ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2014 р. Справа № 926/472/14

За позовом державної наукової установи
«Український науково-дослідний
інститут спирту і біотехнології
продовольчих продуктів»

до державного підприємства
«Лужанський експериментальний завод»

про стягнення заборгованості в сумі 121
049,91 грн.

суддя Байталюк В. Д.

представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - Зінчук П. Ф.,
довіреність від 31.03.2014 № 61.

СУТЬ СПОРУ: Державна наукова установа
«Український науково-дослідний
інститут спирту і біотехнології
продовольчих продуктів», м. Київ,
звернулась з позовом до державного
підприємства «Лужанський
експериментальний завод» про
стягнення заборгованості в сумі 121 049,91
грн.

Позов мотивується тим, що 30.10.2009 між
сторонами укладено договір № Д-74-09 на
предмет розробки науково-технічної та
проектно-кошторисної документації
другої черги установки очистки
мелясної барди з одержанням біогазу на
ДП «Лужанський експериментальний
завод». Згідно пункту 2.1 договору та
відповідно до протоколу погодження
договірної ціни виконання робіт ціна
даного договору становить 180000,00 грн.
Відповідачем частково було сплачено
25600,00 грн. Отже, заборгованість
відповідача перед позивачем становить
94400,00 грн. Крім того, позивач також
просить суд стягнути з відповідача 3 %
річних в сумі 12010,91 грн. та інфляційні в
сумі 14639,00 грн.

Відповідач проти позову заперечує з
підстав викладених у його письмовому
відзиві на позов. Зокрема, посилаючись
на статті 892 та 894 Цивільного кодексу
України зазначає, що позивач не виконав
всі етапи робіт, передбачені додатком
№ 2 до договору, відповідно роботи не
можна вважати повністю завершеними, а
позивач не набуває права вимагати їх
оплати. Також, позивачем невірно
здійснено розрахунки річних та
інфляційних.

Розгляд справи неодноразово
відкладався. Востаннє, розгляд справи
відкладено на 22.05.2014 з метою
ознайомлення позивача з відзивом на
позов.

Позивач явку свого представника у
судове засідання не забезпечив, проте
до початку судового засідання від
нього надійшли письмові пояснення у
змісті яких позивач просить суд про
розгляд справи без участі його
представника.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, розглянувши матеріали
справи, встановивши фактичні обставини
у справі, якими позивач обґрунтовує
свої вимоги, дослідивши та оцінивши в
сукупності надані докази,
проаналізувавши законодавство, що
регулює спірні правовідносини між
сторонами, суд встановив, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 30.10.2009 між
сторонами було укладено договір № Д-74-09
(далі - Договір) згідно пункту 1.1 якого
позивач зобов'язався розробити
науково-технічну та
проектно-кошторисну документацію
другої черги установки очистки
мелясної барди з одержанням біогазу на
ДП «Лужанський експериментальний
завод».

За своєю правовою природою укладений
сторонами Договір є договором на
виконання науково-дослідних або
дослідно-конструкторських та
технологічних робіт, а тому
правовідносини між сторонами за
Договором регулюються главою 62 розділу
ІІІ книги п'ятої Цивільного кодексу
України.

Статтею 892 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором на
виконання науково-дослідних або
дослідно-конструкторських та
технологічних робіт підрядник
(виконавець) зобов'язується провести за
завданням замовника наукові
дослідження, розробити зразок нового
виробу та конструкторську
документацію на нього, нову технологію
тощо, а замовник зобов'язується
прийняти виконану роботу та оплатити
її.

Договір, укладений між сторонами, є
підставою для виникнення у його сторін
господарських зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань,
згідно яких відповідач повинен був
виконати роботи в обумовлений
договором строк.

Судом встановлено, що Договір
відповідає вимогам закону та є
укладеним.

Згідно пункту 2.1 Договору за роботи, що
виконуються згідно з цим Договором
відповідач сплачує позивачу у
відповідності з протоколом погодження
договірної ціни (додаток № 1 до
Договору) 180000,00 грн., в тому числі ПДВ у
розмірі 30000,00 грн.

Розділом 3 Договору сторони погодили
порядок здавання та приймання робіт, а
пунктом 2.2 Договору - графік
розрахунків.

Матеріали справи свідчать про те, що на
виконання умов Договору позивач
виконав чотири з п'яти етапів робіт на
загальну суму 120000,00 грн., що
підтверджується наданими позивачем
двосторонніми актами
здавання-приймання робіт № 1 від 10.12.2009
на суму 9600,00 грн., № 2 від 05.05.2010 на суму
10000,00 грн., № 3 від 06.09.2010 на суму 20400,00 грн.
та № 4 від 06.09.2010 на суму 80000,00 грн.

Відповідач вказані вище роботи оплатив
частково - на суму 25600,00 грн., внаслідок
чого заборгував позивачу 94400,00 грн.

Згідно пункту 2.3 Договору сторони
домовились про те, що відповідач
розпочинає роботу за Договором після
зарахування авансу на його
розрахунковий рахунок та отримання
вихідних даних для проектування згідно
з додатком № 4 Договору.

В пункті 2.2 Договору відповідач
зобов'язався перерахувати позивачу
п'ять платежів наступними сумами: аванс
у сумі 9600,00 грн. до 16.11.2009, другий платіж
в сумі 42600,00 грн. до 01.12.2009, третій платіж
42600,00 грн. до 15.01.2010, четвертий платіж в
сумі 42600,00 грн. до 15.02.2010 та п'ятий платіж
в сумі 42600,00 грн. до 15.03.2010.

Згідно наданих позивачем банківських
виписок відповідач 20.11.2009 перерахував
авансовий платіж на рахунок позивача в
сумі 9600,00 грн. у зв'язку з чим останній
правомірно приступив до виконання
робіт за Договором.

Сторони встановили як строк дії
Договору - до моменту виконання
сторонами в повному обсязі взятих на
себе зобов'язань або за взаємною
згодою (пункт 7.5), так і строки виконання
відповідачем зобов'язань з графіком
внесення п'яти платежів, останній з
яких у визначеній сумі підлягав
виконанню в строк до 15 березня 2010 року.

Згідно частини першої статті 894
Цивільного кодексу України виконавець
зобов'язаний передати, а замовник
прийняти та оплатити повністю
завершені науково-дослідні або
дослідно-конструкторські та
технологічні роботи. Договором можуть
бути передбачені прийняття та оплата
окремих етапів робіт або інший спосіб
оплати.

Враховуючи, що Договором передбачено
як графік платежів, так і прийняття
окремих етапів робіт, заперечення
відповідача щодо ненастання строку
оплати робіт до повного їх виконання
судом до уваги не береться.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення п'яти платежів),
що входять до змісту зобов'язання, яке
виникло на основі Договору.

Як встановлено судом, позивач не
виконав належним чином зобов'язання
щодо сплати решти платежів,
передбачених пунктом 2.2 Договору.

Разом з тим, відповідно до статті 256
Цивільного кодексу України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (чч. 1, 3
ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частиною другою статті 258
Цивільного кодексу України
передбачено, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання, а за зобов'язаннями, строк
виконання яких не визначений або
визначений моментом вимоги, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли у кредитора виникає право
пред'явити вимогу про виконання
зобов'язання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
статтях 252-255 Цивільного кодексу
України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Як зазначено вище, згідно з умовами
Договору (пункт 2.2) відповідач
зобов'язаний перерахувати останній
платіж до 15.03.2010.

Таким чином, оскільки за умовами
Договору відповідач зобов'язаний
провести 100 % передоплату робіт до
15.03.2010, початок позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позивачем цих зобов'язань.

Посилання позивача на лист ДП
«Укрспирт» від 13.07.2011 № 121 про наявність
заборгованості відповідача перед
позивачем в сумі 154400,00 грн. згідно умов
Договору як на підставу переривання
строку позовної давності згідно статті
264 Цивільного кодексу України судом до
уваги не береться, оскільки, як станом
на день написання вказаного листа, так
і станом на день винесення рішення
відповідач та ДП «Укрспирт» були та є
окремими юридичними особами, які
відповідно до статті 80 Цивільного
кодексу України наділені цивільною
правоздатністю і дієздатністю.

Враховуючи, що з моменту останнього дня
для здійснення передоплати робіт за
Договором пройшло більше трьох років у
задоволенні вимог позивача щодо
стягнення з відповідача 94400,00 грн.
основного боргу слід відмовити у
зв'язку з пропуском строку позовної
давності і відповідачем подану
відповідну заяву про його застосування
(аналогічна правова позиція викладена
в постанові ВСУ від 06.11.2013).

Статтею 266 Цивільного кодексу України
встановлено, що зі спливом позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Зі спливом позовної давності за
вимогою про повернення або сплату
коштів спливає й позовна давність за
вимогою про сплату процентів,
передбачених статтями 536, 625 Цивільного
кодексу України, і сум інфляційних
нарахувань згідно з тією ж статтею 625
Цивільного кодексу України (незалежно
від періоду часу, за який обчислено
відповідні суми процентів та
інфляційних нарахувань, оскільки такі
суми є складовою загальної суми боргу).

У зв'язку з цим суд відмовляє також у
стягнення інфляційних та 3 % річних
(аналогічна правова позиція викладена
в пункті 5.3 постанови Пленуму ВГСУ від
29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів»).

Витрати по сплаті судового збору, у
відповідності до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються судом на
позивача.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 82, 84 Господарського
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складно 26.05.2014.

Суддя
В. Байталюк