КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2014 р.
Справа№ 910/21933/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Гончарова С.А.

Яковлєва М.Л.

За участю представників:

від позивача: Твердохліб С.М. -
представник за довіреністю,

від відповідача: Вовченко О.С. -
представник за довіреністю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства «Вугілля
України»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 17.12.2013р.

у справі №910/21933/13 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Центренерго»

до Державного підприємства «Вугілля
України»

про відшкодування збитків.

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2013 року Публічне
акціонерне товариство «Центренерго»
(далі-позивач) звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Державного підприємства
«Вугілля України» (далі-відповідач) про
стягнення 28 086,54 грн. збитків.

В позовній заяві позивач зазначає, що
на виконання укладеного між сторонам
договору поставки вугілля № 111/6 від 30
грудня 2011 р. відповідачем у
червні-вересні 2012 року на його адресу
були відправлені залізничні вагони
№№67152751, 66668203, 68803444, фактична маса
вантажу в яких перевищувала зазначену
в накладних та не відповідала
вантажопідйомності вагонів.

Надлишок вантажу з указаних вагонів
було перевантажено в інші вагони, у
зв'язку з чим ним були понесені
додаткові витрати у загальному розмірі
28 086,54 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 17.12.2013 року позов задоволено.
Присуджено до стягнення з Державного
підприємства «Вугілля України» на
користь Публічного акціонерного
товариства «Центренерго» 28 086,54 грн.
збитків та 1 720,50 витрат по оплаті
судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції від 17.12.2013р.,
відповідач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати зазначене рішення суду та
прийняти нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин господарським судом, що мають
значення для вирішення справи та на
порушення останнім норм матеріального
та процесуального права.

Позивачем подано відзив на апеляційну
скаргу, в якому просить апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
оскаржуване рішення суду - без змін.

Судова колегія, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги та відзиву,
заслухавши пояснення представників
сторін, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення суду, дійшла до висновку про те,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
суду першої інстанції - скасуванню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
30.12.2011 року між Публічним акціонерним
товариством "Центренерго", як покупцем,
та Державним підприємством "Вугілля
України", як постачальником, був
укладений договір поставки вугілля
№111/6 (далі-Договір), відповідно до умов
якого постачальник поставляє покупцю
вугільну продукцію (вугілля) в
асортименті, по реквізитах та за
якісними характеристиками,
приведеними в цьому Договорі.

Відповідно до п.1.2 Договору покупець
приймає вугілля, оплачує його вартість
на умовах, встановлених даним
Договором.

Пунктом 2.1 Договору сторони узгодили,
що вугілля постачається рівномірно
протягом періоду поставки залізничним
транспортом у відкритих напіввагонах
вантажною швидкістю на умовах DDP
(залізнична станція призначення),
згідно з міжнародними правилами
тлумачення торгівельних термінів
"Інкотермс" в редакції 2000 року з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Договором, та за
реквізитами покупця, вказаними в
Додатках до Договору.

У відповідності до п.3.1.2 Договору
постачальник зобов'язаний
завантажувати вугілля однорідним
шаром по всій глибині в справні,
очищені від залишків попереднього
вантажу, сміття, тощо, вагони.

У червні-вересні 2012 року на виконання
умов Договору на адресу Публічного
акціонерного товариства "Центренерго"
за залізничними накладними №№51847655,
50717800, 53629689 відповідачем були
направлені вагони №№67152751, 66668203
відвантажені відправником - ПАТ
«Янівське» та №68803444 відвантажений
відправником - ВАТ «ЦЗФ
«Нагольчанська».

Під час контрольного зважування у
вагонах №67152751 та 66668203 було виявлено
навантаження вантажу понад
вантажопідйомність вагонів.

Надлишок вантажу з указаних вагонів
було перевантажено в інші вагони, у
зв'язку з чим позивачем були понесені
додаткові витрати у загальному розмірі
28 086,54 грн.

Вказані обставини підтверджуються
поясненнями позивача, наявними у
справі залізничними накладними №№
51847655, 50717800, 53629689, актами загальної форми
№№ 182 від 20 червня 2012 р., 1248 від 27 серпня
2012 р., 1354 від 22 вересня 2012 р.,
комерційними актами №№ АА 046858/495/295 від
24 серпня 2012 р., АА 046941/568/308 від 16 вересня
2012 р., накопичувальними картками №№
07070556 від 7 липня 2012 р., 01090684 від 1 вересня
2012 р., 02100739 від 2 жовтня 2012 р., переліками
Державного територіально-галузевого
об'єднання "Південно-Західна залізниця"
№№ 0707 від 7 липня 2012 р., 1909 від 19 вересня
2012 р., 0410 від 4 жовтня 2012 р.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
додаткові витрати за перевантаження
надлишку вантажу та залізничне
перевезення інших вагонів понесені
позивачем внаслідок неналежного
виконання відповідачем обов'язків
постачальника, тому з нього на користь
позивача відповідно до вимог ст. 623 ЦК
України, ст. 224 ГК України підлягає
стягненню 28 086,54 грн. збитків.

Згідно із ст.224 Господарського кодексу
України учасник господарських
відносин, який порушив господарське
зобов'язання або установлені вимоги
щодо здійснення господарської
діяльності, повинен відшкодувати
завдані цим збитки суб'єкту, права або
законні інтереси якого порушено.

Аналогічні приписи містить частина 1
статті 623 Цивільного кодексу України

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу
України передбачено, що до складу
збитків, що підлягають відшкодуванню
особою, яка допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

При цьому, відповідно до частини 1
статті 614 Цивільного кодексу України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Судова колегія зазначає, що
відшкодування збитків є одним із видів
правової відповідальності і для
застосування такої міри
відповідальності необхідна наявність
всіх елементів складу правопорушення,
а саме: протиправної поведінки;
шкідливого результату такої поведінки
- збитків; причинного зв'язку між
протиправною поведінкою та збитками;
вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі
відсутності, хоча б одного з елементів
відповідальність у вигляді
відшкодування збитків не наступає.

Статтею 2 Статуту залізниць України
(затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 6 квітня 1998 року
№ 457) передбачено, що обов'язки, права і
відповідальність залізниць, а також
підприємств, організацій, установ і
громадян, які користуються залізничним
транспортом визначає Статут залізниць
України.

Відповідно до пункту 6 Статуту
залізниць України, вантажовідправник
(відправник вантажу, вантажовласник) -
зазначена в документі на перевезення
вантажу (накладній) юридична чи фізична
особа, яка довіряє вантаж залізниці для
його перевезення.

Як зазначалося вище, в залізничних
накладних №51847655, 50717800 відправником
зазначено - ПАТ «Янівське» та №53629689 -
ВАТ «ЦЗФ «Нагольчанська».

Приписами статті 30, 32 Статуту залізниць
України встановлено, що завантаження у
вагони здійснюється
вантажовідправником, який зобов'язаний
здійснювати завантаження з виконанням
технічних умов.

Відтак, передбачене статтею 124 Статуту
залізниць України зобов'язання,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, порта, підприємства
(організації) відшкодувати залізниці
збитки, завдані внаслідок пошкодження
рухомого складу, перевантаження,
неправильного навантаження,
застосування неякісної упаковки або
неправильного кріплення вантажу,
здійснюється з урахуванням принципу
вини.

Оскільки, відповідач не є
вантажовідправником вугілля, то він не
є особою, що відповідає за наслідки
неправильного заповнення накладної,
неправильного завантаження,
перевантаження, тощо.

Враховуючи вимоги закону, беручи до
уваги встановлені обставини справи та
відсутність у діях відповідача ознак
складу цивільного правопорушення,
судова колегія вважає, що суд першої
інстанції дійшов до помилкового
висновку про порушення відповідачем
договірних зобов'язань та наявності
підстав для відшкодування завданих
збитків за рахунок відповідача.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Вищого господарського суду
України від 13.05.2014р. №910/21253/13.

Таким чином, судова колегія дійшла
висновку, що позивачем не доведено
наявності причинно-наслідкового
зв'язку між діями відповідача та
завданням збитків позивачу, а також
вини відповідача у завданні збитків.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Доказів, які б спростовували вище
встановлені та зазначені судом
обставини, сторонами не надано.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
суду першої інстанції - скасуванню; в
позові слід відмовити.

Судові витрати відповідно до вимог ст.49
ГПК України покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Вугілля України» на
рішення Господарського суду міста
Києва від 17.12.2013р. у справі №910/21933/13
задовольнити.

2.Рішення Господарського суду міста
Києва від 17.12.2013 року у справі №910/21933/13
скасувати.

3.В позові Публічному акціонерному
товариству «Центренерго» відмовити.

4.Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Центренерго" (03151, м. Київ,
вул. Народного ополчення, 1, код 22927045) на
користь Державного підприємства
"Вугілля України" (01601, м. Київ, вул.
Б.Хмельницького, 4, код 32709929) 860 (вісімсот
шістдесят) грн. 25 коп. витрат по оплаті
судового збору.

5.Доручити Господарському суду міста
Києва видати наказ.

6.Матеріали справи №910/21933/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту
постанови 02.06.2014р.

Головуючий суддя
П.В. Авдеєв

Судді
С.А. Гончаров

М.Л. Яковлєв