ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28 травня 2014 р. Справа №
903/405/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю госпрозрахункова
фірма "КАМАЗ-ТРАНС-СЕРВІС", м. Рівне

до відповідача товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕКОГРІНЕН", смт.
Торчин, Луцький р-н., Волинська область

про стягнення 17 108,57 грн.

Суддя Вороняк А.С.

при секретарі судового засідання
Чорному С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Яковлєв Ю.В., довіреність
№1 від 29.06.2012р.;

від відповідача: Врублівський А.М.,
директор, паспорт серії КА №589563 від
16.12.1997р..

Відповідно до ст.20 Господарського
процесуального кодексу України(далі -
ГПК України) роз'яснено право відводу
судді. Відводу судді не заявлено. На
підставі ст.22 ГПК України роз'яснено
процесуальні права та обов'язки сторін.

Клопотання про здійснення технічної
фіксації судового процесу від
представників сторін не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: товариство з обмеженою
відповідальністю госпрозрахункова
фірма "КАМАЗ-ТРАНС-СЕРВІС" звернулося з
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕКОГРІНЕН" про
стягнення 23 108,57 грн. заборгованості, з
них 22 650 грн. основного боргу, 138,64 грн.
пені, 319,93 грн. - 30 % річних та судових
витрат по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на невиконання
відповідачем умов договору на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом в міжнародному сполучені
№27/12/2013-3 від 27.12.2013р. в частині оплати за
надані послуги. В підтвердження
позовних вимог позивачем надано
договір на перевезення вантажів
автомобільним транспортом в
міжнародному сполучені №27/12/2013-3 від
27.12.2013р., заявки на перевезення вантажу
від 28.01.2014р. та від 24.02.2014р., міжнародні
товарно-транспортні накладні №030264 та
№031170, рахунки за №А від 03.02.2014р. та
№А від 28.02.2014р. та акти
здачі-приймання виконаних робіт
№А від 03.02.2014р. та №А від
28.02.2014р..

Ухвалою господарського суду
Волинської області від 07.05.2014р. було
порушено провадження у справі, а справу
призначено до розгляду на 21.05.2014р. та
зобов'язано сторони надати суду ряд
документів, необхідних для
об'єктивного розгляду справи по суті.

19.05.2014р. від відповідача поступили
письмові пояснення №25/05-14 від 19.05.2014р.
згідно яких просить зменшити позовні
вимоги та розстрочити борг в сумі 18 650
грн. згідно наступного графіка:

- 15.06.2014р. - 6 000 грн.;

- 15.07.2014р. - 6 000 грн.;

- 15.08.2014р. - 6 650 грн.

В судовому засіданні 21.05.2014р. було
оголошено перерву до 28.05.2014. для
проведення між сторонам звірки
взаємних розрахунків та вжиття заходів
щодо добровільного безпосереднього
врегулювання спору мирним шляхом.

28.05.2014р. через канцелярію суду від
позивача поступила заява про зменшення
позовних вимог у зв'язку з частковою
оплатою відповідачем заборгованості
згідно платіжних доручень за №184 від
11.04.2014р. на суму 2000 грн., №229 від 13.05.2014р.
на суму 2000 грн., №247 від 26.05.2014р. на суму
2000 грн. всього на суму 6000 грн..

Згідно п.4.6 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зменшення позивачем
суми позову, в тому числі й з підстав
необґрунтованості первісного
розрахунку ціни позову, не є відмовою
від позову. В такому випадку припинення
провадження в частині зменшення
відповідної суми не здійснюється, - про
таке зменшення зазначається в описовій
частині судового рішення, а предметом
спору залишається вимога про стягнення
суми в зменшеному розмірі.

Суд розглянувши заяву представника
позивача про зменшення розміру
позовних вимог, відповідно до статті 22
Господарського процесуального кодексу
України(далі - ГПК України), прийняв
таке зменшення, а відтак має місце нова
ціна позову в сумі 17 108,57 грн., з них 16
650 грн. основного боргу, 138,64 грн. пені,
319,93 грн. - 30 % річних, виходячи з якої й
вирішується спір.

В судовому засіданні 28.05.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав, позов просив задовольнити,
заперечує проти розстрочення боргу та
зменшення розміру пені та 30% річних,
оскільки сума заборгованості та
штрафних є незначною, а вартість
паливно-мастильних матеріалів значно
зросла в ціні.

Відповідач у судовому засіданні
28.05.2014р. позовні вимоги в частині
стягнення основної суму боргу визнав,
несплату заборгованості пояснював
скрутним матеріальним становищем, у
зв'язку з цим просить розстрочити борг
в сумі 18 650 грн. згідно графіку, що
наведений у письмових поясненнях
відповідача від 19.05.2014р. №25/05-14 та
зменшити позовні вимоги в частині
стягнення 138,64 грн. пені та 319,93 грн. - 30 %
річних.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, господарський суд, -

встановив:

27 грудня 2013р. між товариством з
обмеженою відповідальністю
госпрозрахункова фірма
"КАМАЗ-ТРАНС-СЕРВІС" (перевізник) та
товариством з обмеженою
відповідальністю "ЕКОГРІНЕН" (замовник)
укладено договір на перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
міжнародному сполученні №27/12/2013-3
(надалі-договір) (а.с.8-10).

Відповідно до п. 10.1. Договору даний
договір вступає в силу з моменту його
підписання і діє до 31.12.2014 року.

Згідно п.1.1 предметом Договору є
порядок взаємовідносин, що виникають
між замовником та перевізником при
плануванні, здійсненні і оплаті
транспортних послуг при перевезенні
вантажів у міжнародному
автомобільному сполученні.

Згідно пункту 2.2. договору сторони
домовились про те, що перевезення
виконуються у відповідності з умовами
даного Договору, Конвенцією про
договір міжнародного автомобільного
перевезення вантажів (КДПВ), Митною
Конвенцією про міжнародні перевезення
вантажів з застосуванням книжки МДП
(Конвенція МДП) та іншими міжнародними
угодами.

Згідно з п.п. 2.3. - 2.5. Договору замовник
для здійснення конкретних перевезень
подає перевізнику по факсу чи по
електронній почті заявки на
перевезення вантажів. В заявці
зазначається: дата та точна адреса
завантаження/розвантаження; відомості
про вантаж; вага брутто; об'єм;
необхідний рухомий склад; сума ставки
(фрахту) за здійснення перевезення;
митниці пересікання кордону;
експедиторські фірми з обробки
вантажів на прикордонних переходах;
контакті телефони відповідальної
особи за виконання заявки; вартість
вантажу; додаткові інструкції. Заявка
підписується уповноваженою особою
замовника. Заявка на перевезення
вантажів є невід'ємною частиною даного
договору. При розбіжності умов заявки
та договору пріоритет мають умови
договору.

Згідно з п.п. 3.1., 3.2., 3.4. договору до
обов'язків замовника відносяться,
зокрема оформлення заявок на
перевезення вантажів і передача їх на
виконання перевізнику; оплата
перевізнику вартості перевезення
відповідно до погоджених ставок;
забезпечення належного оформлення
товарно-транспортних накладних (CMR),
сертифікатів, митних та інших
товаросупровідних документів,
необхідних для безперешкодного
проїзду автомобілем з вантажем через
державні кордони і своєчасний
розрахунок за перевезення, а також
забезпечення проставлення
вантажовідправниками і
вантажоодержувачами в
товарно-транспортній накладній та в
завданнях водіїв дати і часу прибуття/
вибуття автопотягу після закінчення
операцій завантаження/розвантаження з
проставленням у документах штампа про
відправку чи прийняття вантажу.

Згідно з п.4.4 Договору перевізник
доставляє вантаж до пункту призначення
і видає його особі, яка має право на
отримання вантажу.

В межах Договору від відповідача
надійшла заявка позивачу б/н від
28.01.2014р., за якою Перевізник
зобов'язувався здійснити перевезення
вантажу за маршрутом Україна-Чехія,
вартість перевезення становить 8650 грн.
та заявка б/н від 24.02.2014р., за якою
Перевізник зобов'язувався здійснити
перевезення вантажу за маршрутом
Україна-Італія, вартість перевезення
становить 14 000 грн. (а.с.11-12).

Перевізником виконано перевезення
вантажу, автотранспортними засобами
реєстраційний номер згідно заявки б/н
від 28.01.2014р. ВК7501АО/ВК6333ХХ, згідно
заявки б/н від 24.02.2014р. 00793РО/02033РА та
підтверджується міжнародними
товарно-транспортними накладними (CMR) №
030264 та №031170 (а.с.13-14).

Надання послуг позивачем
підтверджується актами
здачі-приймання виконаних робіт
№А від 03.02.2014р. на суму 8650 грн. та
№А від 28.02.2014р. на суму 14 000 грн.,
які підписані та скріплені мокрими
печатками сторін та у яких зазначено
про відсутність будь-яких претензій
щодо якості наданих Перевізником
послуг (а.с.19-20).

Згідно п. 5.1. Договору, розрахунки за
виконані транспортні послуги
здійснюються шляхом банківського
переказу Замовником грошових коштів на
рахунок Перевізника, якщо інше не
передбачено сторонами в додаткових
угодах. Оплата рахунків проводиться
протягом 15-ти днів з дня їх отримання
Замовником, якщо інший термін оплати не
визначений в заявці.

За результатами здійснення
перевезення, позивачем на адресу
відповідача були направлені рахунки за
№А від 03.02.2014р. на суму 8650 грн. та
№А від 28.02.2014р. на суму 14 000 грн.
(а.с.15-16), для проведення оплати вартості
перевезення, що відповідно до заявок
склала 22 650 грн., дані рахунки отримані
відповідачем 18.02.2014р. та 19.03.2014р.
відповідно, що стверджується
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення №
393 та № 598 (а.с.17, 18).

Згідно абзацу 2 пункту 1 статті 193
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Статтею 626 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором. Зміст договору
становлять умови (пункти) визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ст.
628 ЦК України). Відповідно до ст.629 ЦКУ
договір є обов'язковим до виконання
сторонами, а отже умови договору,
укладеного між сторонами є юридично
обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно частини 2 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно ст. 632 ЦК України ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.
Зміна ціни після укладення договору
допускається у випадках і на умовах,
встановлених договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Оцінюючи обставини справи, суд
виходить з того, що між сторонами спору
склалися правовідносини щодо надання
послуг, зокрема перевезення, які
регламентуються главами 63-64 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно ст. 903 ЦК України якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Статтею 908 ЦК України визначено, що
перевезення вантажу здійснюється за
договором перевезення. Загальні умови
перевезення визначаються цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них. Умови перевезення вантажу, а також
відповідальність сторін щодо цих
перевезень встановлюються договором,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Згідно статті 909 ЦК України за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Згідно п. 1. ст. 307 ГК України за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити ввірений їй другою стороною
(вантажовідправником) вантаж до пункту
призначення в установлений
законодавством чи договором строк та
видати його уповноваженій на одержання
вантажу особі (вантажоодержувачу), а
вантажовідправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату.

Цивільним кодексом України визначені
загальні обв'язки сторін договору
перевезення.

Так, згідно з ст. 917 ЦК України
перевізник зобов'язаний надати
транспортні засоби під завантаження у
строк, встановлений договором.

Статтею 918 ЦК України визначено, що
завантаження (вивантаження) вантажу
здійснюється організацією,
підприємством транспорту або
відправником (одержувачем) у порядку,
встановленому договором, із
додержанням правил, встановлених
транспортними кодексами (статутами),
іншими нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

Відповідач, в порушення умов Договору,
покладені на нього зобов'язання з
оплати наданих послуг з перевезення в
повному обсязі не виконав, проплату
провів частково на суму 6 000 грн.,
згідно платіжних доручень за №184 від
11.04.2014р., №229 від 13.05.2014р., №247 від 26.05.2014р.,
у зв'язку з чим у останнього утворилась
заборгованість перед позивачем в
розмірі 16 650 грн., що також
стверджується підписаним та
скріпленим печатками сторін акт
звіряння розрахунків станом на 27.05.2014р..

Заборгованість відповідача перед
позивачем в сумі 16 650 грн., належним
чином доведена, документально
підтверджена і відповідачем не
спростована, а відтак позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача
основної заборгованості за договором
на перевезення вантажів автомобільним
транспортом в міжнародному сполученні
№27/12/2013-3 від 27.12.2013р. в сумі 16 650 грн.,
визнаються судом обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Пояснення відповідача щодо скрутного
фінансового становища судом
відхиляється, оскільки, згідно ст.617 ЦК
України та ч.2 ст.218 ГК України особа, яка
порушила зобов'язання, звільняється
від відповідальності за порушення
зобов'язання, якщо вона доведе, що це
порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили. Не вважається
випадком, зокрема, відсутність у
боржника необхідних коштів.

Щодо вимоги позивача про стягнення з
відповідача пені за період з 06.03.2014р. по
11.04.2014р. у розмірі 113,99 грн. та за період з
04.04.2014р. по 11.04.2014р. у розмірі 24,65 грн.,
слід зазначити наступне.

Згідно п. 6.2. Договору за прострочення
оплати рахунків замовник сплачує
перевізнику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від несплаченої
суми за кожний день прострочки та 30%
річних від простроченої суми.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Згідно 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно ст.ст. 1, 2 ЗУ "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Суд перевіривши правильність
нарахування пені, приходить до
висновку, що дана вимога про стягнення
з відповідача пені в сумі 138,64 грн., з них
113,99 грн. за період з 06.03.2014р. по 11.04.2014р.
та 24,65 грн. за період з 04.04.2014р. по 11.04.2014р.
підставна та підлягає до задоволення.

Щодо вимоги позивача про стягнення 30 %
річних за період з 06.03.2014р. по 11.04.2014р. на
суму 263,05 грн. та з 04.04.2014р. по 11.04.2014р. на
суму 56,88 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Таким чином,
частина 1 статті 625 Цивільного кодексу
України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунку в банку, і як наслідок,
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, якщо навіть у цьому немає
його провини, не звільняють боржника
від відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Суд перевіривши методику та періоди
нарахування 30% річних за період з
06.03.2014р. по 11.04.2014р. на суму 263,05 грн. та з
04.04.2014р. по 11.04.2014р. на суму 56,88 грн.,
всього 319,93 грн. встановив, що заявлена
сума 30% річних, підставна та підлягає до
задоволення.

Клопотання представника відповідача
від 19.05.2014 р. з приводу розстрочення
боргу в сумі 18650 грн. згідно графіка:
15.06.2014р. - 6000 грн.; 15.07.2014р. - 6000 грн.;
15.08.2014р. - 6650 грн. підлягає відхиленню, в
обгрунтування соєї позиції суд
зазначає наступне.

Пунктом 6 ст. 83 ГПК України, суду при
прийнятті рішення надано право
відстрочити або розстрочити його
виконання. При цьому слід зважати на
приписи ст. 121 ГПК України про те, що
тільки за наявності обставин, що
ускладнюють виконання рішення або
роблять його неможливим, за заявою
сторони, державного виконавця, за
поданням прокурора чи його заступника
або за своєю ініціативою господарський
суд, залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення. До заяви сторони мають бути
додані докази, які підтверджують
обставини, викладені в заяві щодо
неможливості чи утруднення виконання
рішення. Суд оцінює докази, що
підтверджують зазначені обставини, за
правилами ст. 43 ГПК України.

П.7.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17.10.2012
№9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України"
передбачено, що вирішуючи питання про
відстрочку виконання рішення
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, стосовно юридичної
особи - наявна загроза банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, стихійне лихо, інші
надзвичайні події тощо.

Відповідачем не надані належні та
відповідні докази, які підтверджують
обставини, викладені в письмових
поясненнях вих.№25/05-14 від 19.05.2014р. щодо
неможливості чи утруднення виконання
рішення та доказів, які б
підтверджували обставини, що
ускладнюють або виключають виконання
рішення суду, наявну загрозу
банкрутства чи відсутність коштів на
банківських рахунках і майна, на яке
можливо було б звернути стягнення,
приймаючи до уваги позицію позивача
(ТзОВ госпрозрахункова фірма
"КАМАЗ-ТРАНС-СЕРВІС") щодо відмови у
розстрочці виконання рішення суду, суд
приходить до переконання, про
відхилення клопотання відповідача про
розстрочення боргу згідно
запропонованого графіку.

Клопотання представника відповідача
від 19.05.2014 р. з приводу зменшення
позовних вимог в частині стягнення 138,64
грн. пені та 319,93 грн. - 30 % річних
підлягає відхиленню, в обгрунтування
соєї позиції суд зазначає наступне.

За приписом п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України
господарський суд приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно статі 233 ГК України, суд має
право зменшити розмір санкцій, якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені та
штрафу, які підлягають стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання, суд
повинен з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін. Майновий стан сторін та
соціальна значущість підприємства
мають значення для вирішення питання
про зменшення розміру штрафних
санкцій. При цьому, розмір, до якого
вони підлягають зменшенню, закон
відносить на розсуд суду.

В даному випадку судом встановлено, що
порушення ТзОВ "ЕКОГРІНЕН" зобов'язань
за договором потягло за собою
створення ТзОВ госпрозрахункова фірма
"КАМАЗ-ТРАНС-СЕРВІС" заборгованості. У
той же час, відповідач не навів
обгрунтування винятковості випадку в
підтвердження об'єктивності причин
прострочення виконання договірних
зобов'язань з оплати за надані послуги
по перевезенню вантажів автомобільним
транспортом в міжнародному сполучені.
Крім того розмір неустойки, який
просить стягнути відповідач не є
великим та відповідно не може бути
зменшений. З приводу зменшення 30 %
річних, то ст.83 ГПК України взагалі не
передбачено такого права суду при
прийняті рішення.

В силу ст.33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень. При цьому вимоги,
що пред'являються до доказів, визначені
ст.34 ГПК України, відповідно до якої,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладені обставини, беручи
до уваги наявні в матеріалах справи
документи, господарський суд, оцінюючи
докази за своїм переконанням, що
ґрунтується на всебічному й
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, дійшов до
висновку про підставність та
обґрунтованість пред'явленого позову,
вважає за необхідне позовні вимоги
задовольнити та стягнути з відповідача
на користь позивача 17 108,57 грн., з них 16
650 грн. основного боргу, 138,64 грн. пені,
319,93 грн. - 30 % річних.

Оскільки справу до розгляду в суді
доведено з вини відповідача, то судовий
збір згідно ст.49 ГПК України в сумі 1827
грн. слід покласти на нього.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕКОГРІНЕН" (45612,
Волинська обл., Луцький р-н, смт.
Торчин,вул. І.Франка, буд.19, ) на користь товариства з обмеженою
відповідальністю госпрозрахункова
фірма "КАМАЗ-ТРАНС-СЕРВІС" (33027,
Рівненська обл., м. Рівне, вул. Київська,
буд. 64-А, ) 17 108,57
(сімнадцять тисяч сто вісім гривень
п'ятдесят сім копійок) грн., з них 16 650
грн. основного боргу, 138,64 грн. пені, 319,93
грн. - 30 % річних та 1827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім гривень) грн.
сплаченого позивачем судового збору.

Повний текст рішення складено

02.06.14

Суддя
А. С. Вороняк