні №663 від 06.04.2012 р.
призначенням платежу зазначено «Плата
за спец вироби, згідно договору комісії
№3/32-1д від 22.03.2012 р.» та жодним чином не
зазначено про проведення попередньої
оплати чи про сплату авансу по Договору
комісії. Також у Звіті комісіонера від
30.04.2012 р. не вказано про проведення
попередньої оплати, а констатується
факт перерахування Комісіонером
Комітенту власних коштів відповідно до
умов Додаткової угоди №1.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що, оскільки,
передбачений Договором комісії та
Контрактом авансовий платіж не був
здійснений, умови Договору комісії не
виконуються Покупцем, посилання
позивача 2 на п.5.8. Договору комісії, що
передбачає «у разі, якщо цей Договір не
буде виконаний з вини Комітента, він
зобов'язаний повернути авансовий
платіж Комісіонеру на протязі 10
банківських днів після письмової
вимоги Комісіонера» є
необгрунтованими та безпідставними
виходячи з того, що авансовий платіж не
був здійснений.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що твердження
позивача 2 про здійснення саме ним
попередньої оплати спростовується
абз.2 п.1.1 Додаткової угоди №1 від 06.04.2012
р. до Договору комісії, яким
передбачено, що додаткова плата
Комісіонера (п.2 статті 1013, глава 69 ЦК
України) розраховується Комісіонером
виходячи з 0,4% річних за період з дати
перерахування Комітенту зазначених у
п. 1.1 цієї Додаткової угоди коштів до
дати надходження на розрахунковий
рахунок Комісіонера відповідних
коштів від Покупця. Позивачем 2
підтверджено обов'язок Покупця
здійснити перерахування на
розрахунковий рахунок Комісіонера
відповідних коштів та визначено право
Комісіонера на отримання додаткової
плати саме з коштів, отриманих від
Покупця.

Умова делькредере встановлює
відповідальність Комісіонера перед
Комітентом за невиконання Покупцем
Контракту (п.3 ст.1016 ЦКУ) та надає
Комісіонеру право на отримання
додаткової плати після отримання
коштів від Покупця (ст. 1013 ЦКУ, п.п. 1.1
Додаткової угоди №1 до Договору
комісії).

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що термін постачання
Виробів визначений Додатковою угодою
№2 від 27.09.2012 р. до Договору комісії та
складає дев'ять місяців з моменту
надходження попередньої оплати в
розмірі 30% вартості Виробів. Згідно
умов Договору комісії (п.5.1.1) та
Контракту (п.4.1.1) передбачено порядок,
умови та встановлено обов'язок саме
Покупця здійснити перерахування
коштів в якості попередньої оплати.

Статтею 693 ЦК України передбачено, якщо
договором встановлений обов'язок
покупця частково або повністю оплатити
товар до його передання продавцем
(попередня оплата), покупець повинен
здійснити оплату в строк, встановлений
договором купівлі-продажу.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) наголошує, що зазначені умови
Покупцем не були виконані, відповідно,
термін постачання Виробів, що
визначені пунктом 3.3 Договору комісії,
Додатковою угодою №2 до Договору
комісії, пунктами 3.3, 4.1.1 Контракту є
таким, що не закінчився, а попередня
оплата є такою, що не проведена, а
відповідно і підстави стягнення з ТзОВ
„МАРКЕТ-МАТС" збитків, комісійної
винагороди та додаткової плати
відсутні. Відповідно, підставами для
повернення отриманих коштів не можуть
бути посилання Комісіонера на п.5.8
Договору комісії та п. 1.4. Додаткової
угоди №2 до Договору комісії.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що посилання в
позовній заяві на звіт комісіонера №1
від 30.04.2012 р., в якому зазначено,
«витрати, що були здійснені
Комісіонером за рахунок власних коштів
та підлягають згідно умов Договору
комісії відшкодуванню Комітентом» не
заслуговують на увагу, адже воно прямо
суперечить умовам пункту 5.7 Договору
комісії, а саме «в подальшому доларовий
еквівалент перерахованих коштів
утримується із валютної виручки, що
надійде від Покупця на рахунок
Комісіонера на користь Комітента з
наступним продажем на Міжбанківському
валютному ринку України». Отже, умовою
отримання коштів Комісіонером є їх
перерахування Покупцем, за виконання
зобов'язань якого Комісіонер і
поручився.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) наголошує, що пунктом 11.6
Контракту передбачено, що він діє до
повного виконання Сторонами його умов.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що Покупець не
відмовлявся від оплати, а отже не
звільнений від обов'язку здійснити
перерахування коштів в якості
попередньої оплати (яка не здійснена і
на сьогоднішній день), що передбачено
нормами Контракту, а Комісіонер
зобов'язаний забезпечити виконання
Контракту особою за яку він поручився.
Зазначене кореспондується і з
Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 27.07.2012 року,
залишеною без змін Вищим господарським
судом України 04.09.2012р. у справі
18/5026/1726/2011

Стосовно твердження позивачем про
розірвання 09.01.2013р. Контракту з вини
відповідача, відповідач (за зустрічним
позовом - позивач) зазначає, що у
Додатковій угоді №1 від 09.01.2013 р. до
Контракту зазначено, що у зв'язку з
неможливістю Продавця (ДГЗІФ
«Укрінмаш») поставити Вироби у
визначений Контрактом строк Сторони
домовились розірвати Контракт з
моменту підписання даної угоди та
скріплення її печатками Сторін.
Пунктом 1.1 Договору комісії
передбачено обов'язок Комісіонера
укласти та виконати Контракт з
Інозамовником. Жодного права на
розірвання Контракту з власної
ініціативи Комісіонера Договором
Комісії не передбачено, ні доручення ні
дозволу на розірвання Контракту не
надавалось і відповідачем. Загальний
порядок та умови виконання Контракту
визначені статтею 1016 ЦК України.
Враховуючи невиконання Покупцем умов
п.4.1.1 Контракту, у відповідності до
вимог п.4 ст. 1016 ЦК України Комісіонер
був зобов'язаний негайно повідомити
про це Комітента з доданням необхідних
доказів, а не вчиняти правочин, що
суперечить умовам п.11.6 Контракту, що
передбачає його дію до повного
виконання Сторонами його умов.

Таким чином, по-перше, п. 1.1 Договору
комісії передбачено обов'язок
Комісіонера укласти та виконати
Контракт з інозамовником. Жодного
права на розірвання Контракту з
власної ініціативи Комісіонера
Договором Комісії не передбачено, ні
доручення ні дозволу на розірвання
Контракту не надавалось і
відповідачем.

По-друге, умовами Контракту (п. 11.6) також
визначено, що Контракт діє до повного
виконання Сторонами його умов.

По-третє, строк постачання Виробів за
Контрактом починає обчислюватись з
моменту надходження попередньої
оплати на рахунок Комісіонера (п.п. 3.3,
4.1.1) та здійснюється через 6 місяців.

По-четверте, Покупцем повідомлено
Комітента, що станом на 05.03.2014 р.
Контракт є чинним. Відповідно
твердження Комісіонера про припинення
Контракту з вини Комісіонера не
заслуговує на увагу адже і Комітент і
Покупець зацікавлені у виконанні
Контракту. Підтвердженням вказаного, є
Технічне завдання (Додаток №2 до
Контракту), надісланого на адресу
Комітента Покупцем, яким в тому числі і
визначено, що необхідна інформація
надається Покупцем Комісіонеру окремо
(п.3.2.1.4).

Відповідно, на думку відповідача (за
зустрічним позовом - позивача), вина
відповідача в розірванні Контракту
відсутня. Більш того, Контракт є чинним
та підлягає виконанню, а враховуючи
вимоги п. 3 статті 1016 ЦК України, саме на
Комісіонера покладений обов'язок і
відповідальність за належне та
своєчасне виконання Контракту
Покупцем. Отже, підстави стягнення з
ТзОВ „МАРКЕТ-МАТС" збитків, комісійної
винагороди та додаткової плати
відсутні.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) звертає увагу на те, що строк
постачання Виробів за Контрактом
починає обчислюватись з моменту
надходження попередньої оплати на
рахунок Комісіонера (п.п. 3.3, 4.1.1) та
здійснюється через 6 місяців. Отже,
посилання позивача 2 на норми ст.ст. 538,
610, 611, 612 ЦК України, як на підставу
розірвання Контракту, є неналежним.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що долучений до
матеріалів справи позивачем 2 лист
Компанії «Milimex Trade Co. Limited» №182/КМІ від
09.04.2014р. про втрату чинності Контракту,
жодним чином не змінює безпідставність
розірвання Контракту з підстав
постачання Виробів у визначений
Контрактом строк, а лише підтверджує
необачність Комісіонера при виборі
Покупця. Саме п.3 ст. 1016 ЦК України
передбачає відповідальність
Комісіонера перед Комітентом за
невиконання Покупцем Договору,
укладеного з нею за рахунок комітента,
крім випадків, коли комісіонер був
необачним при виборі цієї особи або
поручився за виконання договору
(делькредере). Відповідно, вина
відповідача в розірванні Контракту
відсутня, більш того, незважаючи на
чинність чи нечинність Контракту,
Договір комісії підлягає виконанню, а
враховуючи вимоги п. 3 статті 1016 ЦК
України, саме на Комісіонера
покладений обов'язок і
відповідальність за належне та
своєчасне виконання Контракту
Покупцем, а підстави стягнення з ТзОВ
„МАРКЕТ-МАТС" збитків, комісійної
винагороди та додаткової плати
відсутні.

Отже, на думку відповідача (за
зустрічним позовом - позивача), строк
передачі Виробів Покупцю станом на
01.04.2014 р. не розпочався, відповідно,
твердження ДГЗІФ «Укрінмаш» про
розірвання Контракту (Додаткова угода
№1 від 09.01.2013 р.) з підстав неможливості
ДГЗІФ «Укрінмаш» поставити Вироби у
визначений Контрактом строк є
безпідставними, необгрунтованими.
Додатковим підтвердженням
вищезначеного висновку є п.11.6
Контракту, що передбачає дію Контракту
до повного виконання його умов
сторонами.

На думку відповідача (за зустрічним
позовом - позивач), вищевикладене є
доказом недобросовісного ставлення до
виконання Договору комісії, а
враховуючи те, що Комісіонером не вжито
жодних заходів з метою вчинення
правочину (виконання умов Контракту)
право Комісіонера на відшкодування
витрат, передбачених ст. 1024 ЦК України,
відсутнє. Оскільки передбачений
Договором комісії та Контрактом
авансовий платіж не був здійснений,
умови Договору комісії не виконуються
Покупцем, посилання позивача 2 на п.5.8.
Договору комісії, що передбачає «у
разі, якщо цей Договір не буде
виконаний з вини Комітента, він
зобов'язаний повернути авансовий
платіж Комісіонеру на протязі 10
банківських днів після письмової
вимоги Комісіонера» є
необґрунтованими та безпідставними.

Стосовно вимог про стягнення
додаткової плати та комісійної
винагороди, відповідач (за зустрічним
позовом - позивач) повідомляє, що
пунктом 5.3. Договору комісії
передбачено, що за виконання доручення
за цим договором, Комісіонер одержує з
коштів, що надійшли від Покупця,
комісійну плату в розмірі 7,0% від
загальної суми Договору. Комісіонер
отримує комісійну плату після
остаточного розрахунку з Покупцем
згідно з пунктом 5.1.2. Пунктом 1.1
Додаткової угоди №1 до Договору
комісії визначено, що додаткова плата
Комісіонера (п. 2 статті 1013, глава 69 ЦК
України) розраховується Комісіонером
виходячи з 0,4% річних за період з дати
перерахування Комітенту зазначених у
п. 1.1 цієї Додаткової угоди коштів до
дати надходження на розрахунковий
рахунок Комісіонера відповідних
коштів від Покупця. Покупцем жодних
розрахунків з Комісіонером не було
проведено, відповідно, підстави для
стягнення комісійної плати та
додаткової плати відсутні. Також
відсутні підтвердження вчинення
Комісіонером дій, спрямованих на
перерахування Покупцем коштів
Комісіонера та надання необхідної
запитуваної Комітентом інформації.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) наголошує, що, оскільки, ДП ДК
«Укрспецекспорт» ДГЗІФ «Укрінмаш» був
необачним при виборі Покупця та
поручився за виконання Контракту,
підстави для стягнення комісійної
плати та додаткової плати відсутні.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що згідно п. 5.9.
Договору комісії, у разі, якщо цей
Договір не буде виконаний з вини
Покупця, Комітент зобов'язаний
повернути авансовий платіж (за
винятком витрат, понесених по
виконанню цього Договору) Комісіонеру
на протязі 10 банківських днів після
письмової вимоги Комісіонера.
Незважаючи на невиконання Покупцем
умов Контракту та несплату авансового
платежу, що порушує і умови Договору
комісії, ТзОВ «МАРКЕТ-МАТС» було
виготовлено та підготовлено Вироби до
постачання.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що відповідь
Компанії «Milimex Trade Co. Limited» (Покупець)
листом №181/КМІ від 03.04.2014 р. з Додатком
№2 до Контракту була надіслана в
доповнення до листа №178/КМІ від 05.03.2014 р.
ТзОВ "МАРКЕТ-МАТС" (відповідачем) було
надіслано Покупцю запит №20/11-3 від 20.11.13
р. з проханням надати інформацію, яку не
надав відповідачу ДП ДК
«Укрспецекспорт» ДГЗІФ «Укрінмаш»
(позивач 2) на неодноразові запити.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) наголошує, що Покупцем, листом
№178/КМІ від 05.03.2014 р. було
проінформовано ТзОВ "МАРКЕТ-МАТС"
(Відповідача) про те, що Контракт № 3/25-1К
від 23.03.2012 р. (Контракт) ще дійсний та
повідомлено про те, що детальні
відповіді на запитання поставлені в
листі №20/11-3 від 20.11.13 р. будуть
надіслані після їх розгляду технічною
радою Компанії.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) звертає увагу на те, що Листом
№181/КМІ від 03.04.2014 р. направлено
відповідачу тактико-технічне завдання
та зазначено, що після підписання
тактико-технічного завдання надіслати
Компанії «Milimex Trade Co. Limited» копію
підписаного документу. Жодного
повідомлення від ДП ДК
«Укрспецекспорт» ДГЗІФ «Укрінмаш»
стосовно звернення до нього Покупця з
відповідною пропозицією підписати
тактико-технічного завдання на адресу
ТзОВ "МАРКЕТ-МАТС" не надходило, що
підтверджує неналежне виконання
Комісіонером зовнішньоекономічного
Контракту № 3/25-1К від 23.03.2012 р.

Незважаючи на невиконання Покупцем
умов Контракту та несплату авансового
платежу, що порушує і умови Договору
комісії, ТзОВ „МАРКЕТ-МАТС" було
виготовлено та підготовлено Вироби до
постачання (повідомлення про
готовність Виробів від 10.12.2012 р., від
08.04.2014 р., Довідка №3/04-1 від 03.04.2014 р.).
Враховуючи вищевикладене, відповідач
(за зустрічним позовом - позивач)
зазначає, що ТзОВ «МАРКЕТ-МАТС»
надіслало ДП ДК «Укрспецекспорт» ДГЗІФ
«Укрінмаш» повідомлення про
готовність Виробів до постачання.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що ТзОВ "МАРКЕТ-МАТС"
10.12.2012 р. було повідомлено ДП ДК
«Укрспецекспорт» ДГЗІФ «Укрінмаш» про
готовність Виробів (двох стаціонарних
комплексних тренажерів пілоту літака
Л-39С, індекс ТКС-Л39) до постачання за
Договором комісії № 3/32-ід від 22.03.2012 р.
Оскільки розділом 6 Договору комісії №
3/32-ід від 22.03.2012 р. не визначено
обов'язкових вимог до повідомлення,
ТзОВ "МАРКЕТ-МАТС" надіслано зазначене
повідомлення електронною поштою
(підтвердження додається). Додаткове
Повідомлення про готовність Виробів до
постачання було надіслано позивачу 2
листом 08.04.2012 р. (докази долучені до
матеріалів справи 08.04.2014 р. з
Додатковими поясненнями по
зустрічному позову). Також,
підтвердженням готовності Виробів до
постачання є Довідка №3/04-1 від 03.04.2014 р.,
долучена до матеріалів справи 03.04.2014 р.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) наголошує, що аналогічним
повідомленням про готовність Виробів
до постачання, згідно вимог 6.1 Договору
комісії, було сповіщено Комісіонера,
але, в порушення вимог п.6.2 Договору
комісії, уповноважених представників
Комісіонера до Комітента направлено не
було.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що пунктами 12.1, 12.2
Договору комісії передбачено, що
договір набуває чинності з моменту
його підпису Сторонами та діє до
виконання Сторонами всіх взятих на
себе зобов'язань та повних
взаєморозрахунків по цьому договору.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що твердження
позивача про розірвання 09.01.2013 р.
Контракту з вини відповідача не
відповідає дійсності.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що станом на червень
2012 р. (лист № 27/06-1 від 27.06.12р.) Комітентом
було проінформовано Комісіонера про
понесення фактичних витрат на
виготовлення Виробів на суму 27371188,84
грн. та жодних зауважень чи заперечень
позивачем 2 не було заявлено.
Відповідно, знаючи про значні витрати
понесені Комісіонером, які вже були
зобов'язаннями позивача 2, розривати
Контракт за який взято поручительство
є неправомірно.

У Додатковій угоді №1 від 09.01.2013 р. до
Контракту зазначено, що у зв'язку з
неможливістю Продавця (ДГЗІФ
«Укрінмаш») поставити Вироби у
визначений Контрактом строк Сторони
домовились розірвати Контракт з
моменту підписання даної угоди та
скріплення її печатками Сторін.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) наголошує, що пунктом 1.1
Договору комісії передбачено обов'язок
Комісіонера укласти та виконати
Контракт з Інозамовником. Жодного
права на розірвання Контракту з
власної ініціативи Комісіонера
Договором Комісії не передбачено, ні
доручення ні дозволу на розірвання
Контракту не надавалось і
відповідачем. Законодавством України,
зокрема ст. 1026 ЦК України, не
передбачено право Комісіонера на
розірвання укладеного на виконання
Договору комісії Контракту.

На думку відповідача (за зустрічним
позовом - позивач), строк постачання
Виробів за Контрактом починає
обчислюватись з моменту надходження
попередньої оплати на рахунок
Комісіонера (п.п. 3.3, 4.1.1) та здійснюється
через 6 місяців, отже посилання
позивача 2 на норми ст.ст. 538, 610, 611, 612 як
на підставу розірвання Контракту
неналежним. Долучений до матеріалів
справи позивачем 2 лист Компанії «Milimex
Trade Co. Limited» №182/КМІ від 09.04.2014 р. про
втрату чинності Контракту, жодним
чином не змінює безпідставність
розірвання Контракту з підстав
постачання Виробів у визначений
Контрактом строк, а лише підтверджує
необачність Комісіонера при виборі
Покупця. Саме п.3 ст. 1016 ЦК України
передбачає відповідальність
Комісіонера перед Комітентом за
невиконання Покупцем Договору,
укладеного з нею за рахунок комітента,
крім випадків, коли комісіонер був
необачним при виборі цієї особи або
поручився за виконання договору
(делькредере). Відповідно, жодних
підстав для розірвання Контракту з
вини відповідача відсутня, більш того,
незважаючи на чинність чи нечинність
Контракту, Договір комісії підлягає
виконанню, а враховуючи вимоги п. 3
статті 1016 ЦК України, саме на
Комісіонера покладений обов'язок і
відповідальність за належне та
своєчасне виконання Контракту
Покупцем, а підстави стягнення з ТзОВ
„МАРКЕТ-МАТС" збитків, комісійної
винагороди та додаткової плати
відсутні.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) зазначає, що вищевикладене є
доказом недобросовісного ставлення до
виконання Договору комісії, а
враховуючи те, що Комісіонером не вжито
жодних заходів з метою вчинення
правочину (виконання умов Контракту)
право Комісіонера на відшкодування
витрат, передбачених ст. 1024 ЦК України
відсутнє.

Відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) наголошує, що, оскільки,
передбачений Договором комісії та
Контрактом авансовий платіж не був
здійснений, умови Договору комісії не
виконуються Покупцем, посилання
позивача 2 на п.5.8. Договору комісії, що
передбачає «у разі, якщо цей Договір не
буде виконаний з вини Комітента, він
зобов'язаний повернути авансовий
платіж Комісіонеру на протязі 10
банківських днів після письмової
вимоги Комісіонера» є
необгрунтованими та безпідставними.

Згідно п. 5.9. Договору комісії, у разі,
якщо цей Договір не буде виконаний з
вини Покупця, Комітент зобов'язаний
повернути авансовий платіж (за
винятком витрат, понесених по
виконанню цього Договору) Комісіонеру
на протязі 10 банківських днів після
письмової вимоги Комісіонера.
Незважаючи на невиконання Покупцем
умов Контракту та несплату авансового
платежу, що порушує і умови Договору
комісії, ТзОВ „МАРКЕТ-МАТС" було
виготовлено та підготовлено Вироби до
постачання.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного:

Згідно з ст. 121 Конституції України,
прокуратура покликана захищати
інтереси держави і шляхом звернення до
суду з позовом реалізовує ці
повноваження.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України,
прокурор, який звертається до
господарського суду в інтересах
держави, в позовній заяві самостійно
визначає, в чому полягає порушення
інтересів держави, та обґрунтовує
необхідність їх захисту, а також вказує
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах. У разі відсутності
такого органу або відсутності у нього
повноважень щодо звернення до
господарського суду прокурор зазначає
про це в позовній заяві.

Згідно ч. 3 ст. 2 ГПК України, прокурор,
який звертається до господарського
суду в інтересах держави, в позовній
заяві самостійно визначає, в чому
полягає порушення інтересів держави,
та обґрунтовує необхідність їх
захисту, а також вказує орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах.

Однак, Державний Концерн
«Укроборонпром» є суб'єктом
господарювання - державним
господарським об'єднанням без статусу
органа, а у переліку сторін справи, на
першій сторінці позовної заяви
вказано, що позов у справі № 914/883/14
подано в інтересах держави в особі
органу з управління об'єктами
державної власності в оборонній
промисловості. Однак, як і зазначає
позивач 1, така вказівка на правовий
статус Концерну є помилковою і
суперечить положенням законодавства,
зважаючи на викладене нижче.

Оскільки 16.06.2011 р. Верховною Радою
України було прийнято Закон України
«Про особливості управління об'єктами
державної власності в
оборонно-промисловому комплексі».
Відповідно до ст. 2 і ст. 4 Закону України
«Про особливості управління об'єктами
державної власності в
оборонно-промисловому комплексі», до
об'єктів управління державною
власністю в оборонно-промисловому
комплексі належить майно державних
підприємств оборонно-промислового
комплексу, які входять до складу
Державного концерну «Укроборонпром».
Концерн є уповноваженим суб'єктом
господарювання з управління об'єктами
державної власності в
оборонно-промисловому комплексі.

Відповідно до п. 1 Статуту Державного
концерну «Укроборонпром»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 993 від 31.08.2011 р.
(надалі - Статут), Концерн є державним
господарським об'єднанням.

Частиною 1 ст. 118 Господарського кодексу
України, встановлено, що об'єднанням
підприємств є господарська
організація, утворена у складі двох або
більше підприємств з метою координації
їх виробничої, наукової та іншої
діяльності для вирішення спільних
економічних та соціальних завдань.

Згідно із ч. 1 ст. 120 ГК України,
господарські об'єднання утворюються як
асоціації, корпорації, консорціуми,
концерни, інші об'єднання підприємств,
передбачені законом. Відповідно до ч. 5
ст. 120 Господарського кодексу України,
концерном визнається статутне
об'єднання підприємств, а також інших
організацій, на основі їх фінансової
залежності від одного або групи
учасників об'єднання, з централізацією
функцій науково-технічного і
виробничого розвитку, інвестиційної,
фінансової, зовнішньоекономічної та
іншої діяльності.

Згідно із Додатком до Статуту
Державного концерну «Укроборонпром»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 993 від 31.08.2011 року
(надалі - Статут Концерну), до складу
підприємств-учасників Концерну
включено і Дочірнє підприємство
Державної компанії «Укрспецекспорт» -
Державну госпрозрахункову
зовнішньоторговельну та інвестиційну
фірму «Укрінмаш».

Виходячи із змісту ст. ст. 2 і 4 Закону
України «Про особливості управління
об'єктами державної власності в
оборонно-промисловому комплексі»,
майно державних підприємств
оборонно-промислового комплексу, які
входять до складу Концерну, належить до
об'єктів управління державною
власністю в оборонно-промисловому
комплексі. Уповноваженим суб'єктом
господарювання із управління
вказаними об'єктами державної
власності в оборонно-промисловому
комплексі є саме Концерн. Державні
підприємства оборонно-промислового
комплексу входять до складу Концерну
на основі фінансової залежності від
одного або групи учасників Концерну і
не перебувають в управлінні органів
виконавчої влади. Концерн виконує
функції із забезпечення
науково-технічного і виробничого
розвитку учасників. Таким чином,
Концерн наділений законодавчим
органом - Верховною Радою України
владними повноваженнями щодо
управління майном, зокрема, державних
підприємств оборонно-промислового
комплексу, які входять до складу
Концерну.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про
особливості управління об'єктами
державної власності в
оборонно-промисловому комплексі», у
процесі управління об'єктами державної
власності в оборонно-промисловому
комплексі Концерн:

- здійснює регулювання, контроль та
координацію діяльності учасників
Концерну (пункт 1);

- надає згоду на відчуження та списання
об'єктів управління державною
власністю в оборонно-промисловому
комплексі, що належить учасникам
Концерну (пункт 8);

- здійснює контроль за діяльністю
учасників Концерну (пункт 14);

- веде облік об'єктів державної
власності, що перебувають в управлінні
Концерну, здійснює контроль за
ефективним використанням та
збереженням таких об'єктів (пункт 15);

- забезпечує надання розпоряднику
Єдиного реєстру об'єктів державної
власності інформації про наявність і
поточний стан майна об'єктів державної
власності, що перебувають в управлінні
Концерну, та зміну його стану (пункт 20);

- забезпечує в установленому порядку
проведення інвентаризації майна
Концерну та його учасників (пункт 21);

- виконує інші функції з управління
об'єктами державної власності в
оборонно-промисловому комплексі у
випадках, передбачених законодавством
(пункт 31).

Підпунктом 3 п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України
«Про Кабінет Міністрів України»
передбачено, що Кабінет Міністрів
України здійснює делегування, зокрема,
суб'єктам господарювання окремих
повноважень щодо управління об'єктами
державної власності.

31.08.2011 р. постановою Кабінету Міністрів
України № 993 було затверджено Статут
Концерну, відповідно до положень якого
Концерну було делеговано від Кабінету
Міністрів України повноваження щодо
управління об'єктами державної
власності. Згідно з пунктом 12 Статуту
Концерну, Концерн відповідно до
законодавства має право, зокрема,
забезпечувати в установленому законом
порядку ефективне управління об'єктами
майнового комплексу учасників
Концерну для реалізації прав держави
як власника таких об'єктів.

Таким чином, Концерн є уповноваженим
суб'єктом, якому надано Верховною Радою
України та делеговано Кабінетом
Міністрів України повноваження з
управління об'єктами державної
власності в оборонно-промисловому
комплексі, до яких, з-поміж іншого,
належить майно позивача 2.

У той же час, відповідно до ч. 1 ст. 4
Закону України «Про управління
об'єктами державної власності»,
суб'єктами управління об'єктами
державної власності є, зокрема,
державні господарські об'єднання, до
яких належить Державний концерн
«Укроборонпром». Таким чином, Концерн є
державним господарським об'єднанням,
якому законодавством надано
повноваження з управління об'єктами
державної власності в
оборонно-промисловому комплексі, до
яких, з-поміж іншого, належить майно
Дочірнього підприємства Державної
компанії «Укрспецекспорт» - Державної
госпрозрахункової
зовнішньоторговельної та
інвестиційної фірми «Укрінмаш».

Той факт, що Концерн не має статусу
органу, підтверджується і судовою
практикою. Так, наприклад, Вищий
господарський суд України, під час
розгляду справи №8/5007/1234/12, у абзаці 5
сторінки 3 постанови від 13.08.2013 р. (копія
постанови додається) висловив позицію
щодо правового статусу Концерну,
зазначивши, що Державний концерн
«Укроборонпром» є державним
господарським об'єднанням, та не
вбачається що останній належить до
структури органів виконавчої влади.
Крім того, Вищий господарський суд
України 09.12.2013 р. ухвалою по справі №4/196
виправив допущену в постанові від
19.11.2013р. описку щодо правового статусу
Концерну. Вищий Господарський у абзаці
3 сторінки 2 згаданої ухвали зазначив,
що Державний концерн «Укроборонпром» є
саме уповноваженим суб'єктом
господарювання. Вищий господарський
суд, розглядаючи іншу справу № 4/2729-6/445 в
постанові від 09.09.2013 р. допустив помилку
щодо правового статусу Концерну, яку
згодом виправлено ухвалою Вищого
господарського суду України від 20.12.2013
р. Окрім того, за результатами розгляду
справи № 5023/4986/12 Вищим господарським
судом України прийнято постанову від
11.06.2013 р., якою суд відмовив у
задоволенні касаційної скарги
заступника Харківського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері з тих підстав, що ані
Концерн, ані його учасник - Державне
підприємство «Завод ім. Малишева» не є
органами державної влади. В абзаці 10
сторінки 5 постанови від 03.06.2013 р. у
справі №910/1936/13 Київський апеляційний
господарський суд зазначив, що
Державний концерн «Укроборонпром» не
належить до жодної із гілок державної
влади, передбачених ст. 6 Конституції,
не має правового статусу органу
виконавчої влади або органу державної
влади і не належить до їх структури.
Також, у справі за позовом Донецького
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері Південного
регіону України, поданим в інтересах
держави в особі Державного концерну
«Укроборонпром» і Донецького
казенного заводу хімічних виробів до
Державного науково-дослідного
інституту хімічних продуктів (справа №
5021/1416/12), Господарський суд Сумської
області встановив, що Концерн не є
органом державної влади або органом
місцевого самоврядування, що виконує
повноваження органу виконавчої влади
(текст ухвали додається).

Крім того, адміністративні суди також
вказують на відсутність у Концерну
статусу органу державної влади. Так, у
постанові Окружного адміністративного
суду м. Києва від 22.11.2012 р., яка була
залишена без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14.02.2013 р., у справі № 2а-14158/12/2670 за
позовом Вінницької об'єднаної
Державної податкової інспекції
Вінницької області Державної
податкової служби до Державного
концерну «Укроборонпром» стосовно
стягнення податкового боргу
Державного підприємства « 732
Вінницький ремонтний завод», суд
зазначив, що Концерн не є органом
виконавчої влади, а в позові відмовив в
повному обсязі. У справі за позовом
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва
Миколаївської області Державної
податкової служби стосовно стягнення
податкового боргу Державного
підприємства «Миколаївський
бронетанковий завод» у розмірі 2 860 634,98
грн. з Концерну (справа № 2а-11765/12/2670),
Окружним адміністративним судом м.
Києва встановлено, що Концерн не є
державним органом.

Водночас, позиція Генеральної
прокуратури України, яка викладена у
листі від 22.05.2013 р. № 10/2/3-1980вих-13, що
стосується процесуальних особливостей
подання органами прокуратури позовів в
інтересах Концерну та його
підприємств-учасників. Так, в абзаці 3
згаданого листа вказано, що
прокурорами при підготовці вказаних
позовних заяв не враховано, що в
розумінні ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України
Концерн не є органом уповноваженим
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах».

Таким чином, численна судова практика
та позиція Генеральної прокуратури
України підтверджують той факт, що
Концерн не має статусу органу, а
віднесення у позовній заяві
прокуратури Державного концерну
«Укроборонпром» до органу є хибним.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України
«Про особливості управління об'єктами
державної власності в
оборонно-промисловому комплексі»,
учасники Концерну не перебувають в
управлінні органів виконавчої влади.
Тобто, Законом прямо передбачена
відсутність органу, уповноваженого
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 ГПК України, у
разі прийняття господарським судом
позовної заяви, поданої прокурором в
інтересах держави, в якій зазначено про
відсутність органу, уповноваженого
здійснювати функції держави у спірних
правовідносинах, або про відсутність у
такого органу повноважень щодо
звернення до господарського суду,
прокурор набуває статусу позивача.

Більш того, в абзаці 2 п. 2.10 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 р. №11 «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
вказано: «Прокурор, звертаючись до
господарського суду із заявою про
визнання правочину недійсним, виступає
позивачем або зазначає у ній позивачем
державний чи інший орган або установу,
організацію, уповноважені здійснювати
відповідні функції держави у спірних
правовідносинах, наприклад, управляти
майном, що є предметом цього правочину,
і визначає відповідачами, як правило,
сторони за правочином (договором).
Виняток можуть становити випадки, коли
однією з сторін є названий орган
(установа, організація); у такому разі
відповідачем визначається друга
сторона».

Тобто, Вищий господарський суд України
вважає, що відсутність у позивача
статусу органу не виключає
процесуальної можливості органів
прокуратури подавати позовні заяви в
інтересах держави в особі установи,
організації, уповноважених
здійснювати відповідні функції
держави у спірних правовідносинах,
наприклад, управляти майном. Тобто,
прокурор має процесуальну можливість
подачі позову в інтересах держави за
відсутності органу, уповноваженого
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах, та набути
у такому випадку статусу позивача.
Вищий господарський суд України
постановою від 17.10.2013 р. у справі
№910/2802/13 (копія додається) скасував
ухвалу Господарського суду м. Києва від
02.04.2013 р., що була залишена без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 10.07.2013 р., якою
було залишено позовну заяву прокурора,
подану в інтересах держави в особі
Концерну, без розгляду у зв'язку із
відсутністю органу, уповноваженого
державою здійснювати відповідні
функції у спірних правовідносинах.
Вищий господарський суд України в
абзаці 3 сторінки 4 означеної постанови
зазначив, що у суду відсутні підстави
для залишення без розгляду позову
органу прокуратури, поданого в
інтересах держави в особі Концерну та
його учасника.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Згідно зі статтею 13 ЦК України,
цивільні права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства. При
здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватись від дій, які
могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до статті 14 вказаного
кодексу, цивільні обов'язки
виконуються у межах, встановлених
договором або актом цивільного
законодавства. Особа не може бути
примушена до дій, вчинення яких не є
обов'язковими для неї.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно до ст. 173 ГК України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
Господарським кодексом України, в силу
якого один суб'єкт (зобов'язана сторона,
в тому числі боржник) зобов'язаний
вчинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, в тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст. 179 ГК України,
майново-господарські зобов'язання, які
виникають між суб'єктами
господарювання або між суб'єктами
господарювання і негосподарюючими
суб'єктами - юридичними особами на
підставі господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Згідно ст.193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530
Цивільного кодексу України
передбачено, що, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України, в разі порушення зобов'язання,
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Як встановлено в ході судового
розгляду справи, між ТзОВ „МАРКЕТ-МАТС"
(надалі - Комітент) та Дочірнім
підприємством ДК «Укрспецекспорт» -
Державною госпрозрахунковою
зовнішньоторговельною та
інвестиційною фірмою «Укрінмаш»
(надалі - Комісіонер) укладений Договір
комісії №3/32-1Д від 22.03.2012 р. (надалі -
Договір комісії), предметом якого є
надання доручення Комітентом
Комісіонеру, згідно якого Комісіонер
приймає на себе зобов'язання за
комісійну винагороду укласти на умовах
цього Договору та виконати від свого
імені, в інтересах Комітента та за його
рахунок, Контракт з Інозамовником
(надалі - Покупець), на експортну
поставку стаціонарних комплексних
тренажерів пілоту літака Л-39С, індекс
ТКС-Л39 (надалі - Вироби), за ціною,
термінами та умовами постачання
відповідно до умов цього Договору та
Додатку №1 до нього, що складає його
невід'ємну частину.

Отже, сторонами Договору комісії чітко
визначений обов'язок Комісіонера за
комісійну винагороду укласти на умовах
цього Договору комісії та виконати від
свого імені, в інтересах Комітента та
за його рахунок Контракт з
Інозамовником (надалі - Покупець), на
експортну поставку Виробів, за ціною,
термінами та умовами постачання
відповідно до умов цього Договору
комісії та Додатку №1 до нього, що
складає його невід'ємну частину.

Згідно п.5.1 Договору комісії,
Комісіонер передбачить в Контракті з
Покупцем наступні умови оплати:

Згідно п.5.1.1 Договору комісії, 30%
загальної суми Контракту Покупець
оплачує в якості передоплати прямим
перерахуванням коштів на рахунок
Комісіонера в строк не більше 10 днів з
моменту набуття Контрактом чинності.

Таким чином, п.5.1. Договору комісії
встановлено, що саме на Комісіонера
покладено обов'язок забезпечити при
укладенні зовнішньоекономічного
контракту з Покупцем на поставку
Виробів, зазначених у Договорі комісії,
включення в такий контракт умов
вчинення саме Покупцем попередньої
оплати на рахунок Комісіонера, термін
оплати якої буде початком відліку
строку поставки Виробів.

Згідно п.5.1.2 Договору комісії, 70%
загальної суми Контракту Покупець
сплачує прямим перерахуванням коштів
на рахунок Комісіонера в строк не
більше 5 днів з моменту повідомлення
про готовність Виробу до поставки.

Згідно п.5.1.3 Договору комісії, у разі
необхідності, за погодженням Сторін,
розмір передоплати, згідно з пунктом
5.1.1., може бути збільшений з одночасним
відповідним зменшенням розміру
платежу за пунктом 5.1.2.

Згідно п.5.3 Договору комісії, за
виконання доручення за цим договором,
Комісіонер одержує з коштів, що
надійшли від Покупця, комісійну плату в
розмірі 7,0% від загальної суми Договору.
Комісіонер отримує комісійну плату
після остаточного розрахунку з
Покупцем згідно з пунктом 5.1.2.

Згідно п.5.4 Договору комісії, кошти,
отримані від Покупця, за винятком
комісійної плати та витрат, вже
понесених при виконанні цього Договору
згідно з п.5.3., Комісіонер перераховує
на рахунок Комітента у національній
валюті України, за курсом НБУ на дату
перерахування.

Згідно п.5.8 Договору комісії, у разі,
якщо цей Договір не буде виконаний з
вини Комітента, він зобов'язаний
повернути авансовий платіж
Комісіонеру на протязі 10 банківських
днів після письмової вимоги
Комісіонера.

Згідно п. 5.9. Договору комісії, у разі,
якщо цей Договір не буде виконаний з
вини Покупця, Комітент зобов'язаний
повернути авансовий платіж (за
винятком витрат, понесених по
виконанню цього Договору) Комісіонеру
на протязі 10 банківських днів після
письмової вимоги Комісіонера.

Згідно п.6.1 Договору комісії, про
готовність Виробів до поставки
Комітент сповіщає Комісіонера не
пізніше, ніж за 20 днів до запланованої
дати поставки.

Згідно п.6.2 Договору Комісії,
прийом-передача Виробів здійснюється
на території Комітента уповноваженими
представниками Комітента та
Комісіонера з підписанням акту
прийому-передачі.

Пунктами 12.1, 12.2 Договору комісії
передбачено, що договір набуває
чинності з моменту його підпису
Сторонами та діє до виконання
Сторонами всіх взятих на себе
зобов'язань та повних
взаєморозрахунків по цьому договору.

Строк постачання Виробів визначений
пунктом 3.3 Договору комісії, з
урахуванням змін, внесених Додатковою
угодою №2 від 27.09.2012 р. до Договору
комісії, та складає дев'ять місяців з
моменту надходження попередньої
оплати в розмірі 30% вартості Виробів.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу
України, зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Статтею 1011 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором комісії одна
сторона (Комісіонер) зобов'язується за
дорученням другої сторони (Комітента)
за плату вчинити один або кілька
правочинів від свого імені, але за
рахунок Комітента.

Статтею 1012 Цивільного кодексу України
передбачено, що істотними умовами
договору комісії, за якими Комісіонер
зобов'язується продати або купити
майно, є умови про це майно та його ціну.

Згідно норм статті 1014 Цивільного
кодексу України, Комісіонер
зобов'язаний вчиняти правочини на
умовах, найбільш вигідних для
Комітента, і відповідно до його
вказівок. Якщо у договорі комісії таких
вказівок немає, Комісіонер
зобов'язаний вчиняти правочини
відповідно до звичаїв ділового обороту
або вимог, що звичайно ставляться.

Отже, Договором комісії №3/32-1Д від
22.03.2012 р. не передбачено сплати ДГЗІФ
«Укрінмаш» на користь ТзОВ
„МАРКЕТ-МАТС" будь-яких авансових
платежів, а пунктом 5.1.1 Договору
комісії визначено, що Комісіонер
передбачить у Контракті з Покупцем
наступну умову оплати: 30% загальної
суми Контракту Покупець оплачує в
якості передоплати прямим
перерахуванням коштів на рахунок
Комісіонера в строк не більше 10 днів з
моменту набуття Контрактом чинності, а
пунктом 5.1.2 Договору комісії визначено,
що 70% загальної суми Контракту Покупець
сплачує прямим перерахуванням коштів
на рахунок Комісіонера в строк не
більше 5 днів з моменту повідомлення
про готовність Виробу до поставки.

Як зазначено позивачем 2 (за зустрічним
позовом - відповідачем 2), ним було
повідомлено відповідача про те, що на
виконання Договору комісії, між ДП ДК
«Укрспецекспорт» ДГЗІФ «Укрінмаш» та
Компанією «Milimex Trade Co. Limited» (надалі -
Покупець) укладено
зовнішньоекономічний Контракт № 3/25-1К
від 23.03.2012 р. (надалі - Контракт) на
продаж стаціонарних комплексних
тренажерів пілоту літака Л-39С, індекс
ТКС-Л39 (надалі - Вироби). Додатком №1
«Специфікація Виробів» до Контракту
визначено поставку Комісіонером
Покупцю двох стаціонарних комплексних
тренажерів пілота літака Л-39С, індекс
ТКС-Л39, АЯЛА.461963.007 ТУ.

Пунктом 11.1 Контракту визначено, що
Контракт набирає чинності після його
підписання обома сторонами.

Згідно п.п. 4.1.1., 4.1.2. п.4.1. Контракту,
оплата за Вироби буде здійснюватись
Покупцем в доларах США прямими
банківськими переводами на рахунок
Продавця в наступному порядку: 30%
загальної суми Контракту Покупець
оплачує в якості передоплати в строк не
більше 10 днів з моменту набуття
Контрактом чинності. 70% загальної суми
Контракту Покупець сплачує в строк не
більше 5 днів з моменту повідомлення
про готовність Виробів до поставки.

Відповідно, граничний термін
здійснення Покупцем 30 % попередньої
оплати, згідно Контракту, припадає на
02.04.2012 р.

Пунктом 3.3 Контракту передбачено, що
передача Виробів здійснюється через 6
місяців з моменту надходження
попередньої оплати в розмірі 30%
загальної суми Контракту, або у інший
строк погоджений сторонами. В ході
розгляду справи учасниками процесу не
надано суду доказів погодження
сторонами Контракту іншого строку
передачі виробів Покупцю.

Отже, сторонами погоджено та чинним
законодавством України визначено, що
термін постачання Виробів залежить
саме від виконання Покупцем свого
обов'язку здійснити перерахування
коштів Комісіонеру в якості
попередньої оплати, а як встановлено в
ході розгляду справи, на час прийняття
судом рішення, Покупцем не здійснено
будь-якої попередньої оплати, оскільки
докази такої оплати відсутні в
матеріалах справи та цей факт не
заперечується ні прокурором, ні
позивачем 1, ні позивачем 2, фактично
ними визнається, що умови Контракту
невиконано, а термін постачання
Виробів є таким, що не настав.
Підтвердженням викладеного є
відсутність Звіту Комісіонера,
складеного у відповідності до умов п.п.
5.5, 5.6 Договору комісії, якими
передбачено, що витрати, які здійснює
Комісіонер за дорученням та за рахунок
коштів Комітента, зазначаються у звіті
Комісіонера. Згідно п.5.5 Договору
комісії, витрати, які здійснює
Комісіонер за дорученням та за рахунок
коштів Комітента, зазначаються у звіті
Комісіонера, який складається та
подається Комітенту не пізніше 10-го
числа місяця, наступного за звітним.
Звіт Комісіонера є первинним
документом в рамках виконання
договорів комісії (ст.1022 «Звіт
Комісіонера» Цивільного Кодексу
України, ст. 9 «Первинні облікові
документи та регістри бухгалтерського
обліку» Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» №996-ХІУ від 16.07.1999
р.), на підставі якого визнаються
витрати Комітента (абзац 1 ст.138.2
Податкового Кодексу України), які
враховуються для визначення об'єкту
оподаткування. Згідно п.5.6 Договору
комісії, по виконанню доручення
Комісіонер надає звіт Комісіонера
(повний або проміжний) за кожний
звітний період, в якому відображаються
будь-які фінансові операції за
дорученням Комітента. Впродовж 30-ти
днів з дати отримання звіту Комітент в
обов'язковому порядку повертає другий
примірник звіту (затверджений або з
зауваженнями). В протилежному випадку
звіт, при відсутності іншої угоди,
вважається прийнятим. Отже, по
виконанню доручення Комісіонер
повинен надавати звіт Комісіонера
(повний або проміжний) за кожний
звітний період, в якому відображаються
будь-які фінансові операції за
дорученням Комітента.

Крім того, згідно ст. 1022 ЦК України,
після вчинення правочину за дорученням
комітента комісіонер повинен надати
комітентові звіт і передати йому все
одержане за договором комісії.

Відповідно до вищенаведеного, стосовно
кожної дії Комісіонера, спрямованої на
виконання правочину, укладеного в
рамках Договору комісії, має бути
наданий відповідний звіт (проміжний), в
тому числі і про все одержане за
Контрактом. Жодного звіту Комісіонера
про одержані від Покупця кошти
Комітенту не було надано. Більше того, в
судовому засіданні 20.05.2014 року
позивачем була надана від Банку
«Фінанси і та Кредит» довідка від 19.05.2014
року №9-071400/9162 про те, що валютні кошти
від Покупця за Контрактом не надходили.

Також, слід звернути увагу на те, що
обов'язок виконувати укладений
Контракт з Інозамовником, а,
відповідно, і отримувати грошові кошти
від Покупця, Договором комісії
покладено саме на Комісіонера.

Таким чином, наявними є підстави до
висновку, що саме позивачем 2 не
забезпечено виконання дій, з моменту
вчинення яких за Договором комісії
починається обчислюватись строк
виконання зобов'язань Комітентом,
тобто строк поставки Виробів, згідно
п.3.3, 5.1.1 Договору комісії, п.1.1
Додаткової угоди №2. Інших умов, що
встановлюють початок обчислення
строку постачання Виробів, а саме
таких, що не пов'язані із здісненням
попередньої оплати Покупцем на рахунок
Комісіонера, як Договір комісії, так і
Контракт не містять.

Частиною 4 ст. 538 ЦК України передбачено,
що у разі невиконання однією із сторін
у зобов'язанні свого обов'язку або за
наявності очевидних підстав вважати,
що вона не виконає свого обов'язку у
встановлений строк (термін) або виконає
його не в повному обсязі, друга сторона
має право зупинити виконання свого
обов'язку, відмовитися від його
виконання частково або в повному
обсязі. Також передбачено, якщо
зустрічне виконання обов'язку
здійснено однією із сторін, незважаючи
на невиконання другою стороною свого
обов'язку, друга сторона повинна
виконати свій обов'язок.

Згідно п.5.7 Договору комісії, у разі
затримки надходження коштів від
Покупця згідно із умовами та термінами,
зазначеними у п. 5.1.1. Договору комісії,
за згодою Сторін, Комісіонер може
здійснити перерахування на рахунок
Комітента обумовленої Сторонами суми у
гривнях. Перерахування буде
здійснюватись за курсом НБУ на дату
оплати. В подальшому доларовий
еквівалент перерахованих коштів
утримується із валютної виручки, що
надійде від Покупця на рахунок
Комісіонера на користь Комітента з
наступним продажем на Міжбанківському
валютному ринку України. У разі згоди
Комісіонера здійснити платіж
Комітенту за третю особу (Покупця), він
має право на додаткову плату. При
перерахуванні Комісіонером коштів в
платіжному дорученні має бути вказано
«Перерахування коштів в гривні без
ПДВ».

06.04.2012 р. Комісіонер та Комітент уклали
Додаткову угоду №1 до Договору комісії,
якою у п.1.1. Додаткової угоди №1
домовились, що, у зв'язку із затримкою
надходження коштів від Покупця та на
підставі пункту 5.7. Договору комісії,
Комісіонер перерахує Комітенту на
умовах делькредере (п. 3 статті 1016, глава
69 ЦК України) 2 503 912,37 доларів США у
гривневому еквіваленті за курсом НБУ
на 06.04.2012 р. Таким чином, підписанням
цієї Додаткової угоди №1 реально
визнається позивачем 2 факт
невиконання Покупцем умов Контракту та
взято на себе поручительство (п. 3
статті 1016, глава 69 ЦК України) перед
відповідачем за виконання Контракту
Покупцем.

Платіжним дорученням №663 від 06.04.2012
року ДП ДГЗІФ «Укрінмаш» перераховано
на рахунок ТОВ «Маркет-Матс» 20000000,00 грн.
з призначенням платежу: Плата за спец
вироби, згідно Договору комісії №3/32-1Д
від 22.03.2012 року без ПДВ (стягненню не
підлягає).

У ч.2 п.1.1 Додаткової угоди №1 до
Договору комісії зазначено, що
додаткова плата Комісіонера (п.2 ст. 1013
гл.69 ЦК України) розраховується
Комісіонером, виходячи з 0,4% річних за
період з дати перерахування Комітенту
зазначених у п.1.1 цієї Додаткової угоди
коштів до дати надходження на
розрахунковий рахунок Комісіонера
відповідних коштів від Покупця.

Згідно п.1.3. Додаткової угоди №1 до
Договору комісії, розрахунок розміру
додаткової плати Комісіонер надасть
Комітенту у відповідному звіті
Комісіонера.

Однак, згідно звіту Комісіонера №1 від
30.04.2012 року до Договору комісії,
відповідно до умов Додаткової угоди №1
до Договору комісії №3/32-1Д від 22.03.2012
року, Комісіонер перерахував на
рахунок Комітента кошти в розмірі
20000000,00 грн., що є витратами, що були
здійснені Комісіонером за рахунок
власних коштів, які станом на 30.04.2012
року складають 2503912,37 доларів США.

Отже, цим звітом Комісіонер
підтверджує, що кошти в сумі 20000000,00 грн.,
що були перечислені Комісіонером на
рахунок Комітента, не є попередньою
оплатою за Вироби, а є витратами
Комісіонера, що перераховані
Комісіонером у зв'язку із затримкою
надходження коштів станом на 06.04.2012
року від Покупця, здійснення яких
Комісіонером мало місце на підставі
п.1.1. Додаткової угоди №1 до Договору
комісії за додаткову плату. Доказів
наявності інших звітів Комісіонера на
виконання Договору комісії суду не
надано.

Згідно п.1.4. Додаткової угоди №1 до
Договору комісії, у разі невиконання
Комітентом своїх зобов'язань за
договором, він зобов'язаний повернути
Комісіонеру перераховані йому
Комісіонером кошти, а також обумовлену
цією Додатковою угодою додаткову плату
Комісіонера.

Крім того, згідно ст. 212 ЦК України,
особи, які вчиняють правочин, мають
право обумовити настання або зміну
прав та обов'язків обставиною, щодо
якої невідомо, настане вона чи ні
(відкладальна обставина).

24.09.2012 року Комісіонер уклав з
Комітентом Додаткову угоду №2 до
Договору комісії, у п.1.1. якої зазначили,
що Сторони домовилися встановити строк
постачання Виробів 9 (девять) місяців з
моменту надходження попередньої
оплати в розмірі 30% вартості Виробів.
Таким чином, відсутність визначення в
даній угоді конкретної дати поставки
може свідчити про те, що сторони
визнали, що обставина, з якою сторони
пов'язують настання початку відліку
строку поставки, тобто надходження
попередньої оплати від Покупця, на час
укладення цієї угоди не настала, а отже,
є підтвердженням того, що
перерахування коштів на підставі
Додаткової угоди №1 до Договору
комісії на умовах делькредере не є
попередньою оплатою.

Зі змісту Додаткової угоди №1, що була
укладена для надання можливості
Покупцю виконати умови Контракту,
жодним чином не йдеться про зміну умов
Договору комісії та Контракту, не
змінюються та не скасовуються
обов'язки Покупця щодо сплати
попередньої оплати за Вироби (п.4.1.1
Контракту) та не змінюються строки та
умови постачання Виробів.

Крім того, частиною 3 статті 1016
Цивільного кодексу України
передбачено, що Комісіонер не
відповідає перед Комітентом за
невиконання третьою особою договору,
укладеного з нею за рахунок комітента,
крім випадків, коли комісіонер був
необачним при виборі цієї особи або
поручився за виконання договору
(делькредере).

Слід звернути увагу на те, що умовами
Договору комісії та Контракту
проведення попередньої оплати
Покупцем за Вироби не передбачає
жодних додаткових оплат з боку
Комітента на користь Комісіонера, крім
комісійної винагороди, а як
встановлено у ч.2 п.1.1. Додаткової угоди
№1, у випадку, якщо Комісіонер
поручився за виконання правочину
третьою особою, він має право на
додаткову плату (п.2 статті 1013 ЦК
України). Відповідно, сплачена
Комісіонером сума не являється
попередньою оплатою, обов'язок
здійснення якої умовами Договору
Комісії покладено на Покупця, а є лише
поручительством Комісіонера за
виконання Покупцем умови Контракту,
передбаченої пунктом 5.1.1 Договору
комісії (п. 3 статті 1016 ЦК України) та
надає право Комісіонеру на отримання
додаткової плати за період з дати
перерахування Комітенту цих коштів до
дати надходження коштів від Покупця (п.2
статті 1013 ЦК України).

Зазначене підтверджується і самим
позивачем 2, в платіжному дорученні №663
від 06.04.2012 р., в якому в призначенні
платежу зазначено «Плата за спец
вироби, згідно договору комісії №3/32-1д
від 22.03.2012 р.» та жодним чином не
зазначено про проведення попередньої
оплати чи про сплату авансу по Договору
комісії. Також, у Звіті комісіонера від
30.04.2012 р. не вказано про проведення
попередньої оплати, а констатується
факт перерахування Комісіонером
Комітенту власних коштів відповідно до
умов Додаткової угоди №1.

Таким чином, твердження позивача 2 про
здійснення саме ним попередньої оплати
спростовується абз.2 п.1.1 Додаткової
угоди №1 від 06.04.2012 р. до Договору
комісії, яким передбачено, що додаткова
плата Комісіонера (п.2 статті 1013, глава 69
ЦК України) розраховується
Комісіонером, виходячи з 0,4% річних за
період з дати перерахування Комітенту
зазначених у п. 1.1 цієї Додаткової угоди
коштів до дати надходження на
розрахунковий рахунок Комісіонера
відповідних коштів від Покупця. Отже,
укладенням Додаткової угоди №1
позивачем 2 підтверджено фактично
обов'язок Покупця здійснити
перерахування на розрахунковий
рахунок Комісіонера відповідних
коштів та визначено право Комісіонера
на отримання додаткової плати саме з
коштів, отриманих від Покупця. Крім
того, п.п. 12.1, 12.2. Договору комісії
передбачено, що договір набуває
чинності з моменту його підписання
сторонами та діє до виконання
сторонами всіх взятих на себе
зобов'язань та повних
взаєморозрахунків по цьому договору, а
пунктом 11.6 Контракту передбачено, що
він діє до повного виконання Сторонами
його умов.

Наказом Державного казначейства
України від 26 грудня 2003 р. N 242 визначено
поняття: Авансові платежі - грошова
сума, яку перераховують згідно з
договором наперед у рахунок майбутніх
розрахунків за товари (роботи, послуги),
які мають бути отримані (виконані,
надані). Договір комісії жодних умов
стосовно обов'язку чи умов здійснення
авансової (попередньої) оплати
Комісіонером на користь Комітента не
містить. Такий обов'язок не
передбачений жодною нормою чинного
законодавства України, а навпаки,
здійснення авансової (попередньої)
оплати Комісіонером суперечить
істотним умовам Договору комісії, а
взяте на себе Комісіонером
зобов'язання з поручительства за
виконання Покупцем умов Контракту, не
може вважатись як проведення
попередньої оплати.

Слід зазначити, що законодавством
України, зокрема п.3.1,3.8 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, передбачено
обов'язкове та чітке визначення
призначення платежу в платіжному
дорученні. Доказів того, що кошти з
призначенням платежу «попередня
оплата чи сплата авансу по Договору
комісії» на рахунок відповідача
надходили, учасниками процесу суду не
надано.

Таким чином, оскільки, належних та
допустимих доказів того, що авансовий
платіж на який має місце посилання у
п.п. 5.8., 5.9. Договору комісії, був
здійснений, а також що умови Договору
комісії щодо перерахування
попередньої оплати Покупцем були
виконані, учасниками процесу не надано,
а посилання позивача 2 на п.5.8. Договору
комісії, що передбачає, що у разі, якщо
цей Договір не буде виконаний з вини
Комітента, він зобов'язаний повернути
авансовий платіж Комісіонеру на
протязі 10 банківських днів після
письмової вимоги Комісіонера, є
необгрунтованими та безпідставними,
виходячи з того, що авансовий платіж на
рахунок Комітента не надходив.

Крім того, як зазначено вище, п.п. 5.8, 5.9
Договору комісії, а також п.1.4.
Додаткової угоди №1 передбачено
повернення Комітентом коштів
Комісіонеру тільки в разі, якщо
Комітентом не буде виконано взятих на
себе зобов'язань, тобто, якщо Договір
комісії не буде виконаний.

Однак, як було зазначено вище, оскільки,
як умовами Договору комісії, так і
додаткових угод до нього, а також
умовами Контракту, які є чинні та не
були змінені у встановленому чинним
законодавством України порядку на час
розгляду справи, термін поставки
сторонам цих правочинів повязується
безпосередньо з поступленням
попередньої оплати від Покупця на
рахунок Комісіонера, тому підстав
вважати що Договір комісії є
невиконаним немає.

Разом з тим, Комісіонер в ході розгляду
справи заявив про розірвання Контракту
на підставі Додаткової угоди №1 від
09.01.2013 р. до Контракту, де зазначено, що у
зв'язку з неможливістю Продавця (ДГЗІФ
«Укрінмаш») поставити Вироби у
визначений Контрактом строк, Сторони
домовились розірвати Контракт з
моменту підписання даної угоди та
скріплення її печатками Сторін.

Однак, слід зазначити, що пунктом 1.1
Договору комісії передбачено обов'язок
Комісіонера укласти та виконати
Контракт з Інозамовником. Жодного
права на розірвання Контракту з
власної ініціативи Комісіонера
Договором Комісії не передбачено: ні
доручення, ні дозволу на розірвання
Контракту Комітентом не надавалось.
Законодавством України, зокрема ст. 1026
ЦК України, не передбачено право
Комісіонера на розірвання укладеного
на виконання Договору комісії
Контракту за власною ініціативою без
погодження з Комітентом.

Загальний порядок та умови виконання
Контракту визначені статтею 1016 ЦК
України. Враховуючи невиконання
Покупцем умов п. 4.1.1 Контракту, у
відповідності до вимог п.4 ст. 1016 ЦК
України, Комісіонер був зобов'язаний
негайно повідомити про це Комітента з
доданням необхідних доказів, а не
вчиняти правочин, що суперечить умовам
п. 11.6 Контракту, що передбачає його дію
до повного виконання Сторонами його
умов.

Як зазначено вище, строк постачання
Виробів за Контрактом починає
обчислюватись з моменту надходження
попередньої оплати на рахунок
Комісіонера (п.п. 3.3, 4.1.1) та здійснюється
через 6 місяців, отже посилання
позивача 2 на норми ст.ст. 538, 610, 611, 612 ЦК
України як на підставу розірвання
Контракту є неналежними. Долучений до
матеріалів справи позивачем 2 лист
Компанії «Milimex Trade Co. Limited» №182/КМІ від
09.04.2014 р. про втрату чинності Контракту,
жодним чином не свідчить про наявність
правових підстав щодо розірвання
Контракту з підстав неможливого
постачання Виробів у визначений
Договором комісії строк, а лише
підтверджує необачність Комісіонера
при виборі Покупця. Саме укладенням
Додаткової угоди №1 до Договору
комісії, на підставі п.3 ст. 1016 ЦК
України, про поручительство
Комісіонера перед Комітентом за
невиконання Покупцем умов, на які має
місце посилання в п.п. 5.1.1, 5.1.2 Договору
комісії, укладеного з ним за рахунок
Комітента, визнається Комісіонером
відсутність виконання Покупцем умов
Контракту. Більш того, незважаючи на
чинність чи нечинність Контракту,
Договір комісії підлягає виконанню,
оскільки, як встановлено в ході
розгляду справи, ні чинним
законодавством України, ні умовами
Договору комісії не передбачено
обов'язок Комісіонера укласти правочин
з наперед визначеною третьою особою,
Комісіонер сам визначає таку особу та
укладає та виконує правочин від
власного імені.

Крім того, позивач наголошує, що станом
на червень 2012 р. (лист № 27/06-1 від 27.06.12 р.)
Комітентом було проінформовано
Комісіонера про понесення фактичних
витрат на виготовлення Виробів на суму
27371188,84 грн., однак, жодних зауважень чи
заперечень позивачем 2 не було
заявлено. Відповідно, знаючи про значні
витрати, що понесені Комісіонером,
розривати Контракт, за який взято
поручительство, не є правомірним.

Разом з тим, незважаючи на невиконання
Покупцем умов Контракту та несплату
попередньої оплати, що порушує і умови
Договору комісії, ТзОВ „МАРКЕТ-МАТС"
було виготовлено та підготовлено
Вироби до постачання, в підтвердження
чого відповідач посилається на
повідомлення про готовність Виробів
від 10.12.2012 р., від 08.04.2014 р., Довідку №3/04-1
від 03.04.2014 р.

Крім того, згідно статті 15
Господарського кодексу України у сфері
господарювання застосовуються:
технічні регламенти; стандарти;
кодекси усталеної практики;
класифікатори; технічні умови.

Згідно абзацу 13 статті 1 Закону України
«Про стандартизацію», технічні умови -
документ, що встановлює технічні
вимоги, яким повинні відповідати
продукція, процеси чи послуги. Технічні
умови можуть бути стандартом, частиною
стандарту або окремим документом.

Стаття 7 Декрету Кабінету міністрів
України «Про стандартизацію і
сертифікацію» визначає, що технічні
умови і стандарти підприємств містять
вимоги, що регулюють відносини між
постачальником (розробником,
виготівником) і споживачем (замовником)
продукції.

Згідно статті 268 Господарського
кодексу України, якість товарів, що
поставляються, повинна відповідати
стандартам, технічним умовам, іншій
технічній документації, яка встановлює
вимоги до їх якості, або зразкам
(еталонам), якщо сторони не визначать у
договорі більш високі вимоги до якості
товарів. Номери та індекси стандартів,
технічних умов або іншої документації
про якість товарів зазначаються в
договорі. Якщо вказану документацію не
опубліковано у загальнодоступних
виданнях, її копії повинні додаватися
постачальником до примірника договору
покупця на його вимогу.

Сторонами погоджені умови про Вироби, а
саме Додатком №1 «Специфікація
Виробів» до Договору комісії визначено
поставку Покупцю (надалі -
Вантажоодержувачу) двох стаціонарних
комплексних тренажерів пілота літака
Л-39С, індекс ТКС-Л39, АЯЛА.461963.007 ТУ.

Технічні умови АЯЛА.461963.007 ТУ на
стаціонарні комплексні тренажери
пілота літака Л-39С, індекс ТКС-Л39
зареєстровані Державним підприємством
«Український науково-дослідний і
навчальний центр проблем
стандартизації, сертифікації та
якості» 28.11.2011 р. за №804/000172 та є
дійсними і є обов'язковими до виконання
сторонами при виконанні Договору
комісії та при укладанні та виконанні
Контракту з Інозамовником.

Пунктом 1.1.7 Технічних умов АЯЛА.461963.007
ТУ передбачено, що база даних Виробів
повинна містити інформацію про
місцевість району польотів розміром
400x400 км. та включати інформацію про
місцевість, змодельовану на основі
цифрової карти з детальним
відображенням основного та двох
запасних аеродромів, а також одного
тактичного полігона.

Тому, оскільки вищенаведеною
інформацією володіє лише користувач
Виробів (Покупець), відповідно, ТзОВ
„МАРКЕТ-МАТС" як при укладенні
Договору комісії, так і при укладенні
зовнішньоекономічного Контракту було
доведено сторонам та ними погоджені
вимоги, необхідні для належного та
своєчасного виготовлення, постачання
та налагодження Виробів. Додатково
запити були надіслані листами вих. №
27/06-1 від 27.06.2012 р., №07/09-1 від 07.09.2012 р., №
28/12-1 від 28.12.2012 р., №11/01-1 від 11.01.13р., що
були залишені без належних відповідей,
а саме інформації, передбаченої
пунктом 1.1.7 Технічних умов АЯЛА.461963.007
ТУ не було надано.

Отже, незважаючи на те, що зазначені
вище умови Контракту Покупцем не були
виконані, а позивачем 2, як
Комісіонером, не було забезпечено їх
виконання, всупереч взятих на себе
зобов'язань, згідно умов делькредере,
термін постачання Виробів, що
визначений пунктом 3.3 Договору комісії,
Додатковою угодою №2 до Договору
комісії, пунктами 3.3, 4.1.1 Контракту є
таким, що не закінчився, попередня
оплата є такою, що не проведена, але
Покупцем повідомлено Комітента, що
станом на 05.03.2014р. Контракт є чинним,
відповідно Комітент і Покупець
зацікавлені у виконанні Контракту.
Підтвердженням вказаного, є Технічне
завдання (Додаток №2 до Контракту),
надісланого на адресу Комітента
Покупцем.

Згідно п.6.2. Договору комісії,
прийом-передача Виробів здійснюється
уповноваженими представниками сторін
Договору шляхом підписання акту
прийму-передачі

Згідно вимог 6.1. Договору комісії, ТзОВ
"МАРКЕТ-МАТС" 10.12.2012 р. було повідомлено
ДП ДК «Укрспецекспорт» ДГЗІФ
«Укрінмаш» про готовність Виробів
(двох стаціонарних комплексних
тренажерів пілоту літака Л-39С, індекс
ТКС-Л39) до постачання за Договором
комісії № 3/32-ід від 22.03.2012 р. Оскільки
розділом 6 Договору комісії № 3/32-ід від
22.03.2012р. не визначено обов'язкових вимог
до повідомлення, ТзОВ "МАРКЕТ-МАТС"
надіслано зазначене повідомлення
електронною поштою (підтвердження
додається). Додаткове Повідомлення про
готовність Виробів до постачання було
надіслано позивачу 2 листом 08.04.2012р.
(докази долучені до матеріалів справи
08.04.2014р. з Додатковими поясненнями по
зустрічному позову). Також,
підтвердженням готовності Виробів до
постачання є Довідка №3/04-1 від 03.04.2014 р.,
долучена до матеріалів справи 03.04.2014 р.,
але, в порушення вимог п.6.2. Договору
комісії, уповноважених представників
Комісіонера до Комітента направлено не
було.

Статтею 693 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо договором
встановлений обов'язок покупця
частково або повністю оплатити товар
до його передання продавцем (попередня
оплата), покупець повинен здійснити
оплату в строк, встановлений договором
купівлі-продажу.

Виконання сторонами договору
купівлі-продажу своїх обов'язків має
зустрічний характер, тому невиконання
покупцем обов'язку щодо попередньої
оплати товару є підставою до
застосування ст. 538 ЦК України.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 538 ЦК України,
виконання свого обов'язку однією з
сторін, яке відповідно до договору
обумовлене виконанням другою стороною
свого обов'язку, є зустрічним
виконанням зобов'язання. При
зустрічному виконанні зобов'язання
сторони повинні виконувати свої
обов'язки одночасно, якщо інше не
встановлено договором, актами
цивільного законодавства, не випливає
із суті зобов'язання або звичаїв
ділового обороту.

Також, згідно ч.4. ст. 538 ЦК України, якщо
зустрічне виконання обов'язку
здійснено однією із сторін, незважаючи
на невиконання другою стороною свого
обов'язку, друга сторона повинна
виконати свій обов'язок.

Таким чином, в зв'язку з готовністю до
поставки Виробів, що передбачено
Договором комісії, а також відсутність
правових підстав до його розірвання,
позовні вимоги Комітента за зустрічним
позовом є підставними та підлягають до
задоволення.

Згідно ст.651 ЦК України, зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору. У разі
односторонньої відмови від договору у
повному обсязі або частково, якщо право
на таку відмову встановлено договором
або законом, договір є відповідно
розірваним або зміненим.

Отже, як зазначено вище, правових
підстав до задоволення позовних вимог
в частині розірвання Договору комісії
немає, оскільки на час розгляду справи
позивачем 2 не забезпечено виконання
взятих на себе зобов'язань, що
передбачені Договором комісії.

Крім того, як зазначено вище, отримання
Комісіонером (позивачем 2) комісійної
винагороди та додаткової плати умовами
Договору комісії та Додаткових до
нього угод пов'язано або з виконанням
сторонами умов Договору комісії в
повному обсязі, або з невиконанням
таких умов, в зв'язку з невиконанням
Комітентом своїх зобов'язань за
Договором комісії. Отже, як встановлено
вище, правових підстав до задоволення в
цій частині позовних вимог немає.

Крім того, згідно ст. 22 ЦК України,
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі. Якщо особа, яка
порушила право, одержала у зв'язку з цим
доходи, то розмір упущеної вигоди, що
має відшкодовуватися особі, право якої
порушено, не може бути меншим від
доходів, одержаних особою, яка порушила
право. На вимогу особи, якій завдано
шкоди, та відповідно до обставин справи
майнова шкода може бути відшкодована і
в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана
майну, може відшкодовуватися в натурі
(передання речі того ж роду та тієї ж
якості, полагодження пошкодженої речі
тощо).

Однак, в ході судового розгляду справи
ні прокурором, ні позивачем не
обґрунтовано та не підтверджено
належними та допустимими доказами
наявність збитків, що були спричинені
діями (чи бездіяльністю) відповідача, а
сума 20000000,00 грн., що була перерахована
на підставі Додаткової угоди №1 до
Договору комісії на умовах
делькредере, вважатись збитком не може.

Враховуючи, що прокурором та
позивачами за первісним позовом не
представлено достатньо об'єктивних та
переконливих доказів в підтвердження
своїх позовних вимог, а відповідач
позовні вимоги заперечив та спростував
належними та допустимими доказами, суд
прийшов до висновку, що первісний позов
Заступника Генерального прокурора
України в інтересах держави в особі
суб'єкта господарювання з управління
об'єктами державної власності в
оборонно-промисловому комплексі:
Державного концерну «Укроборонпром»
(м. Київ), позивача 2 - Дочірнього
підприємства Державної компанії
«Укрспецекспорт» - Державна
госпрозрахункова
зовнішньоторговельна та інвестиційна
фірма «Укрінмаш» (м. Київ) до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Маркет-Матс» (м. Львів) про розірвання
договору комісії від 22.03.2012 року №3/32-1Д,
стягнення 20000000,00 грн. - збитків, 4670007 грн.
- комісійної винагороди та 146191 грн. -
додаткової плати не є обґрунтованим та
не підлягає до задоволення.

Крім того, відповідачем (позивачем за
зустрічним позовом) представлено
достатньо об'єктивних та переконливих
доказів в підтвердження своїх
зустрічних позовних вимог, а прокурор
та позивач 1 (відповідач 1 за зустрічним
позовом) та позивач 2 (відповідач 2 за
зустрічним позовом) зустрічні позовні
вимоги належними та допустимими
доказами не заперечили та не
спростували, суд прийшов до висновку,
що зустрічний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Маркет-Матс» (м. Львів) до Заступника
Генерального прокурора України в
інтересах держави в особі суб'єкта
господарювання з управління об'єктами
державної власності в
оборонно-промисловому комплексі:
Державного концерну «Укроборонпром»
(м. Київ), відповідача 2 - Дочірнього
підприємства Державної компанії
«Укрспецекспорт» - Державна
госпрозрахункова
зовнішньоторговельна та інвестиційна
фірма «Укрінмаш» (м. Київ) про
зобовязання Дочірнього підприємства
Державної компанії «Укрспецекспорт» -
Державну госпрозрахункову
зовнішньоторговельну та інвестиційну
фірма «Укрінмаш» виконати умови
Договору комісії №3/32-1Д від 22.03.2012 року,
а саме прийняти виготовлені
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Маркет-Матс» на
комісію Вироби, що передбачені цим
Договором, є обґрунтованим та підлягає
до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про
судовий збір», судовий збір
справляється: за подання до суду
позовної заяви та іншої заяви,
передбаченої процесуальним
законодавством; за подання до суду
апеляційної і касаційної скарг на
судові рішення, заяви про перегляд
судового рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами, заяви про
скасування рішення третейського суду,
заяви про видачу виконавчого документа
на примусове виконання рішення
третейського суду та заяви про
перегляд судових рішень Верховним
Судом України; за видачу судами
документів.

Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про
судовий збір», судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Згідно п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про
судовий збір», ставки судового збору
встановлюються у таких розмірах: за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру - 2
відсотки ціни позову, але не менше 1,5
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Відповідно до п.11 ч.1 ст. 5 Закону України
«Про судовий збір», від сплати судового
збору звільняються органи прокуратури
при здійсненні представництва
інтересів громадян або держави в суді.

Господарські витрати у розмірі 74298
(сімдесят чотири тисячі двісті
дев'яносто вісім) грн. 00 коп., відповідно
до ст. 49 ГПК України, слід солідарно
стягнути з позивачів.

Крім того, зустрічні позовні вимоги
задоволені повністю.

Як доказ сплати судових витрат,
відповідач (за зустрічним позовом -
позивач) подав квитанцію №99 від 24.03.2014
року на суму 1218,00 грн. про сплату
судового збору.

Господарські витрати за зустрічним
позовом, відповідно до ст. 49 ГПК
України, слід покласти солідарно на
позивачів, оскільки спір виник з їх
вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
43, 33, 43, 49, 75, 80, 82, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні первісного позову -
відмовити.

2. Зустрічні позовні вимоги -
задоволити.

3. Зобов'язати Дочірнє підприємство
Державної компанії «Укрспецекспорт» -
Державну госпрозрахункову
зовнішньоторговельну та інвестиційну
фірма «Укрінмаш» (04119, м. Київ, вул.
Дегтярівська, 36, )
виконати умови Договору комісії №3/32-1Д
від 22.03.2012 року, а саме прийняти
виготовлені Товариством з обмеженою
відповідальністю «Маркет-Матс» (79005, м.
Львів, вул. Ів. Франка, 7, ,
п/р 8 в ПАТ АБ «Укргазбанк»
відділення №290/13, МФО 320478) на комісію
Вироби, що передбачені цим Договором.

4. Стягнути солідарно з Державного
концерну «Укроборонпром» (04119, м. Київ,
вул. Дегтярівська, 36, ) та
Дочірнього підприємства Державної
компанії «Укрспецекспорт» - Державна
госпрозрахункова
зовнішньоторговельна та інвестиційна
фірма «Укрінмаш» (04119, м. Київ, вул.
Дегтярівська, 36, ) на
користь Державного бюджету України
(отримувач коштів: ГУ ДКСУ у
Личаківському районі м.Львова, код
отримувача (код ЄДРПОУ): 38007620, банк
отримувача: ГУ ДКСУ у Львівській
області, код банку отримувача (МФО): 825014,
рахунок отримувача: 3006, код
класифікації доходів бюджету: 22030001, код
ЄДРПОУ суду: 03499974) 74298 (сімдесят чотири
тисячі двісті дев'яносто вісім) грн. 00
коп. судового збору.

5. Стягнути солідарно з Державного
концерну «Укроборонпром» (04119, м. Київ,
вул. Дегтярівська, 36, ) та
Дочірнього підприємства Державної
компанії «Укрспецекспорт» - Державна
госпрозрахункова
зовнішньоторговельна та інвестиційна
фірма «Укрінмаш» (04119, м. Київ, вул.
Дегтярівська, 36, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Маркет-Матс» (79005, м.
Львів, вул. Ів. Франка, 7, ,
п/р 8 в ПАТ АБ «Укргазбанк»
відділення №290/13, МФО 320478) 1218 (одну
тисячу двісті вісімнадцять) грн. 00 коп.
судового збору.

6. Накази видати, в порядку ст. 116 ГПК
України, після набрання рішенням
законної сили.

Суддя
Пазичев В.М.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 23.05.2014 року