ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2014 р.Справа № 922/4175/13

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання
Луніній О.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "УПЕК Трейдинг", м.
Харків до Республіканського
унітарного підприємства "Бобруйський
завод тракторних деталей та агрегатів",
м. Бобруйськ про стягнення коштів у
сумі 113 191, 84 грн. за участю
представників:

позивача: Мітіна Н.О., за дов. від 28.02.2013
р.

відповідача: не з'явився

за відсутності клопотання сторін
технічна фіксація судового процесу не
здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "УПЕК Трейдинг",
звернувся з позовом до
Республіканського унітарного
підприємства "Бобруйський завод
тракторних деталей та агрегатів" про
стягнення збитків в розмірі 113 191, 84 грн.,
а також просив суд покласти на
відповідача витрати по сплаті судового
збору в розмірі 2263,84 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним
виконанням відповідачем умов договору
купівлі-продажу № 65К/11/1518 від 08.04.2011 р.
щодо строків оплати поставленого
товару, що, в свою чергу, призвело до
нарахування позивачу Спеціалізованою
Державною податковою інспекцією з
обслуговування великих платників в м.
Харкові Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів, на підставі ст. 4
Закону України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті", пені в
розмірі 113 191,84 грн. Викладені обставини
позивач визначив як такі, що завдали
йому з вини відповідача збитки по
договору купівлі-продажу № 65К/11/1518 від
08.04.2011 р. в розмірі 113191,84 грн.

В судових засіданнях представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі з підстав, визначених у
позовній заяві.

Відповідач свого уповноваженого
представника в судові засідання не
направляв, витребуваних судом
документів не надав, про причини неявки
суд не повідомляв, хоча про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, про що свідчать наявні
в матеріалах справи поштові
повідомлення про вручення (а.с. 84, 95, 108).

Враховуючи ненадання відповідачем
витребуваного ухвалами суду відзиву на
позовну заяву із доказами в
обґрунтування своїх заперечень,
керуючись ст. 75 ГПК України, суд
розглядає дану справу за наявними в ній
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, суд встановив наступне.

08 квітня 2011 року між позивачем (як
продавцем) та відповідачем (як
покупцем) було укладено договір
купівлі продажу № 65К/11/1518д (далі -
договір купівлі-продажу).

Відповідно до п. 1.1 договору
купівлі-продажу продавець
зобов'язується продавати, а покупець
приймати та сплачувати по даному
договору підшипники виробництва ВАТ
"Харківський підшипниковий завод" (далі
- товар), за спільно погодженою
номенклатурою (асортиментом), в
кількості та по ціні, визначеним в
додатках-специфікаціях, які є
невід'ємною частиною даного договору.
Мета придбання товару покупцем - для
власного виробництва та (або)
споживання (п. 1.2 договору
купівлі-продажу).

Пунктом 2.4 договору купівлі-продажу
сторони погодили, що загальна сума
договору становить 33 475 365,00 рублів РФ.

08 квітня 2011 року сторони погодили
асортимент, кількість та вартість
обумовленого договором
купівлі-продажу товару на загальну
суму 33 475 365,00 рублів РФ, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи підписаною обома сторонами
специфікацією № 1 від 08.04.2011 р. до
договору купівлі-продажу (а.с. 21).

Додатковою угодою № 2 від 19 жовтня 2011
року до договору купівлі-продажу (а.с.23)
сторони погодили специфікацію (п. 2), в
якій визначили асортимент, кількість
та ціну товару на загальну суму 35 311 420,00
рублів РФ.

В пункті 3 вказаної додаткової угоди № 2
від 19 жовтня 2011 року до договору
купівлі-продажу сторони збільшили
загальну суму договору до 68 786 785,00
рублів РФ.

Додатковою угодою № 4 від 09 березня 2012
року до договору купівлі-продажу (а.с.25)
сторони погодили специфікацію (п. 2), в
якій визначили асортимент, кількість
та ціну товару на загальну суму 123 650 110,00
рублів РФ; а в пункті 3 - збільшили
загальну суму договору до 192 436 895,00
рублів РФ.

В договорі купівлі-продажу (п. 8.1
договору) сторони погодили, що товар
вважається переданим продавцем та
прийнятим покупцем по кількості
відповідно до супровідних документів
(накладних), підписаних на складі
продавця в м. Харкові.

Право власності на постановлений по
договору купівлі-продажу товар
переходить від продавця до покупця з
моменту передання товару, який пройшов
митну очистку для експорту, першому
перевізнику (п. 4.6 договору).

На підставі вказаних положень договору
купівлі-продажу, позивач поставив
відповідачу 27 вересня 2012 року та 03
грудня 2012 року обумовлений договором
купівлі-продажу товар на загальну суму
6 284 342,40 рублів РФ, (міжнародні
товарно-транспортні накладні (CMR): №
807100000/2012/441033 від 27.09.2012 р. на суму 3 146 636,56
рублів РФ та № 807100000/2012/453858 від 03.12.2012 р.
на суму 3 137 705,84 рублів РФ, а.с. 30-33).

На оплату вказаного товару позивачем
було виставлено відповідачу 27.09.2012 р. та
03.12.2012 р. рахунки: № 65/14 на суму 3 146 636,56
рублів РФ та № 65/15 на суму 3 137 705,84 рублів
РФ відповідно (міжнародні
товарно-транспортні накладні а.с. 28-29;
рахунки а.с. 74-75).

Зі змісту п. 3.1 договору купівлі-продажу
вбачається, що платежі по даному
договору здійснюються протягом 60
календарних днів з дати відвантаження
товару шляхом перерахування грошових
коштів на поточний рахунок продавця.
Валюта платежу - рублі РФ та/або гривня
України. При оплаті в гривнях України -
по курсу Національного банку України
на дату платежу.

Днем оплати вважається дата
зарахування грошових коштів на
поточний рахунок продавця, що
підтверджується випискою банка про
зарахування грошових коштів на
поточний рахунок продавця (п. 3.2
договору купівлі-продажу).

Згідно наявних в матеріалах справи
банківських виписок (а.с. 34-55),
відповідач здійснив оплату
поставленого позивачем за договором
купівлі-продажу товару на загальну
суму 6 284 342,40 рублів РФ в період з 13
березня 2013 року по 07 травня 2013 року.

09 серпня 2013 року Спеціалізованою
Державною податковою інспекцією з
обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального Головного
управління Міндоходів було проведено
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податного законодавства,
валютного законодавства та іншого
законодавства за період з 01 січня 2012
року по 31 грудня 2012 року (акт про
результати перевірки № 63/48.1-03/3115040 від
09.08.2013 р., а.с. 56-63).

Під час проведення вказаної перевірки
податковим органом було виявлено факт
прострочення відповідачем оплати
вартості отриманого від позивача за
договором купівлі-продажу товару,
визначено вказані обставини як
порушення валютного законодавства (ст.
1 Закону України "Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті") та застосовано до позивача, на
підставі ст. 4 Закону України "Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті", штрафні санкції у
вигляді пені в розмірі 0,3 % від суми
неодержаної виручки за кожний день
прострочення за період з 04.03.2013 р. по
07.05.2013 р. на загальну суму 113 191,84 грн.

Позивач в період з 23 липня 2013 року по 22
серпня 2013 року сплатив пеню за
порушення термінів розрахунків у сфері
зовнішньоекономічної діяльності на
загальну суму 113 191,84 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи платіжними дорученнями: № 992 від
23.07.2013 р. на суму 33836,13 грн.; № 1046 від
12.08.2013 р. на суму 39355,71 грн.; № 1115 від
22.08.2013 р. на суму 40000,00 грн. (а.с. 64-66).

Сплачену пеню на загальну суму 113 191,84
грн. позивач визначає як збитки,
понесені ним у зв'язку з простроченням
відповідачем строків оплати вартості
отриманого на підставі договору
купівлі-продажу товару, які просить суд
стягнути з відповідача на його користь
за результатом розгляду даної справи.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним вище обставинам, суд
виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 382 ГК України
суб'єкти зовнішньоекономічної
діяльності мають право укладати
будь-які зовнішньоекономічні договори
(контракти), крім тих, укладення яких
заборонено законодавством України.
Форма і порядок укладення
зовнішньоекономічного договору
(контракту), права та обов'язки його
сторін регулюються Законом України
"Про міжнародне приватне право" та
іншими законами (ст. 382 ГК України).

Зі змісту п. 12.2 договору
купівлі-продажу вбачається, що всі
спори та розбіжності підлягають
остаточному вирішенню у
господарському суді Харківської
області, із обов'язковим застосуванням
принципів міжнародних комерційних
договорів (принципи УНІДРУА) від 01.01.1994
р., Венської конвенції 1980р., Угоди про
загальні умови поставок товарів між
організаціями держав-учасниць СНД від
20.03.1992 р.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 32 Закону України "Про
міжнародне приватне право" у разі
відсутності вибору права до змісту
правочину застосовується право, яке
має найбільш тісний зв'язок із
правочином. Якщо інше не передбачено
або не випливає з умов, суті правочину
або сукупності обставин справи, то
правочин більш тісно пов'язаний з
правом держави, у якій сторона, що
повинна здійснити виконання, яке має
вирішальне значення для змісту
правочину, має своє місце проживання
або місцезнаходження.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 44 Закону України "Про
міжнародне приватне право"
встановлено, що у разі відсутності
згоди сторін договору про вибір права,
що підлягає застосуванню до цього
договору, застосовується право
відповідно до частин другої і третьої
статті 32 цього Закону, при цьому
стороною, що повинна здійснити
виконання, яке має вирішальне значення
для змісту договору, є продавець - за
договором купівлі-продажу.

З огляду на викладені вище обставини
справи та норми чинного законодавства,
суд дійшов висновку, що при вирішенні
спору у даній справі, застосуванню
підлягає право України.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК
України).

З огляду на викладені вище обставини
справи, позивач 27 вересня 2012 року та 03
грудня 2012 року виконав перед
відповідачем свої зобов'язання за
договором купівлі-продажу, а саме -
поставив обумовлений відповідним
договором товар на загальну суму 6 284
342,40 рублів РФ, про що свідчать
міжнародні товарно-транспортні
накладні (CMR): № 807100000/2012/441033 від 27.09.2012 р.
на суму 3 146 636,56 рублів РФ та №
807100000/2012/453858 від 03.12.2012 р. на суму 3 137 705,84
рублів РФ (а.с. 30-33).

Окрім того, вказані вище міжнародні
товарно-транспортні накладні свідчать,
що митне оформлення товару, що
експортувався позивачем відповідачу
на виконання умов договору
купівлі-продажу, було здійснено 27.09.2012
р. (накладна № 807100000/2012/441033 від 27.09.2012 р.)
та 03.12.2012 р. (накладна № 807100000/2012/453858 від
03.12.2012 р.).

З приводу виконання відповідачем свого
грошового зобов'язання за договором
купівлі-продажу, суд зазначає наступне.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Договором купівлі-продажу (п. 3.1)
сторони погодили, що відповідач має
оплатити товар протягом 60 календарних
днів з дати відвантаження товару.

Обмеження строку належного виконання
грошових зобов'язань щодо розрахунків
в іноземній валюті (валюта розрахунку
за договором купівлі-продажу)
встановлено також на законодавчому
рівні.

Так, частиною 1 ст. 1 Закону України "Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті" визначено, що виручка
резидентів у іноземній валюті підлягає
зарахуванню на їх валютні рахунки в
уповноважених банках у строки виплати
заборгованостей, зазначені в
контрактах, але не пізніше 180
календарних днів з дати митного
оформлення (виписки вивізної вантажної
митної декларації) продукції, що
експортується. Перевищення
зазначеного строку потребує висновку
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
економічного розвитку.

19 листопада 2012 року вступила в силу
Постанова Національного банку України
"Про зміну строків розрахунків за
операціями з експорту та імпорту
товарів і запровадження обов'язкового
продажу надходжень в іноземній валюті"
від 16.11.2012 N 475, відповідно до якої
розрахунки за операціями з експорту та
імпорту товарів, передбачені в ст. 1 та 2
Закону "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті",
повинні здійснюватися у строк, що не
перевищує 90 календарних днів.

Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК
України).

Враховуючи наведене вище положення
договору купівлі продажу (п. 3.1), належне
виконання відповідачем своїх грошових
зобов'язань за договором купівлі
продажу мало відбутися в наступні
строки:

- за товар, отриманий 27.09.2012 р. - в строк
до 26 листопада 2012 року;

- за товар, отриманий 03.12.2012 р. - в строк
до 01 лютого 2013 року.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону
України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті";
Постанови Національного банку України
"Про зміну строків розрахунків за
операціями з експорту та імпорту
товарів і запровадження обов'язкового
продажу надходжень в іноземній валюті"
від 16.11.2012 N 475 граничний термін
здійснення відповідачем розрахунків
за отриманий від позивача на підставі
договору купівлі-продажу товар (поза
встановленим договором строком для
виконання відповідного зобов'язання)
становив:

- для товару, поставленого 27.09.2012 р. - до 26
березня 2013 року

- для товару, поставленого 03.12.2012 р. - до 01
березня 2013 року

Втім, як свідчать матеріали справи
(банківські виписки, а.с. 34-55),
відповідач здійснив оплату
поставленого позивачем за договором
купівлі-продажу товару на загальну
суму 6 284 342,40 рублів РФ в період з 13
березня 2013 року по 07 травня 2013 року. При
цьому остаточна оплата за товар,
поставлений 27.09.2012 р. була здійснена
20.03.2013 р., а за товар, поставлений 03.12.2012
.р - 07.05.2013 р.

Таким чином, відповідач прострочив
оплату отриманого від позивача товару
в строк, визначений п. 3.1 договору
купівлі-продажу, а також порстрочив
граничний термін оплати товару,
поставленого йому позивачем 03.12.2012 р.

В матеріалах справи відсутні, а
відповідачем не надані докази оплати
поставленого позивачем 27.09.2012 р. та
03.12.2012 р. товару в строк, визначений п. 3.1
договору купівлі-продажу, або докази
оплати поставленого 03.12.2012 р. товару в
межах граничного строку, визначеного
Постановою Національного банку
України "Про зміну строків розрахунків
за операціями з експорту та імпорту
товарів і запровадження обов'язкового
продажу надходжень в іноземній валюті"
від 16.11.2012 N 475.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

З огляду на наведене, суд дійшов
висновку, що відповідач є таким, що
прострочив виконання свого грошового
зобов'язання за договором
купівлі-продажу, а також прострочив
виконання відповідних зобов'язань за
товар, поставлений позивачем 03.12.2012 р. у
граничний строк, визначний Постановою
Національного банку України "Про зміну
строків розрахунків за операціями з
експорту та імпорту товарів і
запровадження обов'язкового продажу
надходжень в іноземній валюті" від
16.11.2012 N 475.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті" порушення
резидентами строків, передбачених
статтями 1 і 2 цього Закону або
встановлених Національним банком
України відповідно до статей 1 і 2 цього
Закону, тягне за собою стягнення пені
за кожний день прострочення у розмірі
0,3 відсотка від суми неодержаної
виручки (вартості недопоставленого
товару) в іноземній валюті,
перерахованої у грошову одиницю
України за валютним курсом
Національного банку України на день
виникнення заборгованості. Загальний
розмір нарахованої пені не може
перевищувати суми неодержаної виручки
(вартості недопоставленого товару).

Враховуючи порушення строків
розрахунків за договором
купівлі-продажу, на підставі ст. 4
Закону України "Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті",
Спеціалізованою Державною податковою
інспекцією з обслуговування великих
платників у м. Харкові
Міжрегіонального Головного управління
Міндоходів за результатами перевірки
позивача з питань дотримання вимог
податного законодавства, валютного
законодавства та іншого законодавства
за період з 01 січня 2012 року по 31 грудня
2012 року (акт про результати перевірки №
63/48.1-03/3115040 від 09.08.2013 р., а.с. 56-63),
останньому було нараховано пеню за
період з 04.03.2013 р. по 07.05.2013 р. на загальну
суму 113 191,84 грн., про що 16 серпня 2013 року
було винесено податкове
повідомлення-рішення № (а.с. 61).

В матеріалах справи відсутні, а
сторонами не надані докази визнання
вказаного повідомлення-рішення
податкового органу незаконним та/або
скасованим.

Позивач в період з 23 липня 2013 року по 22
серпня 2013 року сплатив пеню за
порушення термінів розрахунків у сфері
зовнішньоекономічної діяльності на
загальну суму 113 191,84 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи платіжними дорученнями: № 992 від
23.07.2013 р. на суму 33836,13 грн.; № 1046 від
12.08.2013 р. на суму 39355,71 грн.; № 1115 від
22.08.2013 р. на суму 40000,00 грн. (а.с. 64-66).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками
є втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

Зі змісту ч. 1 ст. 225 ГК України
вбачається, що до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються, зокрема,
додаткові витрати (штрафні санкції,
сплачені іншим суб'єктам, вартість
додаткових робіт, додатково витрачених
матеріалів тощо), понесені стороною,
яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою стороною

Враховуючи вкладені обставини та
положення чинного законодавства, суд
дійшов висновку, що сплачені позивачем
грошові кошти в розмірі 113 191,84 грн. у
зв'язку з порушенням відповідачем
термінів розрахунків у сфері
зовнішньоекономічної діяльності є
його збитками.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Боржник, який прострочив виконання
зобов'язання, відповідає перед
кредитором за завдані простроченням
збитки і за неможливість виконання, що
випадково настала після прострочення
(ч. 2 ст. 612 ЦК України).

В матеріалах справи відсутні, а
відповідачем не надані докази
відшкодування позивачу збитків в
розмірі 113 191,84 грн., які становлять
предмет розгляду у даній справі.

Так, з огляду на наведене, враховуючи
прострочення відповідачем строків
розрахунків по договору
купівлі-продажу, понесення позивачем у
зв'язку з цим збитків у вигляді сплати
штрафних санкцій в розмірі 113 191,84 грн.,
суд дійшов висновку про законність та
обґрунтованість позовних вимог щодо
стягнення з відповідача на користь
позивача збитків останнього в розмірі
113 191,84 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується положеннями ст. 49
ГПК України. Відповідно до даної норми
суми, які підлягають сплаті за
проведення судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються при задоволенні позову -
на відповідача. Таким чином, витрати
позивача по сплаті судового збору в
розмірі 2 263,84 грн. покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного вище,
відповідно до Постанови Національного
банку України "Про зміну строків
розрахунків за операціями з експорту
та імпорту товарів і запровадження
обов'язкового продажу надходжень в
іноземній валюті" від 16.11.2012 N 475; ст.ст. 1,
4 Закону України "Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті"; ст.ст. 32, 44 Закону України "Про
міжнародне приватне право"; ст.ст. 175, 225,
382 ГК України; ст.ст. 22, 253-254, 526, 610, 612, 655, 692
ЦК України та керуючись ст. ст. 1, 4, 4-2, 4-3,
12, 22, 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Республіканського
унітарного підприємства "Бобруйський
завод тракторних деталей та агрегатів"
(213805, м. Бобруйськ, Республіка Білорусь,
вул. Бахарова, 225, УНП 700075556) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "УПЕК Трейдинг" (61038, м.
Харків, вул.. Маршала Батицького, буд. 4,
) збитки в розмірі 113 191,84
грн., судовий збір в розмірі 2 263,84 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу, а
прокурор апеляційне подання протягом
десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 26.05.2014 р.

Суддя Н.В. Калініченко