КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2014 р. Справа№ 910/24406/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рудченка С.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання
Степанці О.В.,

від позивача - ОСОБА_6, від відповідача -
не з'явились,

розглянувши апеляційну скаргу

Моторного (транспортного) страхового
бюро України

на рішення господарського суду міста
Києва від 28.02.2014 року

у справі №910/24406/13 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом Моторного (транспортного)
страхового бюро України, м. Київ,

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Олія-транс», м. Київ,

про стягнення 25500,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

13.12.2013 року Моторне (транспортне)
страхове бюро України (далі - позивач)
подало до господарського суду міста
Києва позов до ТОВ «Олія-транс» (далі -
відповідач) про стягнення 25500,00 грн.
страхового відшкодування, 1000,00 грн.
витрат на юридичні послуги та 1720,50 грн.
судового збору. В обґрунтування своїх
вимог позивач посилався на те, що ним
(МТСБУ) виплачено постраждалій у
дорожньо-транспортній пригоді особі
страхове відшкодування в розмірі 25500,00
грн., внаслідок чого до нього в порядку
ст.ст. 22, 38.2.1. Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ст. 27 Закону України «Про
страхування», ст. 993 ЦК України перейшло
право вимоги у межах виплаченої суми до
особи, яка відповідальна за заподіяні
збитки.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 28.02.2014 року у справі №910/24406/13 у
позові відмовлено. При прийнятті
оскаржуваного рішення місцевий
господарський суд дійшов до висновку
про пропуск позивачем строку позовної
давності для звернення до суду із
позовом у даній справі, про що було
заявлено відповідачем.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Моторне (транспортне) страхове бюро
України подало до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 28.02.2014 року у справі №910/24406/13
та прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити повністю. В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на ч. 6 ст. 261
ЦК України та зазначає, що при
зверненні до суду з позовом у даній
справі ним не пропущено строку
позовної давності, а свої позовні
вимоги вважає такими, що належним чином
обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Відповідач не скористався своїм правом
згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надав
суду відзив на апеляційну скаргу, що,
згідно ч. 2 ст. 96 ГПК України, не
перешкоджає перегляду рішення
місцевого господарського суду.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 07.04.2014 року у
справі №910/24406/13 апеляційну скаргу
Моторного (транспортного) страхового
бюро України на рішення господарського
суду міста Києва від 28.02.2014 року у
справі №910/24406/13 прийнято до
провадження, розгляд справи
призначений на 30.04.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.04.2014 року у
справі №910/24406/13 було виправлено описку,
допущену в резолютивній частині ухвали
Київського апеляційного
господарського суду від 07.04.2014 року у
справі №910/24406/13, а саме: дату судового
засідання 30.04.2014 року виправлено на
14.05.2014 року.

В судовому засіданні 14.05.2014 року
представник позивача підтримав вимоги
апеляційної скарги та просив їх
задовольнити. Представники
відповідача в судове засідання 14.05.2014
року не з'явились, відповідач про
причини неявки суд не повідомив, про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, про що
свідчить відповідне повідомлення про
вручення поштового відправлення.
Приймаючи до уваги обізнаність
відповідача про дату, час та місце
розгляду справи, колегія суддів,
враховуючи положення ст. 102 ГПК України,
дійшла до висновку про можливість
розгляду справи за відсутності
представників відповідача.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню, але з
інших підстав, ніж викладені в
оскаржуваному судовому рішенні, з
огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи,
28.12.2009 року на автодорозі Київ - Одеса
відбулася дорожньо-транспортна
пригода (далі - ДТП) за участю
автомобіля «ЗАЗ», р.н НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_3, та автомобіля «ДАФ»,
р.н НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Відповідно до довідки ДАІ (а.с. 13-14), ДТП
сталась внаслідок перевищення ОСОБА_4
безпечної швидкості.

Внаслідок ДТП було скоєно наїзд на
пішохода ОСОБА_5, нею отримано тілесні
ушкодження.

Також, внаслідок ДТП автомобіль «ЗАЗ»,
р.н НОМЕР_1, отримав механічні
ушкодження, вартість матеріального
збитку, завданого власнику автомобіля
«ЗАЗ», р.н НОМЕР_1, на дату оцінки
складає 32133,70 грн., що вбачається зі
звіту №02 від 04.02.2010 року (а.с. 21-28).

Відповідно до вироку Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 12.07.2010 року у справі №1-540 (а.с. 15-16) та
ухвали Апеляційного суду Київської
області від 27.10.2010 року у справі
№11-1093/2010 (а.с. 17-18) ОСОБА_4 засуджено по
ст. 286 ч. 1 КК України до 2-х років
обмеження волі. Звільнено ОСОБА_4 на
підставі ст. 75 КК України від
відбування основного покарання з
випробуванням з іспитовим строком на
два роки.

У вироку зазначається, що водій ОСОБА_4,
який керував автомобілем «ДАФ», р.н
НОМЕР_2, працює на посаді
водія-експедитора з 01.12.2009 року в ТОВ
«Олія-транс», якому належить
вищевказаний автомобіль.

На момент вчинення
дорожньо-транспортної пригоди,
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_4, як водія транспортного засобу,
застрахована не була.

Відповідно до п. 41.1. а) ст. 41 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду
захисту потерпілих відшкодовує шкоду
на умовах, визначених цим Законом, у
разі її заподіяння транспортним
засобом, власник якого не застрахував
свою цивільно-правову
відповідальність, крім шкоди,
заподіяної транспортному засобу, який
не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1
цього Закону, та майну, яке знаходилося
в такому транспортному засобі.

28.12.2009 року ОСОБА_3 звернувся із заявою
до Моторного (транспортного)
страхового бюро України про
відшкодування шкоди, заподіяної
автомобілю «ЗАЗ», р.н НОМЕР_1 (а.с. 8).

Відповідно до довідки №1 від 22.12.2010 року
про розмір відшкодування шкоди з фонду
захисту потерпілих та наказу Моторного
(транспортного) страхового бюро
України від 30.12.2010 року (а.с. 19) розмір
відшкодування шкоди до виплати ОСОБА_3
складає 25500,00 грн.

Позивач виплатив ОСОБА_3 страхове
відшкодування згідно з платіжним
дорученням №5482 від 30.12.2010 року на суму
25500,00 грн. (а.с. 20).

Згідно пп. 38.2.1. п. 38 ст. 38 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» МТСБУ після сплати страхового
відшкодування має право подати
регресний позов до власника, водія
транспортного засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду, який не
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність, крім осіб,
зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього
Закону.

Пунктом 1 ст. 1191 ЦК України передбачено,
що особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Отже, позивач, здійснивши виплату
страхового відшкодування, набув право
вимоги до відповідальної за заподіяні
збитки особи в межах суми 25500,00 грн.

На підставі наведеного, позивач просив
стягнути з ТОВ «Олія-транс» 25500,00 грн.
виплаченого страхового відшкодування,
оскільки ОСОБА_4, який керував
автомобілем «ДАФ», р.н НОМЕР_2, працював
на посаді водія-експедитора з 01.12.2009
року в ТОВ «Олія-транс», якому належить
вищевказаний автомобіль.

Крім цього, позивачем заявлено вимога
про стягнення 1000,00 грн. витрат на
юридичні послуги згідно контракту про
надання юридичної допомоги №58 від
17.09.2012 року, укладеного між позивачем та
ФОП ОСОБА_6 (а.с. 38-40).

Відповідачем 28.02.2014 року подано суду
першої інстанції заяву про
застосування наслідків спливу строку
позовної давності у даній справі (а.с.
68).

Місцевий господарський суд дійшов до
висновку про те, що на момент звернення
позивача до суду сплинув 3-річний строк,
протягом якого можливо звернення до
суду за захистом свого права, наслідком
чого стала відмова в позові з
посиланням на ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Однак, колегія суддів не погоджується з
таким висновком суду першої інстанції
з огляду на наступне.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

За змістом ч. 6 ст. 261 ЦК України за
регресними зобов'язаннями перебіг
позовної давності починається від дня
виконання основного зобов'язання.

Відтак, саме з моменту виконання
позивачем свого зобов'язання щодо
виплати страхового відшкодування у
нього виникло право вимоги винної
особи.

ДТП за участю автомобіля «ЗАЗ», р.н.
НОМЕР_1, сталася 28.12.2009 року, позивач
виплатив ОСОБА_3 страхове
відшкодування 30.12.2010 року згідно з
платіжним дорученням №5482 (а.с. 20).

Тобто, згідно з ч. 6 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності щодо вимог
позивача про стягнення 25500,00 грн. в
порядку регресу почався з 31.12.2010 року.

Позивач з позовною заявою до
господарського суду міста Києва
звернувся 16.12.2013 року, тобто в межах
трирічного строку позовної давності.

Відтак, висновок суду першої інстанції
про відмову в позові з посиланням на ч. 4
ст. 267 ЦК України є незаконним.

Поряд із цим, колегія суддів дійшла до
висновку про правильну відмову судом
першої інстанції в задоволенні позову
МТСБУ до ТОВ «Олія-транс» про стягнення
25500,00 грн. виплаченого страхового
відшкодування та 1000,00 грн. витрат на
юридичні послуги з наступних підстав.

Відповідно до п. 38.2.1. ст. 38 Законі
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регресний позов до власника,
водія транспортного засобу, який
спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, який не застрахував свою
цивільно-правову відповідальність,
крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього
Закону.

Правове визначення регресного позову у
Законі України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» не наведено,
разом з тим, за приписами ст. 1191 ЦК
України регресом визнається право
зворотної вимоги до винної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, вина
ОСОБА_4, який керував автомобілем «ДАФ»,
р.н НОМЕР_2, у скоєнні ДТП встановлена у
вироку Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 12.07.2010 року у справі №1-540.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична
або фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Між тим, положення цієї норми не
змінюють прав та обов'язків із
регресних зобов'язань.

Отже право зворотної вимоги (регресу)
до відповідача, який у даних
правовідносинах не є винною особою,
згідно ст. 1191 ЦК України не виникає.

При цьому, колегією суддів також
враховано, що матеріали справи не
містять доказів в розумінні ст.ст. 33, 34
ГПК Украйни про факт перебування
ОСОБА_4 в трудових відносинах з ТОВ
«Олія-транс» на посаді
водія-експедитора, а власником
автомобіля «ДАФ», р.н НОМЕР_2, є
Волошина, що вказано в довідці ДАІ (а.с.
13-14).

Таким чином, колегія суддів встановила,
що обставини, на які посилається
скаржник, не можуть бути підставою для
зміни або скасування рішення
господарського суду міста Києва від
28.02.2014 року у справі №910/24406/13.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Моторного
(транспортного) страхового бюро
України на рішення господарського суду
міста Києва від 28.02.2014 року у справі
№910/24406/13 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 28.02.2014 року у справі
№910/24406/13 залишити без змін.

3. Справу №910/24406/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
С.Г. Рудченко

Судді
О.В. Агрикова

В.Г. Суховий