РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2014 р.
Справа № 5019/2785/11

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючої судді
Олексюк Г.Є.

суддів
Сініцина Л.М.

суддів
Гудак А.В.

при секретарі судового засідання
Юрчук Ю.М.

розглянувши апеляційну скаргу
позивача Товариство з обмеженою
відповідальністю "ДУЛОКОМЕРС" на
ухвалу господарського суду
Рівненської області від 15.04.14 р.

у справі № 5019/2785/11 (суддя Андрійчук О.В.
)

позивач Товариство з обмеженою
відповідальністю "ДУЛОКОМЕРС"

відповідач Товариство з обмеженою
відповідальністю "Фірма "Рекорд"

за участю Відділу державної виконавчої
служби Дубровицького районного
управління юстиції

про стягнення 43 680 євро 34 євроцентів

за участю представників сторін:

позивача - Смоловик О.Ю., Терещенко О.М.,
Дячук М.Й.,представників, довіреність в
справі

відповідача - Прищепа О.М.,представник,
довіреність в справі

ДВС - Момот Н.В.

Судом роз'яснено представникам сторін
права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,
22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

Розпорядженням голови Рівненського
апеляційного господарського суду від
05 травня 2014 року у зв"язку з тимчасовою
непрацездатністю судді Гудак А.В.
внесені зміни до складу колегії і
визначено колегію суддів у складі :
головуюча суддя Олексюк Г.Є., суддя
Сініцина Л.М., суддя Гулова А.Г.

Розпорядженням голови Рівненського
апеляційного господарського суду від
13 травня 2013 року у зв"язку з виходом з
лікарняного судді Гудак А.В. та
відповідно до затверджених складів
колегій внесені зміни до складу
колегії і визначено колегію суддів у
складі : головуюча суддя Олексюк Г.Є.,
суддя Гудак А.В., суддя Сініцина Л.М.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 15 квітня 2014
року у справі № 5019/2785/11 (суддя
Андрійчук О.В.) задоволено скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю-фірми "Рекорд" на дії
відділу ДВС Дубровицького районного
управління юстиції та визнано
недійсними постанову ВП № 32871042 про
скасування процесуального документа
від 18.02.2014 року, постанову ВП № 32781042 про
відновлення виконавчого провадження
від 18.02.2014 року, постанову ВП № 38871042 про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження від 18.02.2014
року, винесені відділом ДВС
Дубровицького районного управління
юстиції.

Задовольняючи скаргу на дії
відділу ДВС Дубровицького районного
управління юстиції, вчинені в ході
виконавчого провадження по виконанню
наказу господарського суду
Рівненської області від 16.05.2012 року, з
огляду на положення ст.19 Конституції
України, ст.ст. 1,11,19,49,50-52,54,57,83 Закону
України "Про виконавче провадження"
місцевий господарський суд дійшов
висновків, що виконавче
провадження з примусового виконання
наказу господарського суду № 5019/2785/11
від 16.05.2012 року закінчене на підставі
постанови від 09.04.2013 року про
закінчення виконавчого провадження,
яка винесена відповідно п. 4 ч. 1 ст. 49
Закону України "Про виконавче
провадження" (виконавче провадження
підлягає закінченню у разі скасування
рішення суду або іншого органу
(посадової особи), на підставі якого
виданий виконавчий документ, або
визнання судом виконавчого документа
таким, що не підлягає виконанню);

постанова від 09.04.2013 року про
закінчення виконавчого провадження
відповідає вимогам Закону України "Про
виконавче провадження та підстав для
її скасування у порядку ст.ст. 51, 83
Закону України "Про виконавче
провадження" не було;

постанова ВП № 32871042 від 18.02.2014
року про скасування процесуального
документа - постанови про закінчення
виконавчого провадження від 09.04.2013 року
не може вважатися законною;

так як постанова ВП № 32871042 від 18.02.2014
року про скасування процесуального
документа (постанови про закінчення
виконавчого провадження від 09.04.2013
року) винесена незаконно, то і
постанова ВП № 32781042 про відновлення
виконавчого провадження від 28.02.2014 року
з примусового виконання наказу
господарського суду № 5019/2785/11 від 16.05.2012
року, в основу винесення якої покладено
незаконний процесуальний документ, не
може вважатися обґрунтованою;

оскільки винесення оскаржуваної
постанови ВП № 38871042 від 18.02.2014 року про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження відбулося
на підставі незаконних постанов та в
межах відновленого виконавчого
провадження, вказана постанова також
не може вважатися законною.

Представником товариства з обмеженою
відповідальністю "Дулокомерс" подано
апеляційну скаргу, якою вважає
оскаржувану ухвалу необґрунтованою та
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Вважає, що судом першої інстанції
порушено норми процесуального права
(п.2 ст. 83 ГПК України) ,оскільки суд
вийшов за межі вимог скаржника та
визнав недійсними постанови : ВП №
32871042 від 18.02.2014 року про скасування
процесуального документа, ВП № 32781042
від 28.02.2014 року про відновлення
виконавчого провадження, ВП № 38871042 від
18.02.2014 року про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
, хоча скаржник просив означені
процесуальні документи скасувати.

Звертає увагу, що суд першої інстанції
при прийнятті скарги до розгляду не
звернув уваги на порушення скаржиком
строків звернення до суду із скаргою ,
які встановлені ст. 121-2 ГПК України ,
оскільки оскаржувані постанови
відділу державної виконавчої служби
Дубровицького районного управління
юстиції були прийняті 18.02.2014 року, а
скарга ТОВ -фірми «Рекорд» на дії
відділу ДВС Дубровицького районного
управління юстиції надійшла через
службу діловодства господарського
суду тільки 13.03.2014 року без
обґрунтування причин пропуску строку
та без подання клопотання про його
поновлення.

На переконання апелянта, висновки
місцевого господарського суду про те,
що скасування постанови державного
виконавця пов'язується виключно із
невідповідністю такої постанови
станом на дату її винесення вимогам
закону та підстав для її скасування у
порядку ст.ст.51,83 Закону України „Про
виконавче провадження" не було
являються помилковими, оскільки
зазначені статті Закону України „Про
виконавче провадження" не містять
виключних підстав для скасування
постанови.

Просить оскаржувану ухвалу
господарського суду Рівненської
області від 15 квітня 2014 року у даній
справі - скасувати .

Відповідно до поданого відзиву ТзОВ «
Рекорд» вважає апеляційну скаргу
необґрунтованою, а оскаржувану ухвалу
законною.

Зазначає, що задовольняючи їх скаргу,
суд першої інстанції не вийшов за межі
заявлених вимог,а лише змінив спосіб
захисту порушеного права ТОВ-фірми
"Рекорд" шляхом винесення ухвали про
визнання недійсними постанов ДВС
Дубровицького районного управління
юстиції від 18.02.2014 р. Відтак,
покликання апелянта про те, що суд
першої інстанції вийшов за межі
позовних вимог, не відповідають
дійсності.

Щодо пропуску строку на оскарження
постанов, зазначає, що оскаржувану
постанову вони отримали лише 25 лютого
2014 року і 07 березня 2014 року надіслали
скаргу на постанову , а відтак, не
пропустили строку на її оскарження .

Аналізуючи приписи закону України «
Про виконавче провадження»,вказує, що
ч.2ст. 83 Закону передбачає контроль та
скасування рішень державного
виконавця начальником відділу лише
під час виконання рішень, а оскільки
виконавче провадження було закінчене ,
а виконавчий документ був повернутий
до суду ,який його видав , то начальник
відділу не мав права 18 лютого 2014 р.
скасувати постанову від 09.04.2013р. про
закінчення виконавчого провадження
,оскільки вона повністю відповідала
вимогам закону.

Посилаючись на ст. 19 Закону України "
Про виконавче провадження " , вказує, що
державний виконавець зобов»язаний був
відкрити виконавче провадження на
підставі наказу господарського суду
Рівненської області від 16.052012 року, а не
відновлювати виконавче провадження,
яке вже було закінчене.

Вважає ,що покликання апелянта на той
факт, що ним було пред»явлено наказ до
виконання в межах строку, не
спростовують висновків суду про
незаконність постанови про
відновлення виконавчого провадження
від 18.02.2014р.

Просить ухвалу господарського суду
Рівненської області від 15 квітня 2014
року залишити без змін, а апеляційну
скаргу без задоволення.

Письмовими поясненням на апеляційну
скаргу ВДВС Дубровицького районного
управління юстиції просить скасувати
ухвалу господарського суду
Рівненської області від 15 квітня
2014року та прийняти нове рішення, яким у
задоволенні скаргу ТзОВ фірми
«Рекорд» на дії ДВС Дубровицького
районного управляння юстиції
відмовити.

У судовому засіданні апеляційного
господарського суду представники
товариства з обмеженою
відповідальністю "Дулокомерс"
апеляційну скаргу підтримали з
мотивів, які у ній викладені та просили
оскаржувану ухвалу господарського
суду Рівненської області від 15 квітня
2014 року у даній справі скасувати та
відмовити у задоволенні скарги
товариства з обмеженою
відповідальністю-фірми "Рекорд" на дії
відділу ДВС Дубровицького районного
управління юстиції.

Представник товариства з обмеженою
відповідальністю-фірми "Рекорд"
вказував на законність та
обґрунтованість ухвали господарського
суду Рівненської області від 15 квітня
2014 року у даній справі ,яку просив
залишити без змін, а апеляційну скаргу
- без задоволення.

Представник ВДВС Дубровицького
районного управління юстиції при
вирішенні скарги покликалась на думку
суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 106 ГПК
України, апеляційні скарги на ухвали
місцевого господарського суду
розглядаються в порядку, передбаченому
для розгляду апеляційних скарг на
рішення місцевого господарського суду.

Апеляційні скарги на ухвали місцевого
господарського суду можуть подавати
сторони та інші учасники судового
процесу, зазначені у цьому Кодексі та
Законі України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (ч. 6 ст. 106 ГПК
України).

Згідно з ч. 2 ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення
представників товариств з обмеженою
відповідальністю "Дулокомерс" та
"Рекорд", пояснення представника ДВС
,обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши повноту з'ясування
та доведеність всіх обставин, що мають
значення для справи, дослідивши
правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права при винесенні оскарженої ухвали ,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення,
виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи
рішенням господарського суду
Рівненської області від 01.03.2012 року у
справі № 5019/2785/11 з товариства з
обмеженою відповідальністю фірма
"Рекорд" на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Дулокомерс" стягнуто 43 680,34 євро, що
становить 454 367,26 гривень та 9 087,35
гривень витрат по сплаті судового
збору (т1., а.с.69-71).

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 25.04.2012 року
дане рішення залишено без змін, а
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю фірма
"Рекорд" від 01.03.2012 р. - без задоволення
(т.2, а.с.100-102 ).

На виконання рішення, яке набрало
чинності 25.04.2012 року, господарським
судом Рівненської області видано
наказ від 16.05.2012 року про примусове його
виконання (т.1, а.с.108 ).

Означений наказ було пред»явлено
стягувачем до примусового виконання
до відділу Державної виконавчої служби
Дубровицького районного управління
юстиції та 05.06.2012 року державним
виконавцем даного відділу ДВС відкрито
виконавче провадження з примусового
виконання наказу господарського суду
№ 5019/2785/11 від 16.05.2012 року.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 17.12.2012 року
змінено спосіб виконання судового
рішення і видано наказ про погашення
наявної заборгованості ТОВ фірми
"Рекорд" перед ТОВ "Дулокомерс" у сумі 454
367,26 гривень та 9 087,35 гривень судового
збору за рахунок майна боржника,
зокрема торфу фрезерного, який
знаходиться в с. Вербівка
Дубровицького району. Наказ
господарського суду № 5019/2785/11 від 16.05.2012
року визнано таким, що не підлягає
виконанню.

Означена ухвала переглядалася у
апеляційному порядку та постановою
Рівненського апеляційного
господарського суду від 04.02.2013 року
залишена без змін.

У зв»язку із набранням законної сили
ухвали господарського суду
Рівненської області від 17.12.2012 року ,
якою серед іншого і визнано таким, що
не підлягає виконанню наказ
господарського суду № 5019/2785/11 від 16.05.2012
року, державним виконавцем 09.04.2013 року
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження із виконання
означеного наказу.

Наказ господарського суду № 5019/2785/11 від
16.05.2012 року та постанова про закінчення
виконавчого провадження від 09.04.2013 року
скеровані державним виконавцем до
господарського суду, який видав цей
наказ, та отримані 15.04.2013 року
господарським судом Рівненської
області.

Означені дії державного виконавця у
повній мірі кореспондуються із
приписами п. 4 ч. 1, ч.ч. 1, 2 ст. 49 Закону
України "Про виконавче провадження",
про що обґрунтовано зазначив місцевий
господарський суд.

Однак, 17.04.2013 року Вищим господарським
судом України ухвала господарського
суду Рівненської області від 17.12.2012
року та постанова Рівненського
апеляційного господарського суду від
04.02.2013 року скасовані, а справа
направлена на новий судовий розгляд в
іншому складі суду.

В подальшому, ухвалою суду від 25.06.2013
року, залишеною без змін постановою
Рівненського апеляційного
господарського суду від 20.08.2013 року, у
задоволенні заяви ТОВ фірми "Рекорд"
про зміну способу виконання судового
рішення та визнання наказу від 16.05.2012
року № 5019/2785/11 таким, що не підлягає
виконанню, відмовлено.

18.02.2014 року державним виконавцем
відділу ДВС Дубровицького районного
управління юстиції винесено постанову
ВП № 32871042 про скасування
процесуального документа - постанови
про закінчення виконавчого
провадження від 09.04.2013 року з
примусового виконання наказу
господарського суду № 5019/2785/11 від 16.05.2012
року.

Також, 18.02.2014 року державним виконавцем
відділу ДВС Дубровицького районного
управління юстиції винесено постанови
: ВП № 32781042 про відновлення виконавчого
провадження з примусового виконання
наказу господарського суду № 5019/2785/11
від 16.05.2012 року та ВП № 38871042 від 18.02.2014
року про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження.

Товариство з обмеженою
відповідальністю-фірма "Рекорд", як
боржник у виконавчому провадженні
вважає, що постанови : ВП № 32871042 від
18.02.2014 року про скасування
процесуального документа, ВП № 32781042
від 18.02.2014 року про відновлення
виконавчого провадження, ВП № 38871042 від
18.02.2014 року про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
являються неправомірними та просить
їх скасувати.

Згідно статті 121-2 Господарського
процесуального кодексу України, скарги
на дії чи бездіяльність органів
державної виконавчої служби щодо
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню .

В силу приписів ст. ст. 1, 2 та 4 Закону
України "Про державну виконавчу службу"
органи державної виконавчої служби є
органами державної виконавчої влади, а
державні виконавці - посадовими
особами цих органів. Вказаний статус
виконавчої служби та державних
виконавців зумовлює обов'язок останніх
дотримуватися приписів частини 2 ст. 19
Конституції України стосовно дій
виключно на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 6 Закону України "Про
виконавче провадження" зобов'язано
державного виконавця використовувати
надані йому права відповідно до закону
і не допускати у своїй діяльності
порушення прав та законних інтересів
фізичних і юридичних осіб.

Частинами 1, 2 статті 11 цього Закону
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії;
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 49 Закону України "Про виконавче
провадження" встановлений перелік
обставин за яких виконавче провадження
підлягає закінченню, зокрема, у разі
скасування рішення суду або іншого
органу (посадової особи), на підставі
якого виданий виконавчий документ, або
визнання судом виконавчого документа
таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів констатує, що винесення
державним виконавцем постанови від
09.04.2013 року про закінчення виконавчого
провадження та повернення 15.04.2013 року
наказу господарському суду, який його
видав, у період після набрання
чинності (04.02.2013 року) та до моменту
скасування (17.04.2013 року) ухвали
господарського суду Рівненської
області від 17.12.2012 року - у повній мірі
кореспондуються із приписами п. 4 ч. 1,
ч.ч. 1, 2 ст. 49 Закону України "Про
виконавче провадження", про що
обґрунтовано зазначив місцевий
господарський суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 Закону України
"Про виконавче провадження" контроль за
своєчасністю, правильністю і повнотою
виконання рішень державним виконавцем
здійснюють начальник відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, а також керівник
вищестоящого органу державної
виконавчої служби.

Начальник відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
при здійсненні контролю за рішеннями,
діями державного виконавця під час
виконання рішень має право у разі, якщо
вони суперечать вимогам закону, своєю
постановою скасувати постанову або
інший процесуальний документ (або їх
частину), винесені у виконавчому
провадженні державним виконавцем,
визнати недійсним складений державним
виконавцем акт, зобов'язати державного
виконавця провести виконавчі дії в
порядку, встановленому цим Законом (ч. 2
ст. 83 Закону України "Про виконавче
провадження").

З огляду на наведені норми судова
колегія погоджується із висновком суду
першої інстанції про відсутність
підстав у начальника відділу ДВС для
скасування постанови державного
виконавця від 09.04.2013 року про
закінчення виконавчого провадження,
оскільки зазначена постанова винесена
з дотриманням приписів статті ст. 49
Закону України "Про виконавче
провадження", а тому вважає
обґрунтованим визнання недійсною
постанови ВП № 32871042 про скасування
процесуального документа від 18.02.2014
року.

Вичерпний перелік підстав, за
наявності яких завершене виконавче
провадження може бути відновлено,
визначений в ст. 51 та ч.6 ст.79 Закону
України "Про виконавче провадження", а
саме: у разі якщо постанова державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження або повернення
виконавчого документа стягувачу
визнана судом незаконною чи скасована
начальником відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або керівником
відповідного органу державної
виконавчої служби або якщо до
державного виконавця надійшло рішення
суду про скасування заходів до
забезпечення позову, а також у разі
повернення виконавчого документа з
іншого відділу державної виконавчої
служби, виконавче провадження підлягає
відновленню протягом трьох робочих
днів з дня надходження рішення суду,
виконавчого документа чи постанови
керівника відповідного органу
державної виконавчої служби.

Оскільки постанова ВП № 32781042 про
відновлення виконавчого провадження
від 18.02.2014 року з примусового виконання
наказу господарського суду № 5019/2785/11
від 16.05.2012 року винесена у порядку ч. 1
ст. 51 Закону України "Про виконавче
провадження" та ґрунтується на
підставі незаконної постанови ВП №
32871042 від 18.02.2014 року про скасування
процесуального документа - колегія
суддів вважає правомірним визнання
недійною судом першої інстанції
постанови про відновлення виконавчого
провадження від 18.02.2014 року.

Наказ господарського суду Рівненської
області у даній справі виданий
стягувачу для його пред'явлення в орган
ДВС 10.02.2014 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 19 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа, зазначеного в
ст. 17 цього Закону, за заявою стягувача
або його представника про примусове
виконання рішення. У заяві про
відкриття виконавчого провадження
щодо виконання рішення про майнове
стягнення стягувач має право просити
державного виконавця накласти арешт на
майно та кошти боржника та оголосити
заборону на його відчуження.

Порядок арешту майна боржника
врегульовано, зокрема ст. 57 Закону
України "Про виконавче провадження".
Так, арешт майна боржника
застосовується для забезпечення
реального виконання рішення. Арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом: винесення
постанови про арешт коштів та інших
цінностей боржника, що знаходяться на
рахунках і вкладах чи на зберіганні у
банках або інших фінансових установах;
винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

З огляду на наведене колегія
суддів вважає можливим винесення
державним виконавцем постанови про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження як при
відкритті так і в межах нового
відкритого виконавчого провадження по
виконанню наказу господарського суду у
даній справі, але не в межах
неправомірно поновленого виконавчого
провадження.

За таких обставин колегія суддів
вважає неправомірною постанову ВП №
38871042 про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 18.02.2014 року та законним визнання
недійсною цієї постанови судом першої
інстанції.

Поряд з тим судова колегія знаходить
необґрунтованими доводи скаржника про
порушення судом першої інстанції
приписів ст. п.2 ст. 83 ГПК України.

Так, відповідно до п. 9.13. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 9 від 17.10.2012р. "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" (зі змінами та доповненнями) за
результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає доводи
заявника правомірними і залежно від їх
змісту визнає постанову державного
виконавця щодо здійснення заходів
виконавчого провадження недійсною, або
визнає дії чи бездіяльність органу
Державної виконавчої служби
незаконними, чи визнає недійсними
наслідки виконавчих дій, або зобов'язує
орган державної виконавчої служби
здійснити певні виконавчі дії, якщо він
ухиляється від їх виконання без
достатніх підстав, або визнає доводи
скаржника неправомірними і скаргу
відхиляє.

Також, у пункті 7 постанови від 26.12.2003
року Пленуму Верховного суду України
«Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження» зазначено, що
за результатами розгляду скарги
господарський суд постановляє ухвалу,
які має відповідати вимогам відповідно
статей 86, 121-2 ГПК. У разі визнання
неправомірними рішення, дій або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби суд зобов'язує їх
усунути допущені порушення або іншим
шляхом поновлює порушені права чи
свободи заявника.

У оскаржуваній ухвалі суд першої
інстанції ,встановивши недотримання
органом ДВС вимог Закону України «Про
виконавче провадження», визнав
недійсними наслідки таких виконавчих
дій (постанови ВП № 32871042 про
скасування процесуального документа
від 18.02.2014 року, ВП № 32781042 про
відновлення виконавчого провадження
від 18.02.2014 року, ВП № 38871042 про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 18.02.2014 року), що у
повній мірі відповідає вимогам ст. 86,
121-2 ГПК України .

Щодо пропуску ТОВ" Дулокомерс" строків
звернення до суду ,апеляційний суд
відзначає наступне.

Відповідно до ст. 121-2 Господарського
процесуального кодексу України скарги
на дії чи бездіяльність органів
Державної виконавчої служби щодо
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Як вбачається з матеріалів справи ТзОВ
«Дулокомерс» оскаржує постанови :ВП №
32871042 про скасування процесуального
документа(постанови про закінчення
виконавчого провадження) від 18.02.2014
року, ВП № 32781042 про відновлення
виконавчого провадження від 18.02.2014
року, ВП № 38871042 про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 18.02.2014 року.

Якщо Законом України "Про виконавче
провадження" встановлено спеціальний
порядок обчислення строку звернення до
суду зі скаргою на рішення, дії чи
бездіяльність органу Державної
виконавчої служби (як-от статтями 26, 47,
49, 57, частиною четвертою статті 58
названого Закону), то господарському
суду слід виходити саме з такого
порядку (Така правова позиція
викладена у п. 9.71 постанови пленуму
Вищого господарського суду України № 9
від 17.10.2012 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України")

Враховуючи, що оскаржувані постанови
заявником були отримані 27 лютого 2014
року,а зі скаргою вони звернулись 07
березня 2014 року ,строки звернення зі
скаргою до суду ТОВ" Дулокомерс"
пропущені не були.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи і дав їм правильну юридичну
оцінку. Порушень чи неправильного
застосування норм матеріального чи
процесуального права при розгляді
спору судом першої інстанції, судовою
колегією не встановлено, тому мотиви, з
яких подана апеляційна скарга не
можуть бути підставою для скасування
прийнятого у справі судового рішення, а
наведені в ній доводи не спростовують
висновків суду.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,106 ГПК
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду
Рівненської області від 15 квітня 2014
року у справі № 5019/2875/11 залишити без
змін,а апеляційну скаргу ТзОВ "
Дулокомерс" залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуюча суддя
Олексюк Г.Є.

Суддя
Сініцина Л.М.

Суддя
Гудак А.В.