м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/2699/14 21.05.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЕКАТІ"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТЕХНО-ЛІЗИНГ"
про визнання договору оренди недійсним
Суддя Якименко М.М.
Представники сторін:
від позивача: не з'явилися;
від відповідача: Демченко М.В. -
довіреність б/н від 04.03.2014 року;
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ЕКАТІ" звернулося до
господарського суду м. Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТЕХНО-ЛІЗИНГ" про
визнання договору оренди недійсним.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
укладений 12.09.2013 року між сторонами
договір оренди крана РДК-25 суперечить
нормам чинного законодавства України,
оскільки сторонами не досягнуто згоди
щодо всіх істотних умов договору.
Ухвалою суду від 25.02.2014 року порушено
провадження по справі та призначено її
розгляд на 05.03.2014 року.
05.03.2014 року представником відповідача у
судовому засіданні подано відзив на
Ухвалою суду від 05.03.2014 року розгляд
справи відкладено на 19.03.2014 року.
У судовому засіданні 19.03.2014 року у
відповідності до вимог ч. 3 ст. 77 ГПК
України оголошено перерву до 08.04.2014
Розпорядженням в.о. голови
господарського суду міста Києва від
08.04.2014 року, у зв'язку з перебуванням
судді Якименка М.М. у відпустці, справу
передано для розгляду судді Митрохіній
Ухвалою суду від 08.04.2014 року справу
прийнято до свого провадження суддею
Митрохіною А.В. та призначено її
розгляд на 21.05.2014 року.
Розпорядженням в.о. голови
господарського суду міста Києва від
05.05.2014 року, у зв'язку з поверненням
судді Якименка М.М. з відпустки, справу
передано для розгляду судді Якименку
Ухвалою суду від 05.05.2014 року справу
прийнято до свого провадження суддею
Представник позивача в судове
засідання, призначене на 21.05.2014 року, не
з'явився, надіславши на адресу суду
телеграму, за змістом якої позов просив
задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача в судове
засідання з'явився, позовні вимоги не
визнавав, просив суд відмовити в їх
Факт обізнаності позивача з датою та
місцем судового засідання
підтверджується надісланою ним на
адресу господарського суду м. Києва
20.05.2014 року телеграмою, за змістом якої
позивач просить відкласти розгляд
справи у зв'язку з перебуванням його
представника у відпустці.
Оскільки про час і місце судового
засідання позивач був належним чином
повідомлений, пояснення його викладені
в позовній заяві, а матеріали справи
містять достатні докази для розгляду
її по суті, то правові підстави для
відкладення розгляду справи відсутні.
Оскільки про час та місце судового
засідання позивач був належним чином
повідомлений, на підставі статті 75
Господарського процесуального кодексу
України справа може бути розглянута за
наявними в ній матеріалами.
В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину рішення.
У судових засіданнях складались
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд м. Києва, -
12.09.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "ТЕХНО-ЛІЗИНГ"
(надалі - «орендодавець», ТОВ
«Техно-Лізинг») та Товариством з
обмеженою відповідальністю "ЕКАТІ"
(надалі - «орендар», ТОВ «ЕКАТІ») було
укладено договір оренди крана № 0913-2
РДК-25 (надалі - «Договір»), за умовами
п.1.1 якого орендодавець передає, а
орендар приймає у строкове платне
користування 1 кран РДК-25 у
башенно-стріловому виконанні; 1 кран
Пунктом 1.3 Договору визначені технічні
характеристики, комплектація кранів,
- вантажопід'ємність - 25 т;
- довжина стріли - 27,5 м, гусьок - 15,0
- стропи - 2 комплекти;
заводський № 9267;
- вантажопід'ємність - 25 т;
- довжина стріли - 27,5 м, гусьок - 5,0 м;
- стропи - 2 комплекти;
Згідно з п. 2.1 Договору крани, що
орендуються, вважаються переданими в
оренду та повернутими з оренди з
моменту підписання Сторонами
відповідного Акту приймання-передачі
крана на Об'єкті орендаря. Акт є
невід'ємною частиною Договору і є
підставою для початку і закінчення
нарахування орендної плати.
Пунктом 2.3 Договору визначено, що режим
роботи кранів не менше 10 годин (маш/год)
на добу та 260 маш/год на місяць.
Відповідно до п.3.1 Договору орендна
плата при роботі 1 крана становить: 1400,00
грн., в т.ч. ПДВ - 233,33 коп. за 1 маш/зміну,
відповідно при роботі 2 кранів
становить: 2800,00 грн., в т.ч. ПДВ - 466,67 грн.
за 1 маш/зміну. Вартість включає
компенсацію заробітної плати
Орендар здійснює оплату за оренду
кранів двічі на місяць: за фактично
надану оренду на 1 та 15 число кожного
місяця оренди (п.3.4 Договору).
Згідно з п.9.1 Договір набирає чинності з
моменту його підписання
уповноваженими представниками сторін
і діє до 31.12.2013 року, але у будь-якому
випадку до повного виконання своїх
обов'язків Сторонами.
Додатковою угодою № 1 від 08.11.2013 року
вносилися зміни до Договору щодо
технічних характеристик, комплектації
кранів, що орендуються.
На виконання умов договору 20.09.2013 року
між сторонами підписано Акт
приймання-передачі крана в оренду № 2,
21.09.2013 року між сторонами підписано Акт
приймання-передачі крана в оренду № 1.
Спір виник у зв'язку з тим, що, на думку
позивача, при укладанні договору
сторонами не досягнуто згоди щодо всіх
істотних умов договору, а саме не
погоджено склад і вартість майна з
урахуванням її індексації, орендну
плату з урахуванням її індексації,
порядок використання амортизаційних
відрахувань та порядок відновлення
орендованого майна, у зв'язку з чим
просить суд визнати його недійсним.
Згідно ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу
сторони мають право укласти договір, в
якому містяться елементи різних
договорів (змішаний договір). До
відносин сторін у змішаному договорі
застосовуються у відповідних частинах
положення актів цивільного
законодавства про договори, елементи
яких містяться у змішаному договорі,
якщо інше не встановлено договором або
не випливає із суті змішаного договору.
У п. 8.4 Договору сторони визначили, що
даний договір є змішаним.
Договір включає в себе елементи
договору оренди та лізингу, а відтак
між сторонами виникли правовідносини,
які підпадають під правове регулювання
Глави 58 Цивільного кодексу України,
Глави 30 Господарського кодексу
Посилання позивача на необхідність
застосування до даних правовідносин
Закону України «Про оренду державного
та комунального майна» не беруться
судом до уваги з огляду на наступне.
Відповідно до п. 5 ч. 1 Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна» оренда майна інших форм
власності може регулюватися
положеннями цього Закону, якщо інше не
передбачено законодавством та
Положення Закону України «Про оренду
державного та комунального майна» про
можливість його поширення на дані
правовідносини є диспозитивним, а не
імперативним, а отже, сторони вправі
самостійно визначити чи бажають вони
поширювати дію зазначеного закону на
свої правовідносини.
Крім того, в якості підтвердження своєї
позиції позивач посилається на
позицію, викладену у постанові Вищого
господарського суду України від 25.01.2011
року у справі № 15/194д/10.
Проте, суд відзначає, що Вищий
господарський суд у зазначеній
постанові не підтвердив необхідність
безпосереднього визначення у договорі,
що до правовідносин сторін не
застосовуються положення Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна», а відзначив, що в
укладеному між сторонами договорі
міститься положення про не
застосування до правовідносин
положень зазначеного закону.
За таких обставин, суд не погоджується
з доводами позивача про те, що в
договорі має бути чітко визначено про
не поширення на правовідносини, що
виникли між сторонами договору
положень Закону України «Про оренду
державного та комунального майна».
Суд дійшов висновку, що оскільки в
Договорі відсутнє положення про
необхідність застосування до даних
правовідносин положень Закону України
«Про оренду державного та комунального
майна», правовідносини мають
регулюватися положеннями Цивільного
кодексу, Господарського кодексу
України та умовами договору.
Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).
Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного
кодексу України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
Підставою недійсності Договору
позивачем визначається недосягнення
сторонами згоди щодо всіх істотних
Проте, стаття 203 Цивільного кодексу
України серед підстав недійсності
правочину не містить такої підстави як
недосягнення згоди щодо всіх істотних
Відповідно до п. 2.6 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
№ 11 від 29.05.2013 року не може бути
визнаний недійсним правочин, який не
вчинено (договір, який не укладено).
У зв'язку з наведеним господарським
судам необхідно встановлювати, чи є
оспорюваний правочин вчиненим та з
якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК
України, частини друга - п'ята, сьома
статті 180 ГК України тощо). Зокрема, не
вважаються вчиненими правочини
(укладеними господарські договори), в
яких (за якими): відсутні передбачені
законом умови, необхідні для їх
укладення (не досягнуто згоди за всіма
істотними для даного правочину
Сама лише відсутність у договорі тієї
чи іншої істотної умови (умов) може
свідчити про його неукладення, а не про
недійсність, якщо інше прямо не
передбачено законом.
Дослідивши оспорюваний Договір, суд
дійшов висновку, що зміст Договору не
суперечить Цивільному кодексу України,
іншим актам цивільного законодавства,
а також інтересам держави і
суспільства, його моральним засадам.
Відповідач при укладенні Договору мав
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення сторін
Договору було вільним і відповідало їх
внутрішній волі. Договір спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.
Волевиявлення сторін, спрямоване на
реальне настання правових наслідків,
обумовлених Договором підтверджується
фактичним виконанням Договору
сторонами, на підтвердження чого суду
надано підписані сторонами Акти
здачі-прийняття робіт (Акт № ОУ-0000098 від
19.09.2013 року, Акт № ОУ-0000101 від 30.09.2013
З Актів здачі-прийняття робіт
вбачається, що ТОВ «Екаті» було надано
послуги з доставки, монтажу крана РДК-25,
крана РДК-25, заводського № 9267, а також
надано кран РДК-25 в оренду у вересні 2013
року. Загальна вартість послуг з
надання крана в оренду за вересень 2013
року становить 16 520,00 грн.
Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.
Згідно статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позивачем не
доведено за допомогою належних засобів
доказування, що договір суперечить
вимогам чинного законодавства щодо
його форми, змісту, правоздатності і
волевиявленню сторін, а також, що
внаслідок його укладення порушені
Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються судом на
Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. 32, 33, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва, -
1. В задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю "ЕКАТІ"
Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання повного тексту рішення
- 22.05.2014 р.

Суддя
М.М. Якименко