ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2014 р.
Справа № 914/1395/14

За позовом: Приватного підприємства
«Фірма «Агро-Центр», м.Рівне

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Габен», м.Львів

про стягнення 10 940 грн.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: Голубока Т.В., представник
(довіреність від 01.12.2013 р.);

від відповідача: не з'явився

Представнику позивача роз'яснено його
права та обов'язки, передбачені ст.22 ГПК
України, заяв про відвід суду не
поступало.

Приватне підприємство «Фірма
«Агро-Центр», м.Рівне звернулося до
господарського суду Львівської
області з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Габен»,
м.Львів про стягнення 10 940 грн.

Розглянувши матеріали справи, суд
визнав представлені матеріали
достатніми для прийняття позовної
заяви до розгляду і ухвалою від 17.04.2014р.
призначив розгляд справи на 12.05.2014 р.
Ухвалою суду від 12.05.2014 р. розгляд
справи відкладався на 26.05.2014 р.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
просив задоволити. З приводу
заявленого позову пояснив, що між
позивачем та Приватним акціонерним
товариством Агрофірмою «Зоря
ім.Плютинського» було укладено договір
купівлі-продажу, на виконання умов
якого позивачем було поставлено товар.
Приватне акціонерне товариство
Агрофірма «Зоря ім.Плютинського» свої
зобов'язання щодо оплати вартості
отриманого товару виконало частково.

Відповідно до умов укладеного між
позивачем, ПрАТ Агрофірма «Зоря
ім.Плютинського» та відповідачем
договору про переведення боргу, ПрАТ
Агрофірма «Зоря ім. Плютинського»
перевело на Товариство з обмеженою
відповідальністю «Габен» борг, що
виник на підставі договору
купівлі-продажу.

Враховуючи наведене, позивач просив
стягнути з відповідача заборгованість
в сумі 10 940 грн. 00 коп. та судові витрати.

Відповідач в судові засідання явку
повноважного представника не
забезпечив, проти позову не заперечив,
вимог ухвали суду від 17.04.2014 р. не
виконав, причин неявки не повідомив. В
матеріалах справи наявні повідомлення
про вручення поштових відправлень
відповідачеві, відтак, суд виконав
вимоги Господарського процесуального
кодексу України щодо належного
повідомлення відповідача про час і
місце розгляду справи.

Господарському суду представлено
достатньо матеріалів, що дає
можливість розглянути справу
відповідно до ст.75 ГПК України при
відсутності пояснень (заперечень)
відповідача щодо заявлених позовних
вимог та представника відповідача у
судовому засіданні, за наявними у
справі матеріалами, яких достатньо для
встановлення обставин справи і
вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, повно та об'єктивно
дослідивши докази в їх сукупності, суд
встановив наступне.

02.04.2012 р. між Приватним підприємством
«Фірма «Агро-Центр» (продавець, позивач
у справі) та Приватним акціонерним
товариством Агрофірмою «Зоря
ім.Плютинського» (покупець) було
укладено договір купівлі-продажу №88,
відповідно до умов якого продавець
зобов'язався передавати запчастини,
комплектуючі, допоміжні матеріали
сільськогосподарського призначення
(товар) у власність покупця відповідно
до його замовлення, а покупець
зобов'язався приймати та оплачувати
отриманий товар на умовах, зазначених у
цьому договорі.

Як стверджує в позовній заяві позивач
та випливає з наявних у матеріалах
справи видаткових накладних, позивачем
на виконання умов договору було
поставлено товар на загальну суму 11 410
грн. 00 коп., з якої несплаченою покупцем
залишилася сума 10 940 грн. 00 коп.

25.12.2013 р. між Приватним підприємством
«Фірма «Агро-Центр» (кредитор, позивач
у справі), Приватним акціонерним
товариством Агрофірмою «Зоря
ім.Плютинського» (первісний боржник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Габен» (новий
боржник, відповідач у справі) було
укладено договір про переведення боргу
№150/13.

Відповідно до п.1 договору, цим
договором регулюються відносини,
пов'язані із заміною зобов'язаної
сторони (первісного боржника) у
зобов'язанні, що виникає із договору
купівлі-продажу №88 від 02.04.2012 р.,
укладеного між первісним боржником та
кредитором (надалі -
«основнийдоговір»).

Первісний боржник переводить на
нового боржника борг (грошове
зобов'язання) у розмірі 10 940 грн. 00 коп.,
що виник на підставі розділу 2
основного договору, а новий боржник
погоджується виконати зазначене
грошове зобов'язання (п.2 договору).

Згідно з п.3 договору, кредитор не
заперечує проти заміни первісного
боржника новим боржником в основному
договорі і, підписуючи зі своєї сторони
цей договір, дає свою згоду на
відповідне переведення боргу в порядку
та на умовах, визначених цим договором.

14.01.2014 р. позивач звернувся до
відповідача з вимогою про сплату
10940грн. 00коп. наявної заборгованості у
семиденний строк з моменту отримання
претензії, проте, відповідач залишив
вказану вимогу без розгляду та
задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи,
пояснень представника позивача,
відповідач свої зобов'язання перед
позивачем щодо сплати заборгованості
відповідно до договору про переведення
боргу не виконав, на дату розгляду
справи в суді заборгованість
відповідача перед позивачем становить
10 940 грн. 00 коп.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з
підстав виникнення зобов'язань, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Стаття 6 ЦК України та ст. 174 ГК України
надають право сторонам на укладання
договорів, не передбачених законом,
сторони в договорі можуть відступити
від положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Пункт 1 ст. 180 ГК України визначає, що
зміст господарського договору
становлять його умови, визначені
угодою сторін, спрямованою на
встановлення, зміну або припинення
господарських зобов'язань. Згідно п. 4
ст. 179 ГК України, при укладанні
господарських договорів сторони
можуть визначати зміст договору на
основі вільного волевиявлення, коли
сторони мають право погоджувати на
свій розсуд будь які умови договору, що
не суперечать законодавству.

Виходячи з положень вищевказаних норм,
сторони наділені правом на укладення
договору, який не передбачений
законодавством та не належить до
примірних і типових договорів,
встановлених законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 520 Цивільного
кодексу України боржник у зобов'язанні
може бути замінений іншою особою
(переведення боргу) лише за згодою
кредитора, якщо інше не передбачено
законом.

Пунктом 3 договору визначено, що
кредитор не заперечує проти заміни
первісного боржника новим боржником в
основному договорі і, підписуючи зі
своєї сторони цей договір, дає свою
згоду на відповідне переведення боргу
в порядку та на умовах, визначених цим
договором.

Відповідно до п. 7 договору про
переведення боргу від 25.12.2013 року, цей
договір вважається укладеним і набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами та його скріплення печатками
сторін.

Як вбачається із матеріалів справи,
договір, за загальним правилом,
викладений у формі єдиного документа,
підписаний сторонами та скріплений
печатками, а відтак з 25.12.2013 р. у сторін
виникли взаємні зобов'язання
передбачені умовами вищезазначеного
договору, зокрема пунктом 2, яким
встановлено згоду нового боржника
виконати грошове зобов'язання в
розмірі 10940грн. 00 коп.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічні вимоги
встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Згідно із ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про прострочення виконання
зобов'язання боржником, що в свою чергу
є підставою для стягнення суми боргу,
оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК
України, одностороння відмова від
виконання договору не допускається.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані поданими доказами, а
загальна сума заборгованості, яка
підтверджена матеріалами справи та
підлягає до задоволення, складає
10940грн. 00 коп.

Оскільки спір виник з вини відповідача,
то судові витрати по розгляду справи
необхідно покласти на відповідача
відповідно до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
6, 11, 509, 520, 526, 610, 612, 625, 626, 629 ЦК України,
ст. 174, 179, 180, 193 ГК України та ст.ст. 4-3, 32,
33, 34, 44, 49, 75, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України,
суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Габен»,
м.Львів, вул. Бой-Желенського, 10, кв.12
(ідентифікаційний код 38243699) на користь
Приватного підприємства «Фірма
«Агро-Центр», м. Рівне, вул.Приходька, 46,
кв.2 (ідентифікаційний код 34112560) 10 940 грн.
00 коп. основного боргу, 1 827 грн. 00 коп.
судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК
України.

В судовому засіданні 26.05.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення. Повне рішення складено 28.05.2014
р.

Суддя
Мазовіта А.Б.