ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" травня 2014 р.Справа № 924/503/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі судді Гладюка Ю. В.,
розглянувши матеріали справи

за позовом приватного підприємства
„Украинский продукт", м. Донецьк

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
с. Чаньків, Дунаєвецького району

про стягнення 7 220, 57 грн.
заборгованості

за участю представників сторін:

від позивача Олійник Г.О. за
довіреністю

від відповідача - не з'явився

встановив:

Позивач у позовній заяві просить суд
стягнути з відповідача заборгованість,
що виникла внаслідок невиконання
договору № 18/56 від 3 червня 2013 року в
розмірі 7 220, 57 грн., з яких: 6 149, 30 грн.
основна заборгованість, 424, 51 грн. пеня,
307, 46 грн. штраф, 130, 37 грн. 3% річних, 209, 04
грн. інфляційні.

В засіданні суду представник позивача
подав заяву про уточнення позовних
вимог, де позивач просить стягнути
загальну суму заборгованості у
розмірі 7 220, 68 грн. Вказане уточнення
викликане арифметичною помилкою при
сумуванні всіх позовних вимог.

Враховуючи, що сума 6 149, 30 грн. основної
заборгованості, 424, 51 грн. пені, 307, 46 грн.
штрафу, 130, 37 грн. 3% річних, 209, 04 грн.
інфляційних дорівнює 7 220, 68 грн., а
подання заяви про уточнення суми
позову не суперечить чинному
законодавству, подана заява судом
приймається.

Обгрунтовуючи позов, позивач вказує на
порушення відповідачем умов договору
щодо строків проведення оплати.
Нарахування пені та штрафу обумовлене
наявністю відповідних умов договору
щодо їх застосування, стягнення ж
інфляційних та річних здійснено з
посиланням на ст. 625 ЦК України.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав, наполягав
на його задоволенні з урахуванням
уточнення.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, свого представника не
направив, письмового відзиву на позов
не подав, причин неявки не повідомив.
Повідомляючи відповідача про розгляд
справи в суді, йому направлено ухвали
про порушення провадження у справі та
про відкладення розгляду справи за
адресою, вказаною у позові. Дана
кореспонденція повернута поштою з
відміткою „За зазначеною адресою не
проживає". Однак, як вбачається зі
спеціального витягу з ЄДРПОУ,
зробленого судом відповідно до Закону
України " Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців" вказана у позові адреса
відповідача є реєстраційною.

Таким чином, суд виходить з того, що
відповідач належним чином
повідомлений про розгляд справи в суді.

Належність повідомлення в такий спосіб
підтверджується правовою позицією,
викладеною у п. 3.9.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року № 18, де вказано, що в
разі, якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою
зазначеною в ЄДРПОУ) і не повернуто
підприємством зв'язку, або повернуто з
посиланням на відсутність адресата,
відмову від одержання, закінчення
строку зберігання поштового
відправлення тощо, то вважається, що
адресат повідомлений про час і місце
розгляду справи.

Таким чином, суд, відповідно до ст. 75 ГПК
України розглядає справу за наявними
матеріалами.

З доданих матеріалів вбачається.

3 червня 2013 року сторони уклали договір
№ 18 / 56, який передбачає - постачальник
(позивач) зобов'язується передати
товар у власність покупця
(відповідача), а покупець
зобов'язується прийняти товар у
власність і сплатити за нього
обумовлену накладною грошову суму.

За розділом 3 ціна товару визначається
на підставі товарних накладних, які є
невід'ємною частиною договору;
загальна вартість цього договору
визначається вартістю товару,
поставленого протягом дії договору та
підтверджується товарними накладними;
покупець зобов'язується оплатити
поставлений товар у терміни, які
починають свій перебіг з дати передачі
товару, та узгоджуються сторонами у
додатковій угоді № 1, що є невід'ємною
частиною цього договору; всі товарні
накладні, оформлені сторонами в період
дії договору, незалежно від наявності
посилання на договір, є невід'ємною
частиною договору.

За п.7.2. у випадку несвоєчасної оплати
товару, покупець на вимогу
постачальника сплачує на його користь
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період, за який
нараховувалась пеня, від суми
заборгованості за кожен день
прострочення платежу, а якщо таке
порушення триватиме більше 30 днів -
покупець додатково сплачує штраф у
розмірі 5 % від суми заборгованості.

Договір набуває чинності з дати його
підписання сторонами і діє до 30 червня
2014 року. (п. 9.1.).

Додатком № 1 до договору сторони
встановили умови оплати, а саме:
покупець зобов'язаний оплачувати товар
згідно п. 3.4. договору на таких умовах -
морозиво напівфабрикати 14 календарних
днів; молочна група - 7 календарних днів;
соуси майонези - 14 календарних днів.

Додатком № 2 сторони погодили зразки
печаток, штампів та підписів
матеріально - відповідальних осіб
покупця. Додатком № 5 визначено порядок
використання обладнання. Додаток № 4 -
інструкція з експлуатації
холодильного обладнання.

Договір та додатки до нього належно
засвідчені сторонами.

Факт поставки товару позивачем на суму
10 333, 92 грн. та прийняття його
відповідачем підтверджується
підписаними обома сторонами
накладними: № 126 432 від 14 червня 2013 року,
№ 126695 від 15 червня 2013 року, № 126909 від 18
червня 2013 року, № 127239 від 19 червня 2013
року, № 128261 від 25 червня 2013 року, № 128480
від 26 червня 2013 року, № 128970 від 2 липня
2013 року, № 130777 від 10 липня 2013 року, № 131267
від 12 липня 2013 року, № 132238 від 18 липня 2013
року, № 132824 від 20 липня 2013 року. Вказані
накладні містять відмітки про те, що
оформлені вони згідно договору № 18 / 56
від 3 червня 2013 року.

29 січня 2014 року позивач направив на
адресу відповідача претензію № 1 від 22
січня 2014 року з вимогою виплатити
заборгованість у розмірі 6 149, 30 грн.
Докази відправки претензії наявні у
справі (опис кореспонденції з штампом
пошти та фіскальний чек від 29.01.14р. №
0818.

Крім того у справі міститься акт звірки
розрахунків (підписаний обома
сторонами), де сторони погодили розмір
заборгованості відповідача за
договором № 18 / 56 від 3 червня 2013 року на
суму 6 149, 30 грн.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши надані докази та
давши їм оцінку в сукупності, судом
враховується таке.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Правовідносини, які виникли між
сторонами за своїм характером
являються господарськими, виходячи зі
змісту ст.ст. 173, 174 ГК України, як такі,
що виникли з господарського договору, і
відповідно до ст. 1 Господарського
кодексу України є предметом його
регулювання.

Відповідно до ч.2 ст. 175 Господарського
кодексу України майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу, господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу
України господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач та відповідач уклали договір
поставки. При цьому, сторони визначили
умови, права та обов'язки сторін, які є
обов'язковими для них.

В силу ст. 712 ЦК України за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковий для виконання сторонами.

З позовних матеріалів вбачається, що
позивач на виконання умов договору № 18
/ 56 здійснив поставку товарів
відповідачу на загальну суму 10 333, 92 грн.
(вбачається з накладних). При цьому,
судом відмічається, що відповідно до
поданих накладних загальна сума
поставки становить 10 392, 24 грн., однак
відповідно до наданого акту звірки та
позовної заяви позивач, за накладною №
128480, сума поставки за якою становить 1
454, 88 грн. обрав для розрахунку суми
позову суму лише у 1 396, 56 грн. Тому сума
основного боргу заявлена у 6 149, 30 грн.

В силу ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно розглядуваного договору,
обов'язок оплати товару виникає у
відповідача, в залежності від виду
товару, через 14 та 7 календарних днів з
дати передачі товару (п. 4.3. договору та
дод. угода № 1).

Зокрема, враховуючи дати поставок (дата
накладних), а також те, що відповідно до
доданих накладних поставленим товаром
є морозиво, обов'язок оплати виникає у
відповідача через 14 днів з дати
поставки, а саме:

За накладною № 126 432 від 14 червня 2013 року
- 29 червня 2013 року, за накладною № 126695
від 15 червня 2013 року - 30 червня 2013 року,
за накладною № 126909 від 18 червня 2013 року
- 3 липня 2013 року, за накладною № 127239 від
19 червня 2013 року - 4 липня 2013 року, за
накладною № 128261 від 25 червня 2013 року - 10
липня 2013 року, за накладною № 128480 від 26
червня 2013 року - 11 липня 2013 року, за
накладною № 128970 від 2 липня 2013 року - 17
липня 2013 року, за накладною № 130777 від 10
липня 2013 року - 25 липня 2013 року, за
накладною № 131267 від 12 липня 2013 року - 27
липня 2013 року, за накладною № 132238 від 18
липня 2013 року - 2 червня 2013 року, за
накладною № 132824 від 20 липня 2013 року 4
червня 2013 року.

Як вбачається з матеріалів справи (акт
звірки) відповідач (станом на 27 серпня
2013 року, враховуючи дату акту) здійснив
часткову оплату товару на суму 4 184, 62
грн.

Таким чином, строки оплати поставок за
всіма накладними настав. Однак докази
здійснення повної оплати відсутні.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1
ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Відповідно до ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Статтею 525
Цивільного кодексу України обумовлено,
що одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено законом або договором.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Враховуючи, що строки оплати пропущено
(докази оплати у повному обсязі
відсутні), у відповідача виникла
заборгованість, розмір якої
підтверджується документально та
становить (10 333, 92 грн. вартість
поставленого товару мінус 4 184, 62 грн.
часткової оплати) 6 149, 30 грн.

За таких обставин, позов, в частині
стягнення основного боргу
обґрунтований, підтверджений
документально та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи положення вказаної норми, з
урахуванням документального
підтвердження наявності
заборгованості на час звернення з
позовом до суду, вимоги про стягнення
річних та інфляційних є також
обгрунтованими та підлягають
задоволенню. Розмір підтверджується
розрахунком.

Згідно ст. ст. 1, 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують
на користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін;
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Враховуючи вказані законодавчі
положення, неустойка (штраф та пеня) є
договірними способом забезпечення
зобов'язання, а тому наявність у
договорі п. 7.2. що передбачає
застосування пені та штрафу є
підставою для задоволення позову, в
частині стягнення останніх. Розмір цих
нарахувань підтверджується поданим
розрахунком.

При цьому, судом враховується
аналогічна позиція Вищого
господарського суду України, викладена
в п. 4 оглядового листа ВГС України від 29
квітня 2013 року № 01 - 06/767/2013, де вказано,
що за порушення у сфері господарювання
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених ГК України, іншими
законами та договором (частина друга
статті 193, частина перша статті 216 та
частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій
згідно з частиною другою статті 217 ГК
України є штрафні санкції, до яких
віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до
частини четвертої статті 231 ГК України
встановлюється законом, а в разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
передбаченому договором розмірі. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання, або в певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання
зобов'язання як пеня та її розмір
встановлено частиною третьою статті 549
ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК
України, статтями 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" та
частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та
порядок нарахування штрафу надано
сторонам частиною четвертою статті 231
ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені
та штрафу за порушення окремих видів
господарських зобов'язань передбачено
частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання
господарських зобов'язань чинне
законодавство не встановлює для
учасників господарських відносин
обмежень можливості передбачати в
договорі одночасне стягнення пені та
штрафу, що узгоджується із свободою
договору, встановленою статтею 627 ЦК
України, відповідно до якої сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Таким чином, чинне законодавство
допускає можливість одночасного
стягнення з учасника господарських
відносин, що порушив господарське
зобов'язання за договором, штрафу та
пені, які не є окремими та самостійними
видами юридичної відповідальності
(див. постанову Верховного Суду України
від 27.04.2012 та постанову Вищого
господарського суду України від 12.06.2012
у справі № 06/5026/1052/2011).

Зазначену правову позицію наведено
також у постановах Верховного Суду
України від 30.05.2011 № 42/252, від 09.04.2012 №
20/246-08.

За таких обставин позов обґрунтований,
підтверджений наявними матеріалами та
підлягає задоволенню з покладенням
судових витрат на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44. 49, 82, 84
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь
приватного підприємства „Украинский
продукт" (м. Донецьк, вул. Зубкова, 2, р / р
4, МФО 380805, АТ „Райфайзен Банк
аваль" в. м. Києві, ІН 78) 6 149, 30 грн.
основної заборгованості, 424, 51 грн. пені,
307, 46 грн. штрафу, 130, 37 грн. 3% річних, 209, 04
грн. інфляційних нарахувань, та 1 827 грн.
судового збору.

Суддя
Ю.В. Гладюк

Від друк 3 прим:

1 - до справи

2 - позивачу

3 - відповідачу (АДРЕСА_1