ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2014 р.
Справа № 921/329/14-г/17

м. Львів

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді
Скрипчук О.С.

Суддів
Дубник О.П.

Матущака О.І.

При секретарі судового засідання
Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Даарія Плюс» б/н від
16.04.2014 року

на ухвалу Господарського суду
Тернопільської області від 10.04.2014 року

у справі № 921/329/14-г/17

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Женева», м. Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Даарія Плюс», м. Київ

про витребування нерухомого майна з
чужого незаконного володіння,

за участю представників:

від позивача: Тугай М.І. - довіреність №
01-14 від 07.03.2014 року;

від відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду
Тернопільської області від 10.04.2014 року
у справі № 921/329/14-г/17 (суддя Андрусик
Н.О.) накладено арешт на майно, а саме на
приміщення подарункового магазину, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, заг.
площею 124,0 м.кв. (реєстраційний номер
об'єкту нерухомого майна: 21303784).

Не погоджуючись з даною ухвалою ТзОВ
«Даарія Плюс» подало апеляційну скаргу
б/н від 16.04.2014 року, в якій просить
скасувати ухвалу Господарського суду
Тернопільської області від 10.04.2014 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржувана ухвала є незаконною та
безпідставною. А саме скаржник
стверджує, що обставини викладені у
заяві про забезпечення позову не
відповідають дійсності.

Позивачем не було подано відзиву на
апеляційну скаргу.

Відповідачем було подано до суду
клопотання про розгляд справ за
відсутності його представника.

Розглянувши матеріали справи,
апеляційної скарги, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються доводи та заперечення
сторін, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи, суд
встановив наступне.

08.04.2014 року ТзОВ «Женева» звернулось до
Господарського Тернопільської області
з позовом до ТзОВ «Даарія» про
витребування нерухомого майна з чужого
незаконного володіння. Одночасно із
позовною заявою позивачем було подано
до суду заяву б/н від 04.04.2014 року, в якій
просив вжити заходи забезпечення
позову у вигляді накладення арешту на
нерухоме майно, а саме: приміщення
подарункового магазину, адреса
АДРЕСА_1, заг. площею 124,0 м.кв.
(реєстраційний номер об'єкту
нерухомого майна: 21303784), що перебуває у
володінні ТзОВ «Даарія Плюс».

Ухвалою Господарського суду
Тернопільської області від 10.04.2014 року
накладено арешт на майно, що належить
ТзОВ «Даарія Плюс», а саме: приміщення
подарункового магазину, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1. Дана ухвала суду
мотивована тим, що на даний час є
підстави вважати, що спірне майно може
бути відчужене третім особам, оскільки
мало місце неодноразове відчуження
спірного майна з боку незаконних
володільців, що підтверджується
рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 01.04.2013
року у справі № 200/2991/13-ц та здійсненням
незаконного внесення даного
нерухомого майна до статутного
капіталу ТзОВ «Даарія Плюс», що
підтверджується протоколом загальних
зборів засновників ТзОВ «Даарія Плюс»
№ 2 від 01.07.2013 року. Суд першої інстанції
вважає, що у випадку незастосування
заходів забезпечення позову у вигляді
накладення арешту на спірне майно у
відповідача існує реальна можливість
розпорядитися спірним майном шляхом
його відчуження третім особам чи в
інший спосіб утруднити виконання
судового рішення про повернення
нерухомого майна з чужого незаконного
володіння у разі задоволення позову.

Так, згідно Свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 05.12.2007
року приміщення подарункового
магазину за адресою: АДРЕСА_1, заг.
площею 124,0 м.кв. належало ТзОВ «Женева»
на праві приватної власності.

В подальшому, рішенням Господарського
суду міста Києва від 24.09.2012 року у
справі № 5011-33/12157-2012, звернено стягнення
на предмет іпотеки за іпотечним
договором № 3373 від 29.04.2008 року,
укладеним між ЗАТ «ПроКредит Банк» та
ТзОВ «Женева», в рахунок часткового
погашення заборгованості за рамковою
угодою №3373 від 29.04.2008 року та договором
про надання траншу № 1.37916/3373 від 29.04.2008
року, що перебуває в іпотеці ПАТ
«ПроКредит Банк» а саме: приміщення
подарункового магазину, загальна площа
- 124,0 кв.м., реєстраційний номер 21303784,
номер запису 2310 у книзі 19, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке
належить на праві власності ТзОВ
«Женева»(04053, м. Київ, вул. Артема, буд. 24,
літ. «Б»; код 32494233) на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від « 05»грудня 2007 року,
серія САВ № 063477, видане виконавчим
комітетом Тернопільської міської ради
згідно рішення виконавчого комітету
Тернопільської міської ради, дата «
07»листопада 2007 року, номер 1702., на
загальну суму заборгованості в розмірі
1 189 492,53 грн. Встановлено спосіб
реалізації предмету іпотеки:
приміщення подарункового магазину,
загальна площа - 124,0 кв.м., реєстраційний
номер 21303784, номер запису 2310 у книзі 19, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
його продажу на прилюдних торгах в
межах процедури виконавчого
провадження, за початковою ціною,
визначеною в межах виконавчого
провадження. Також, встановлено
початкову ціну реалізації предмету
іпотеки на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

Згідно даного рішення, Публічному
акціонерному товариству «ПроКредит
Банк» було передано в управління
шляхом володіння на період до його
реалізації нерухоме майно: тип об'єкта:
приміщення подарункового магазину,
загальна площа - 124,0 кв.м., реєстраційний
номер 21303784, номер запису 2310 у книзі 19, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, з
метою забезпечення збереження даного
майна.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 12.03.2013 року у
справі № 5011-33/12157-2012 рішення
Господарського суду м. Києва від
24.09.2012р. змінено в частині
встановлення початкової ціни предмета
іпотеки для його подальшої реалізації,
пріоритету та розміру вимог інших
кредиторів, замінивши абзац другий і
третій пункту 2 його резолютивної
частини трьома абзацами в такій
редакції: «Встановити спосіб
реалізації предмету іпотеки:
приміщення подарункового магазину,
загальна площа - 124,0 кв.м., реєстраційний
номер 21303784, номер запису 2310 у книзі 19, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
його продажу на прилюдних торгах.
Пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів не встановлено. Встановити
початкову ціну предмета іпотеки:
приміщення подарункового магазину,
загальна площа - 124,0 кв.м., реєстраційний
номер 21303784, номер запису 2310 у книзі 19, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для
його подальшої реалізації у розмірі 1 171
000 грн. або за курсом НБУ 146 503 дол. США.».
В решті рішення залишено без змін.
Дана постанова не оскаржувалась та
набрала законної сили з дня її
прийняття.

Як вбачається із витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
станом на 20.11.2013 року, згідно договору
іпотеки та на підставі рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, індексний номер 3254087 від
18.06.2013 року на спірне майно було
накладено обтяження, а саме заборона на
нерухоме майно.

Пізніше, рішенням Бабушкінського
районного суду м. Дніпропетровська від
01.04.2013 року позов ОСОБА_3 до ТзОВ
«Женева», ОСОБА_4 про визнання
правочину щодо припинення зобов'язань
шляхом передання відступного, дійсним
та визнання права власності
задоволено. Суд виніс рішення, яким
припинив право власності ТзОВ
«Женева», зокрема на нерухоме майно:
приміщення подарункового магазину
(АДРЕСА_1), заг. площею 124,0 м.кв. та визнав
право власності за ОСОБА_3 на останнє.

Рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13.03.2014
року рішення Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 01.04.2013 року
скасовано в частині задоволення
позовних вимог. У задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 до ТзОВ «Женева», ОСОБА_4
про визнання правочину щодо припинення
зобов'язань шляхом передання
відступного, дійсним та визнання права
власності - відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19.03.2014 року було
відрито касаційне провадження у справі
за позовом ОСОБА_3 до ТзОВ «Женева»,
ОСОБА_4 про визнання правочину щодо
припинення зобов'язань шляхом
передання відступного, дійсним та
визнання права власності, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 13.03.2014 року. Зазначеною
ухвалою було зупинено виконання
рішення Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 13.03.2014
року до закінчення касаційного
провадження у справі.

При винесенні постанови колегія суддів
виходила з наступного.

Статтею 66 ГПК України встановлено, що
господарський суд за заявою сторони,
прокурора або з власної ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

За ст. 67 ГПК України, позов
забезпечується накладанням арешту на
майно або грошові суми, що належать
відповідачеві; забороною
відповідачеві вчиняти певні дії;
забороною іншим особам вчиняти дії, що
стосуються предмета спору; зупиненням
стягнення на підставі виконавчого
документа або іншого документа, за яким
стягнення здійснюється у безспірному
порядку; зупиненням продажу
арештованого майна, якщо подано позов
про визнання права власності на це
майно і про зняття з нього арешту.

Заходи до забезпечення позову
застосовуються господарським судом як
засіб запобігання можливим порушенням
майнових прав чи охоронюваних законом
інтересів особи та гарантія реального
виконання рішення суду.

При цьому, адекватність заходу до
забезпечення позову, що застосовується
господарським судом, визначається його
відповідністю вимогам, на забезпечення
яких він вживається при наявності
зв'язку між конкретним заходом до
забезпечення позову і предметом
позовної вимоги.

У п.1 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування заходів
до забезпечення позову" № 16 від 26.12.2011
роз'яснено, що у вирішенні питання про
забезпечення позову господарський суд
має здійснити оцінку обґрунтованості
доводів заявника щодо необхідності
вжиття відповідних заходів з
урахуванням розумності,
обґрунтованості і адекватності вимог
заявника щодо забезпечення позову;
забезпечення збалансованості
інтересів сторін, а також інших
учасників судового процесу; наявності
зв'язку між конкретним заходом до
забезпечення позову і предметом
позовної вимоги, зокрема, чи спроможний
такий захід забезпечити фактичне
виконання судового рішення в разі
задоволення позову; імовірності
утруднення виконання або невиконання
рішення господарського суду в разі
невжиття таких заходів; запобігання
порушенню у зв'язку із вжиттям таких
заходів прав та охоронюваних законом
інтересів осіб, що не є учасниками
даного судового процесу.

Судом встановлено, що позивач
звертаючись з позовом до ТзОВ «Даарія
Плюс», просив суд постановити рішення,
яким витребувати від відповідача
приміщення подарункового магазину, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, як
об'єкт власності банкрута, посилаючись
на дані бухгалтерського обліку.

Накладаючи арешт на спірний об'єкт суд
першої інстанції був обізнаний про
наявність постанови Господарського
суду міста Києва від 21.11.2013 року у
справі №5011-43/12756-2012, якою позивача
визнано банкрутом. Проте, суд не
врахував положень ст.38 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
платника або визнання його банкрутом",
за якою з дня прийняття господарським
судом постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури скасовується арешт,
накладений на майно боржника,
визнаного банкрутом, чи інші обмеження
щодо розпорядження майном такого
боржника. Накладення нових арештів або
інших обмежень щодо розпорядження
майном банкрута не допускається.

Як вище зазначалось рішенням
Господарського суду міста Києва від
24.09.2012 року у справі № 5011-33/12157-2012,
звернено стягнення на предмет іпотеки,
а саме: приміщення подарункового
магазину, загальна площа - 124,0 кв.м.,
реєстраційний номер 21303784, номер запису
2310 у книзі 19, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, яке належить на праві
власності ТзОВ «Женева». Даним
рішенням ПАТ «ПроКредит Банк» було
передано в управління, шляхом
володіння на період до його реалізації,
нерухоме спірне майно.

Статтею 34 Закону України "Про іпотеку"
встановлено, що після прийняття
рішення про звернення стягнення на
предмет іпотеки і з метою отримання
продукції, плодів та доходів,
забезпечення належного господарського
використання переданого в іпотеку
нерухомого майна згідно з його
цільовим призначенням, предмет іпотеки
на підставі договору між іпотекодавцем
і іпотекодержателем або рішення суду
може бути переданий іпотекодержателю
або іншій особі в управління на період
до його реалізації у порядку,
встановленому цим Законом. Управління
майном здійснюється відповідно до
законодавства та умов, визначених
договором чи рішенням суду.

Станом на дату винесення оскаржуваної
ухвали, реалізації предмета іпотеки:
приміщення подарункового магазину,
загальна площа - 124,0 кв.м., реєстраційний
номер 21303784, номер запису 2310 у книзі 19, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
продажу його на прилюдних торгах
(згідно рішення суду), не відбулося.

Аналізуючи вищенаведене, враховуючи
предмет позову у даній справі та беручи
до уваги доводи апеляційної скарги,
колегія суддів зазначає, що
застосування у даній справі заходу
забезпечення позову у вигляді
накладення арешту на нерухоме спірне
майно є необґрунтованим та
неадекватним. Також, судом не
враховано, що накладення арешту на
майно, яке згідно з даними Державного
реєстру обтяжень накладено заборону,
спричинить до порушення прав та
охоронюваних законом інтересів особи,
яка не є учасником судового процесу -
ЗАТ «ПроКредитбанк», що згідно
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування заходів
до забезпечення позову" № 16 від 26.12.2011 є
підставою для скасування заходів
забезпечення позову.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
ухвалу Господарського суду
Тернопільської області від 10.04.2014 року
слід скасувати, в задоволенні заяви про
вжиття заходів до забезпечення позову
від 04.04.2014 року - відмовити.

Керуючись ст. ст. 66, 67, 99, 101, 103 -106
Господарського процесуального кодексу
України, Львівський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу задоволити.

2.Ухвалу Господарського суду
Тернопільської області від 10.04.2014 року
скасувати. В задоволенні заяви про
забезпечення позову відмовити.

3. Постанова може бути оскаржена в
касаційному порядку.

4.Матеріали справи направити в
Господарський суд Тернопільської
області.

Головуючий - суддя
Скрипчук О.С.

суддя
Дубник О.П.

суддя
Матущак О.І.