РІШЕННЯ

"20" травня 2014 р.Справа №
921/288/14-г/17Господарський суд
Тернопільської області

у складі судді Андрусик Н.О.

Розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Житомирський
картонний комбінат", м. Житомир

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Христина", м.
Бережани Тернопільської області

про стягнення заборгованості в сумі
24684,66 грн.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився

Судом в порядку ст. 811 ГПК України
фіксація судового процесу технічними
засобами не здійснювалася через
відсутність сторін.

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Житомирський
картонний комбінат", м. Житомир,
звернувся 21.03.14р. (згідно штампу на
поштовому конверті) до господарського
суду Тернопільської області з позовом
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Христина", м.
Бережани Тернопільської області, про
стягнення 23 896,07 грн. заборгованості за
відпущений гофрокартон згідно
договору поставки №58/Р від 27.02.2013р., з
яких 19109,89 грн. основного боргу, 631,13 грн.
інфляційних втрат, 570,03 грн. 3% річних та
3585,02 грн. нарахованої пені за
несвоєчасну оплату отриманої
продукції.

Позов обґрунтовується розрахунком
суми заборгованості; копією договору
поставки №58/Р від 27.02.2013р.; копією
видаткової накладної №0-00001102 від
30.03.2013р.; копією довіреності №1162 від
29.03.2013р.; копією рахунку - фактури
№0-00000361 від 27.02.2013р.; копією акту звірки
станом на 21.03.2014р.; копією картки
рахунку за 01.03.13-31.01.14р.; копією листа -
вимоги №105 від 13.02.2014р.; копією листа -
відповіді №35 від 25.02.2014р.; іншими
матеріалами.

Ухвалою господарського суду від
28.03.2014р. порушено провадження у справі
та призначено розгляд справи на 15.04.2014р.
Судове засідання в порядку ст. 77 ГПК
України відкладалося на 06.05.2014р. та
20.05.2014р. у зв'язку з неявкою сторін та
через неподання ними усіх витребуваних
судом документів.

Позивач в судове засідання 20.05.2014р. не
з'явився, разом з тим, згідно заяви №292
від 25.04.2014р., просив розглядати справу
без участі їхнього представника. Крім
того, згідно даної заяви позивачем
надано уточнений розрахунок
інфляційних нарахувань, відсотків
річних та пені, у зв'язку з чим
Товариство в порядку ст. 22 ГПК України
збільшує позовні вимоги та просить
стягнути з відповідача 24684,66 грн.
заборгованості, з яких 19109,89 грн.
основного боргу, 794,20 грн. інфляційних
втрат, 640,71 грн. 3% річних та 4139,86 грн.
нарахованої пені за несвоєчасну оплату
отриманої продукції.

Розглянувши дану заяву, котра подана в
межах прав сторони, визначених ст. 22 ГПК
України до прийняття рішення по справі,
суд приймає її до розгляду як
правомірну, оплачену судовим збором, а
розгляд справи здійснюється з
урахуванням збільшених позовних вимог.

Відповідач в судові засідання не
з'явився, причин неявки суду не
повідомив. Згідно відзиву на позов №64
від 13.05.2014р. позовні вимоги Товариство з
обмеженою відповідальністю "Христина"
не визнає, зазначивши, що згідно
видаткової накладної №0-00001102 від
30.03.2013р. позивачем поставлено продукцію
"Гофрокартон двошаровий Д-23" якість
якої не відповідає СОУ МПП 85.060-310:2010, у
зв'язку з чим працівниками відповідача
складено акт невідповідності
продукції за якістю від 18.04.2013р.,
здійснено оплату частини товару за
накладною в сумі 9373,60 грн. (за якісну
продукцію) та згідно листа №35 від
25.02.2014р. позивача повідомлено про
необхідність вжиття заходів щодо
повернення неякісної продукції, яка
знаходиться на зберіганні на складі
відповідача. Крім того, вказує на
неправомірність проведеного позивачем
нарахування пені, просить в позові
відмовити.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
додатково представлені докази в
сукупності, господарський суд
встановив наступне.

У відповідності до ст. 509 Цивільного
кодексу України, ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу господарського
зобов'язання, яке виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання, один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

27 лютого 2013р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Житомирський картонний комбінат", як
Постачальником та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Христина",
як Покупцем, укладено договір поставки
№58/Р (далі - Договір), згідно умов якого
Постачальник зобов'язався в порядку та
на умовах, визначених Договором,
передати партіями у власність Покупця
картон гофрований та ящики власного
виробництва з гофрокартону (Продукція),
а Покупець, в свою чергу, зобов'язався в
порядку та на умовах, визначених
договором, прийняти та оплатити
продукцію (п. 1.1. Договору).

Згідно п. 4.1. Договору продукція
поставляється за
рахунок/автомобільним транспортом
Покупця. Продукція передається
Покупцеві згідно видаткової накладної
(п. 5.2. Договору). Згідно положень п. 5.2.
Договору право власності та ризик
випадкового знищення або пошкодження
продукції переходить від
Постачальника до Покупця з моменту
підписання накладної на партію
продукції.

Як стверджує позивач і це випливає з
матеріалів справи, на виконання умов
укладеного договору, Товариством на
підставі видаткової накладної №0-00001102
від 30.03.2013р. передано, а відповідачем
через свого представника - Федчишин
В.П., який діяв на підставі довіреності
на отримання ТМЦ №1162 від 29.03.2013р.,
отримано зазначений в накладній товар
(гофрокартон) на суму 28483,49 грн. Факт
отримання товару відповідачем
підтверджується підписом
відповідальної особи на накладній, що
скріплений відтиском печатки
юридичної особи, довіреністю на
отримання ТМЦ №1162 від 29.03.2013р., а також
не заперечено відповідачем у справі.

Розділом 3 Договору сторонами
визначено ціну товару, суму договору,
термін та порядок проведення
розрахунків. В силу положень п. 3.3.
Договору розрахунки за кожну одержану
партію продукції Покупець здійснює
безпосередньо з Постачальником
безготівково шляхом перерахування
грошових коштів на його розрахунковий
рахунок в розмірі 100% вартості кожної
партії продукції згідно
рахунку-фактури/видаткової накладної
протягом 14 календарних днів з дати
поставки. Днем оплати вважається день
зарахування банком коштів на рахунок
Постачальника (п. 3.5. Договору).

Як свідчать матеріали справи, між
сторонами виникли правовідносини з
поставки, що регулюються положеннями
статті 712 ЦК України, в силу яких
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).
Загальними положеннями про
купівлю-продаж (параграф 1 глави 54 ЦК
України) передбачено право продавця
вимагати оплати товару.

У відповідності до частини 1 статті 692
Цивільного кодексу України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару, а згідно ч. 2 цієї
статті передбачено, що покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Зобов'язання має виконуватись належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст.526 ЦК України).

В силу приписів ст.525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 694 ЦК України
передбачено можливість
купівлі-продажу товару в кредит з
відстроченням або з розстроченням
платежу.

Матеріали справи свідчать, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Житомирський
картонний комбінат" свої зобов'язання
по договору виконувало належним чином,
відпустивши відповідачу гофрокартон
згідно видаткової накладної №0-00001102
від 30.03.2013р. на суму 28483,49 грн., однак
відповідачем у строк, вказаний у п. 3.3.
договору, не проведено в повній мірі
розрахунки за отриманий товар
внаслідок чого станом на 21.03.2014р.
заборгованість відповідача згідно
Договору поставки №58/Р від 27.02.2013р.
становить 19109,89 грн. (з урахуванням
часткової оплати товару в загальній
сумі 9373,60 грн., що підтверджується
карткою рахунку 361 по контрагентах
позивача, банківською випискою по
рахунку за 04.03.2013р., 29.08.2013р., 20.09.2013р. та
не заперечується сторонами у справі).

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, якщо у зобов'язанні
встановлений термін його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

13.02.2014р. позивач звернувся до
відповідача з листом-вимогою №105 від
13.02.2014р. згідно якої просив терміново
перерахувати 19359,47 грн. боргу з
урахуванням індексу інфляції та
сплатити 2323,69 грн. пені та 511,92 грн. - 3%
річних.

Згідно ст. ст. 11, 16, 509 ЦК України та ст.ст.
1, 2 ГПК України кредитору належить
право у судовому порядку вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до листа-відповіді №35 від
25.02.2014р. Товариство повідомило позивача
про те, що вимоги ТОВ "Христина" не
визнає, оскільки згідно видаткової
накладної №0-00001102 від 30.03.2013р. позивачем
відпущено неякісну продукцію, тобто
картон немає обрізної кромки, відтак,
не відповідає вимогам СОУ МПП 85.060-310:2010,
у зв'язку з чим працівниками
відповідача складено акт
невідповідності продукції за якістю
від 18.04.2013р., призупинено приймання
товару, забезпечено його зберігання, а
частину товару за накладною в сумі 9373,60
грн. оплачено як якісний.

Оцінюючи доводи відповідача щодо
поставки неналежної якості товару
згідно видаткової накладної №0-00001102
від 30.03.2013р., суд враховує таке.

Згідно п. 2.3. Договору якість картону
гофрованого повинна відповідати
вимогам СОУ МПП 85.060-310:2010 та
підтверджується якісними
посвідченнями, які Постачальник
передає Покупцеві на його вимогу.

Частиною 1 статті 673 ЦК України
визначено, що продавець повинен
передати покупцеві товар, якість якого
відповідає умовам договору
купівлі-продажу.

Товар, який продавець передає або
зобов'язаний передати покупцеві, має
відповідати вимогам щодо його якості в
момент його передання покупцеві, якщо
інший момент визначення відповідності
товару цим вимогам не встановлено
договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 675 ЦК
України).

Відповідно до вимог ст. 674 ЦК України
відповідність товару вимогам
законодавства підтверджується
способом та в порядку, встановленими
законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ГК України, у
разі поставки товарів більш низької
якості, ніж вимагається стандартом,
технічними умовами чи зразком
(еталоном), покупець має право
відмовитися від прийняття і оплати
товарів, а якщо товари уже оплачені
покупцем, - вимагати повернення
сплаченої суми.

В силу ч. 7 цієї статті, якщо поставлені
товари відповідають стандартам або
технічним умовам, але виявляться більш
низького сорту, ніж було зумовлено,
покупець має право прийняти товари з
оплатою за ціною, встановленою для
товарів відповідного сорту, або
відмовитися від прийняття і оплати
поставлених товарів.

Згідно ч. 1 ст. 269 ГК України, строки і
порядок встановлення покупцем
недоліків поставлених йому товарів,
які не могли бути виявлені при
звичайному їх прийманні, і пред'явлення
постачальникові претензій у зв'язку з
недоліками поставлених товарів
визначаються законодавством
відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 680 ЦК України, якщо
на товар не встановлений гарантійний
строк або строк придатності, вимога у
зв'язку з його недоліками може бути
пред'явлена покупцем за умови, що
недоліки були виявлені протягом
розумного строку, але в межах двох
років.

Частиною 8 ст. 269 ГК України,
встановлено, що позови, що випливають з
поставки товарів неналежної якості,
можуть бути пред'явлені протягом шести
місяців з дня встановлення покупцем у
належному порядку недоліків
поставлених йому товарів.

Таким чином, зважаючи на акт
невідповідності продукції за якістю,
можна зробити висновок, що покупцю
стало відомо про отримання ним
гофрокартону неякісного 18.04.2013р.

Як вбачається з п. 5.3. Договору Порядок
приймання продукції регулюється
Інструкціями ДА при Раді Міністрів
СРСР № П-6 від 15.06.1965р. "Про порядок
приймання продукції
виробничо-технічного призначення та
товарів народного споживання по
кількості" та № П-7 від 25.04.1966р. "Про
порядок приймання продукції
виробничо-технічного призначення та
товарів народного споживання по
якості" (зі змінами і доповненнями до
них). У випадку виявлення при приймання
продукції розбіжностей по кількості та
якості, письмовий виклик представника
Постачальника є обов'язковим.

Відповідно до п. 2.7. Договору, у випадку
поставки продукції, якість якої не
відповідає вимогам СОУ МПП 85.060-310:2010, ТУ
У 21.2-33644098:2012 або ГОСТа 9142-90,
Постачальник зобов'язується своїми
силами та за свій рахунок замінити таку
продукцію на продукцію належної якості
та/або замовленого Покупцем
асортименту у строк 10-ти календарних
днів з дня підписання двостороннього
акту, передбаченого вимогами
Інструкцій, вказаних у п. 5.3. Договору.
Дані положення не суперечать вимогам
закону, а саме: ч. 1 ст. 578 ЦК України.

Однак, матеріали справи не містять
жодних доказів звернення відповідача,
як Покупця до Постачальника в порядку
п. 5.3. Договору з проханням направити
представника для складення
двостороннього акту щодо поставки
неякісної продукції, як і доказів
звернення до Постачальника з вимогою в
порядку ст. 680 ЦК України.

Такий акт згідно положень п. 2.7.
Договору є документом, що засвідчує
якість товару та є підставою для заміни
неякісно поставленої Постачальником
продукції.

Односторонній акт невідповідності
продукції за якістю від 18.04.2013р.,
складений виключно за участю
працівників відповідача (начальника
виробництва, майстра цеху та менеджеру
з постачання), без повідомлення
Постачальника не є належним доказом
поставки відповідачу неякісної
продукції згідно умов розділів 2, 5
Договору, ст. 34 ГПК України, відтак,
посилання Товариства з обмеженою
відповідальністю "Христина" на приписи
ст. 678 ЦК України, які регулюють правові
наслідки передання товару неналежної
якості є безпідставними.

Крім того, суд приймає до уваги, що
зазначені в акті від 18.04.2013р. та листі
№35 від 25.02.2014р. недоліки товару, а саме:
відсутність в картоні обрізної кромки,
прямого кута в сторін гофрокартону не
свідчить про якість товару та його
відповідність вимогам СОУ МПП 85.060-310:2010,
оскільки положення даного Стандарту не
встановлюють відповідних обмежень,
навпаки, згідно п. 4.1.3. Стандарту картон
повинен виготовлятися з обрізними або
необрізними кромками за замовленням
споживача.

Також, на думку суду факт проведення
часткової оплати отриманого 30.03.2013р.
гофрокартону за накладною №1102
свідчить про прийняття товару як
належної якості.

Таким чином, враховуючи домовленості
сторін, викладені у договорі поставки
від 27.02.2013р. в частині порядку прийняття
продукції по кількості та якості, та
якими слід керуватися в даному випадку,
суд дійшов висновку про правомірність
доводів позивача про порушення його
майнових прав на суму 19109,89 грн.
основного боргу як таких, що
документально підтверджені первинними
документами та не спростовані
відповідачем в установленому законом
порядку, а тому згідно ст. 15 ЦК України,
порушене право Товариства з обмеженою
відповідальністю "Житомирський
картонний комбінат", м. Житомир,
підлягає судовому захисту шляхом
примусового стягнення з відповідача
19109,89 грн. боргу.

У відповідності з пунктом 4 частини
третьої статті 129 Конституції України
та статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Належне виконання грошових зобов'язань
покупцем забезпечено сторонами у п. 6.5.
Договору пенею від суми поставки у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період за який сплачується пеня за
кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до п. 6.7. Договору сторони
домовились, що строк нарахування
штрафних санкцій визначених Договором
і строк позовної давності на їх
стягнення не обмежується шістьма
місяцями і/або роком, штрафні санкції
нараховуються до моменту належного
виконання забезпеченого ними
зобов'язання або до моменту звернення
кредитора до суду з вимогою про
стягнення штрафних санкцій в межах
строку загальної позовної давності
(три роки).

Оцінюючи доводи позивача, наведені в
обґрунтування позовних вимог в частині
нарахованої неустойки (пені), та
поданий уточнений розрахунок пені,
здійснений за період з 16.04.2013р. по
05.05.2014р. (385 днів), виходячи з суми
поставки - 28483,49 грн. що становить 4139,86
грн., суд, вважає обґрунтованими,
такими, що відповідають умовам
договору, а тому підлягає до
задоволення пеня, нарахована за період
з 16.04.2013р. по 21.03.2014р. (згідно п. 6.7.
Договору - дата звернення кредитора до
суду), виходячи з суми поставки 28483,49
грн., що за розрахунками суду становить
3585,02 грн. пені.

В частині заявленої пені в розмірі 554,84
грн., суд відмовляє у зв'язку з
неправомірністю та безпідставністю їх
нарахування (всупереч п. 6.7. Договору)

Частиною 2 статті 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Оцінивши подані позивачем розрахунки
трьох відсотків річних в розмірі 640,71
грн., здійснені за період з 16.04.2013р. по
05.05.2014р. та 794,20 грн. інфляційних
нарахувань з суми боргу 19109,89 грн. за
період з жовтня 2013р. по березень 2014р.
включно, суд, здійснивши власний
арифметичний їх розрахунок, вважає
дані вимоги обґрунтованими і такими, що
відповідають вимогам закону,
встановленим Держкомстатом індексам
інфляції за період з жовтня 2013р. по
березень 2014р. включно та умовам
договору, відтак, вимоги позивача
задовольняються в цій частині в
заявленій сумі.

У зв'язку з наведеним, позовні вимоги як
обґрунтовано заявлені, не заперечені
належними доказами відповідачем у
справі, підлягають до задоволення
частково в розмірі 24129,82 грн., з яких
19109,89 грн. основного боргу, 794,20 грн.
інфляційних втрат, 640,71 грн. 3% річних та
3585,02 грн. нарахованої пені.

Судові витрати, в силу ст. 49 ГПК України,
покладаються судом на сторони у справі
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 11,
15, 16, 22, 509, 525-526, 530, 623, 625, 629, 673, 674, 678, 680, 691,
692, 712 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 193, 230, 232, 268,
269 ГК України, ст.ст. 1, 2, 42-47, 22, 33, 34, 43, 44, 49,
811, 82-85, 116, 117 ГПК України, господарський
суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Христина", м.
Бережани Тернопільської області, вул.
Замость, 4, ідентифікаційний код 14049168, -
19109,89 грн. основного боргу, 794,20 грн.
інфляційних втрат, 640,71 грн. 3% річних,
3585,02 грн. нарахованої пені та 1785,93 грн. в
повернення сплаченого судового збору
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Житомирський
картонний комбінат", м. Житомир, майдан
Станишівський, 7, ідентифікаційний код
33644098.

3. В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
суду законної сили.

На рішення суду, яке не набрало
законної сили, сторони та прокурор
мають право подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення, через місцевий
господарський суд.

Суддя
Н.О. Андрусик