ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року Справа № 913/2935/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді суддівКота О.В.,
Кочерової Н.О. (доповідач), Саранюка
В.І.,розглянувши касаційну скаргу
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України"на
постановуДонецького апеляційного
господарського суду від 03.03.2014у справі
№ 913/2935/13 господарського суду
Луганської областіза
позовомпублічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз
Українидокомунального підприємства
"Спеціалізоване теплозабезпечуюче
підприємство
"Ровенькитеплокомуненерго"простягненн
я 1 861 805, 63 грн.за участю представників
сторін:

від позивача:Вознюк Є.В., дов. від 22.03.2013

від відповідача: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз Україна" звернулося
до господарського суду з позовом до
комунального підприємства
"Спеціалізоване теплозабезпечуюче
підприємство
"Ровенькитеплокомуненерго" про
стягнення 1 861 805, 63 грн., з яких 1 656 209, 00
грн. - сума основного боргу, 6 514, 72 грн. -
сума інфляційних втрат, 41 355, 95 грн. -
сума трьох відсотків річних, 157 725,96 грн.
- сума пені.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
умов укладеного між сторонами договору
на купівлю-продаж природного газу №
14/2343/11 від 30.09.2011 щодо здійснення
своєчасної та в повному обсязі оплати
поставленого позивачем природного
газу.

Рішенням господарського суду
Луганської області від 05.12.2013 (суддя
Шеліхіна Р.М.) позов задоволено
частково. Стягнуто з комунального
підприємства "Спеціалізоване
теплозабезпечуюче підприємство
"Ровенькитеплокомуненерго" на користь
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" суму боргу у розмірі
1 656 209, 00 грн., пеню в сумі 78 862,98 грн.,
інфляційні нарахування в сумі 6514, 72
грн., три відсотки річних в сумі 41 355, 95
грн. та витрати на сплату судового
збору в розмірі 37 236, 11 грн. В решті вимог
відмовлено.

Рішення мотивоване обґрунтованістю
позовних вимог. При цьому,
задовольняючи позовні вимоги частково,
місцевий господарський суд в порядку п.
3 ч. 1 ст. 83 ГПК України зменшив
нарахований позивачем розмір пені до
50%, врахувавши статус відповідача по
наданню населенню послуг з
теплопостачання, значний розмір
стягнутої суми боргу, надані
відповідачем докази важкого
фінансового стану підприємства,
відсутності майна у власності
останнього, відповідного фінансування
з місцевого бюджету та сплати
відповідачем частини боргу за
поставлений газ.

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 (колегія
суддів у складі: Стойка О.В. -
головуючий, Чернота Л.Ф., Шевкова Т.А.)
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
залишено без задоволення. Рішення
господарського суду Луганської
області від 05.12.2013 скасовано в частині
стягнення інфляційних та 3% річних та
прийнято в скасованій частині нове
рішення, яким позовні вимоги про
стягнення інфляційних та 3% річних
задоволено частково. Стягнуто з
комунального підприємства
"Спеціалізоване теплозабезпечуюче
підприємство
"Ровенькитеплокомуненерго" на користь
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" 41 288,30грн. три
відсотки річних, 1 646,30грн. інфляційних
втрат та 35 560,13 грн. судового збору за
подання позовної заяви. В іншій частині
рішення господарського суду
Луганської області від 05.12.2013 залишено
без змін.

При цьому, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що наданий позивачем
розрахунок інфляційних втрат та трьох
відсотків річних є невірним, вказані
суми є завищеними, у зв'язку з чим суд,
керуючись ст. 625 ЦК України і п. 3.2
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" здійснив власний
розрахунок інфляційних втрат та трьох
відсотків річних та задовольнив
позовні вимоги про стягнення вказаних
сум частково.

В касаційній скарзі публічне
акціонерне товариство "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
просить рішення місцевого та постанову
апеляційного господарських судів
скасувати в частині відмови у
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення пені у сумі 78 862, 98 грн. та
прийняти в цій частині нове рішення,
яким позовні вимоги про стягнення пені
задовольнити повністю, а також
скасувати постанову апеляційного
господарського суду в частині відмови
у задоволенні позовних вимог про
стягнення інфляційних втрат в сумі 4868,42
грн. і трьох відсотків річних в сумі 67, 65
грн. та залишити в силі рішення
місцевого господарського суду в
частині стягнення інфляційних втрат та
трьох відсотків річних, а в іншій
частині рішення місцевого та постанову
апеляційного господарських судів
залишити без змін. При цьому, скаржник
посилається на порушення судами
попередніх інстанцій норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши повноту
встановлених судом обставин справи та
їх юридичну оцінку, Вищий
господарський суд України вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено господарськими судами,
30.09.2011р. між Національною акціонерною
компанією "Нафтогаз України"
(продавець, позивач) та комунальним
підприємством "Спеціалізоване
теплозабезпечуюче підприємство
"Ровенькитеплокомуненерго" (покупець,
відповідач) укладено договір на
купівлю-продаж природного газу №
14/2343/11, згідно якого продавець
зобов'язався передати у власність
покупця у IV кварталі 2011 року та у 2012
році природний газ для виробництва
теплової енергії, яка споживається
населенням та релігійними
організаціями, а покупець - прийняти та
оплатити вартість одержаного газу.

Відповідно до п. 11.1. договору, останній
набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін і діє в
частині реалізації газу з 01.10.2011 до
31.12.2012, а в частині проведення
розрахунків за газ та послуг з його
транспортування - до повного погашення
заборгованості.

В подальшому між сторонами укладались
додаткові угоди до вказаного договору,
а саме: №1 від 11.10.2011, №2 від 01.08.2012 та №3
від 30.11.2012 щодо обсягів постачання газу,
його ціни, тощо.

На виконання умов зазначеного договору
протягом жовтня - грудня 2012 року за
актами приймання-передачі природного
газу від 31.10.2012, 25.12.2012 та 31.12.2012 позивач
передав, а відповідач прийняв 1889, 206
тис.м3 природного газу на загальну суму
2 473 348, 49 грн.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Відповідно до п.п. 6.1., 6.3. договору
оплата за газ здійснюється
відповідачем виключно грошовими
коштами шляхом 100% поточної оплати
протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу. За наявності у
відповідача заборгованості за
Договором позивач має право зарахувати
кошти, що надійшли від відповідача, як
погашення заборгованості за газ,
поставлений за Договором в минулі
періоди, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч.1 ст.530 ЦК України).

Однак, як встановлено судами
попередніх інстанцій, відповідач
здійснював розрахунки за прийнятий
природний газ із порушенням строків,
встановлених п.6.1. договору, та оплатив
одержаний природний газ лише частково
на суму 817 139, 49 грн., внаслідок чого у
відповідача перед позивачем залишився
несплаченим борг у сумі 1656209 грн., що
відповідачем не заперечується. При
цьому, доказів сплати відповідачем
позивачу зазначеної суми боргу в
добровільному порядку матеріали
справи не містять.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій вірно зазначили, що позовні
вимоги про стягнення з відповідача 1 656
209,00 грн. основного боргу є доведеними
та обґрунтованими та правильно
задовольнили позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача суми боргу в
зазначеному розмірі.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки (п.3 ч.1 ст.611 ЦК України).

Згідно п.п. 1, 3 ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2. договору сторони
встановили, що у разі невиконання
відповідачем умов п.6.1. договору він у
безспірному порядку зобов'язується
сплатити позивачу крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

У зв'язку з невиконанням відповідачем
свого зобов'язання по оплаті
поставленого природного газу
позивачем на підставі п. 7.2. договору
нарахована пеня в сумі 157725,96 грн. за
період з 16.11.2012 по 14.07.2013.

Відповідно до ст. 233 Господарського
кодексу України, у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому, повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні, не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Право суду зменшувати розмір неустойки
передбачене також ч.3 ст.551 Цивільного
кодексу України та п.3 ч.1 ст.83
Господарського процесуального кодексу
України.

Зменшення розміру заявленої до
стягнення пені є правом суду, який,
оцінивши надані сторонами докази та
обставини справи у їх сукупності, на
власний розсуд вирішує питання про
наявність або відсутність у кожному
конкретному випадку обставин, за яких
можливе зменшення пені.

У зв'язку з цим місцевий господарський
суд, з яким погодився і суд апеляційної
інстанції, взявши до уваги майновий
стан сторін, які беруть участь у
зобов'язанні, врахувавши статус
відповідача, який використовує
поставлений позивачем природний газ
виключно для вироблення теплової
енергії для потреб населення та
організацій, а також ступінь виконання
боржником зобов'язань за укладеним
договором, вірно визнав зазначені
обставини винятковими та прийшов
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для зменшення заявленого до
стягнення розміру пені на 50% та стягнув
з відповідача на користь позивача 78 862,
98 грн. пені, відмовивши в задоволенні
решти частини позовних вимог про
стягнення з відповідача пені.

Крім того, відповідно до ст.625 ЦК
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Враховуючи те, що відповідач
прострочив виконання свого
зобов'язання щодо оплати поставленого
позивачем природного газу публічне
акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз
України" заявило вимогу про стягнення з
КП "Спеціалізоване теплозабезпечуюче
підприємство
"Ровенькитеплокомуненерго" 6 514, 72 грн.
інфляційних витрат за період з 01.12.2012 по
31.01.2013 та 41 355, 95 грн. 3% річних за період з
15.11.2012 по 16.09.2013.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
про необхідність стягнення з
відповідача сум інфляційних втрат та 3%
річних, однак вважає передчасними
висновки судів щодо визначення розміру
вказаних сум, що підлягають стягненню,
з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України" №14 від 17.12.2013 "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань"
інфляційні нарахування на суму боргу,
сплата яких передбачена частиною
другою статті 625 ЦК України, є способом
захисту майнового права та інтересу,
який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті.

Крім того, сплата трьох процентів
річних від простроченої суми (якщо
інший їх розмір не встановлений
договором або законом), так само як й
інфляційні нарахування, є способом
захисту майнового права та інтересу
кредитора шляхом отримання від
боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть
враховуватися рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ,
викладені в листі Верховного Суду
України від 03.04.1997 № 62-97р.

Згідно зазначеного листа, а також
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-06/928/2012
від 17.07.2012 індекс розраховується не на
кожну дату місяця, а в середньому на
місяць і здійснюється шляхом множення
суми заборгованості на момент її
виникнення на сукупний індекс інфляції
за період прострочення заборгованості.
При цьому сума боргу, яка сплачується з
1 по 15 день відповідного місяця,
індексується з врахуванням цього
місяця, а якщо сума боргу сплачується з
16 по 31 день місяця, розрахунок
починається з наступного місяця.
Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця.

Однак, ні місцевим господарським судом
при перевірці здійсненого позивачем
розрахунку сум інфляційних втрат, ні
судом апеляційної інстанції при
перевірці здійсненого позивачем
розрахунку вказаної суми не було
враховано вимог вказаного листа ВСУ.

Крім того, розглядаючи вимоги про
стягнення як інфляційних втрат, так і
трьох відсотків річних, суди
попередніх інстанцій не врахували
зазначеного порядку розрахунку
інфляційних втрат, не дослідили
правильність проведеного позивачем
розрахунку сум інфляційних втрат та
трьох відсотків, не встановили
фактичної дати виникнення
прострочення виконання відповідачем
грошового зобов'язання за актами
приймання-передачі природного газу від
31.10.2012, 25.12.2012, 31.12.2012 у відповідності до
п. 6.1. договору, а також періодів за які
вказані суми повинні нараховуватись,
що є порушенням вимог ст. 43 ГПК України
щодо всебічного, повного і об'єктивного
розгляду в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

При цьому, суд апеляційної інстанції
визначивши суми інфляційних втрат та
трьох відсотків, що підлягають
стягненню з відповідача, не навів
арифметичного розрахунку вказаних сум,
у зв'язку з чим неможливо визначити
правильність проведеного судом
розрахунку та встановити визначені
судом апеляційної інстанції періоди
нарахування інфляційних втрат та трьох
відсотків річних.

Відтак, для правильного розрахунку
інфляційних втрат та трьох відсотків
річних необхідно встановити фактичну
дату виникнення прострочення
виконання відповідачем грошового
зобов'язання шляхом надання оцінки
актам приймання-передачі природного
газу від 31.10.2012, 25.12.2012, 31.12.2012 та умовам
укладеного між сторонами договору на
купівлю-продаж природного газу № 14/2343/11
від 30.09.2011, а також визначити кількість
прострочених відповідачем днів оплати
поставленого позивачем природного
газу в кожному місяці, що не було
встановлено судами попередніх
інстанцій.

Передбачені процесуальним законом
межі перегляду справи в касаційній
інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені в
рішеннях судів чи відхилені ними,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти докази
(ч.2 ст.1117 ГПК України). Встановлення
зазначених обставин виходить за межі
перегляду справи в порядку касації та є
підставою для скасування рішення і
постанови в частині вимог про
стягнення інфляційних втрат та трьох
відсотків річних з передачею справи в
означеній частині вимог на новий
розгляд до господарського суду першої
інстанції.

При новому розгляді справи суду
необхідно врахувати викладене,
встановити фактичну дату виникнення
прострочення виконання відповідачем
грошового зобов'язання, періоди
прострочення відповідачем оплати
поставленого позивачем природного
газу та перевірити наданий позивачем
розрахунок інфляційних втрат та трьох
відсотків річних у відповідності із
зазначеними вище Постановою Пленуму
ВГСУ №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" та
інформаційними листами та прийняти
відповідне рішення у відповідності з
нормами матеріального та
процесуального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз Україна"
задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Луганської області від 05.12.2013 та
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 у справі
№ 913/2935/13 скасувати в частині стягнення
інфляційних втрат та трьох відсотків
річних та в зазначеній частині
позовних вимог справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті рішення господарського суду
Луганської області від 05.12.2013 та
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 у справі
№ 913/2935/13 залишити без змін.

Головуючий
О. Кот

Судді:
Н. Кочерова

В. Саранюк