ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2014 р.
Справа № 911/1717/14

За позовом Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства
Броварської міської ради Київської
області «Броваритепловодоенергія»

про стягнення 94 299,77грн.

Суддя Горбасенко П.В.

За участю представників:

від позивача Петренко А.С. (дов. № 9/10
від 17.01.2014р.);

від відповідача Коваленко О.М. (дов. №
01-12 від 03.01.2014р.).

Обставини
справи:

Дочірня компанія «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» (далі - позивач)
звернулася з позовом до Комунального
підприємства Броварської міської ради
Київської області
«Броваритепловодоенергія» (далі -
відповідач) про стягнення 94 299,77грн. 3 %
річних за період з 29.05.2012р. по 29.04.2013р.,
які виникли у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем грошового
зобов'язання за договором поставки
природного газу № 06/10-2289-ТЕ-17 від
20.12.2010р., яке встановлено рішенням
господарського суду Київської області
від 08.05.2012р. у справі № 11/031-12.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
грошового зобов'язання за договором
поставки природного газу № 06/10-2289-ТЕ-17
від 20.12.2010р., яке встановлено рішенням
господарського суду Київської області
від 08.05.2012р. у справі № 11/031-12.

Ухвалою господарського суду
Київської області від 12.05.2014р. порушено
провадження у справі № 911/1717/14, розгляд
справи призначено на 30.05.2014р.

30.05.2014р. до канцелярії
господарського суду Київської області
від відповідача надійшов відзив на
позовну заяву № 01-1137 від 29.05.2014р. (вх. №
10258/14 від 30.05.2014р.), згідно якого останній
визнав позовні вимоги безпідставними,
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, яке прийнято
судом.

У судовому засіданні 30.05.2014р.
представник позивача підтримав позов
повністю, представник відповідача
заперечив проти задоволення позову.

Заяв чи клопотань про застосування
позовної давності до вимог позивача
відповідачем не заявлено.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

20.12.2010р. між Дочірнім підприємством
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз
України"(Постачальник) та Комунальним
підприємством
"Броваритепловодоенергія" (Покупець)
було укладено договір поставки
природного газу № 06/10-2289-ТЕ-17, згідно
умов якого постачальник зобов'язався
передати покупцеві імпортований
природний газ, а покупець прийняти та
оплатити природний газ на умовах
договору.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки
проводяться шляхом поетапної оплати у
такому порядку: перша оплата в розмірі
34 % від вартості запланованих місячних
обсягів постачання газу проводиться не
пізніше 10 числа місяця поставки;
подальші оплати проводяться плановими
платежами по 33 % від вартості
запланованих місячних обсягів
постачання газу до 20 та 30 (31) числа
місяця поставки. Остаточний рахунок за
фактично спожиті обсяги газу
здійснюються на підставі акта
приймання-передачі газу до 20 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Згідно ч. 3 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Суд встановив, що рішенням
господарського суду Київської області
від 08.05.2012р. (суддя Мальована Л.Я.) (а.с.
12-14), яке набрало законної сили, у справі
№ 11/031-12 за позовом Дочірньої компанії
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» до Комунального підприємства
Броварської міської ради Київської
області «Броваритепловодоенергія» про
стягнення 5 348 440,51грн., встановлено, що
на виконання умов договору
постачальник в період з січня 2011 р. по
вересень 2011 р. поставив покупцю
природний газ на загальну суму 34 538 705
грн. 63 коп., що підтверджується актами
прийому-передачі природного газу
(копії яких знаходяться в матеріалах
справи); відповідач частково здійснив
розрахунок в сумі 29 694 740 грн. 81 коп.,
таким чином станом на момент подання
позову борг становить 4 843 964 грн. 82 коп.;
позовна вимога про стягнення основної
суми боргу є обґрунтованою та такою, що
підлягає судом задоволенню; стягнуто з
відповідача на користь позивача 4 843 964
грн. 82 коп. боргу, 89 162 грн. 93 коп. 3%
річних, 200 000 грн. пені, 100 607 грн. 71 коп.
інфляційних втрат, 64 380 грн. судового
збору.

Судом також встановлено, що на момент
судового розгляду даної справи борг
відповідача перед позивачем за
поставлений згідно договору поставки
природного газу № 06/10-2289-ТЕ-17 від
20.12.2010р. природний газ погашено
частково 21.12.2012р. у розмірі 4 843 964,83грн.,
що підтверджується випискою з рахунку
за 21.12.2012р. (а.с. 29), решту боргу у розмірі
454 150,64грн. не погашено, що
підтверджується наявними матеріалами
справи.

Предметом позову є вимоги про
стягнення з відповідача 94 299,77грн. 3 %
річних за період з 29.05.2012р. по 29.04.2013р., з
яких: 89 495,77грн. за період з 29.05.2012р. по
20.12.2012р., нарахованих на суму боргу 5 298
115,47грн. та 4 804,01грн. за період з 21.12.2012р.
по 29.04.2013р. на суму боргу 454 150,64грн., які
виникли у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем грошового
зобов'язання за договором поставки
природного газу № 06/10-2289-ТЕ-17 від
20.12.2010р., яке встановлено рішенням
господарського суду Київської області
від 08.05.2012р. у справі № 11/031-12.

У випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду (ч. 5 ст. 11 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175
Господарського кодексу України
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 173 ГК України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Приписами ч. 2 п. 1 ст. 193 ГК України, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом першим статті 193
Господарського кодексу України та
статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Господарським судам необхідно мати на
увазі, що за приписом частини п'ятої
статті 11 ЦК України грошове
зобов'язання може виникати з рішення
суду. Відтак якщо певне зобов'язання
згідно з рішенням господарського суду
є грошовим (наприклад, у зв'язку з
прийняттям судового рішення про
стягнення суми попередньої оплати в
зв'язку з недопоставкою продукції),
відповідальність за невиконання
такого зобов'язання, яке виникло з
рішення суду, настає на загальних
підставах згідно з частиною другою
статті 625 названого Кодексу (п. 5.4.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» № 14
від 17.12.2013р.).

Судом встановлено, що на момент
судового розгляду даної справи борг
відповідача перед позивачем за
поставлений згідно договору поставки
природного газу № 06/10-2289-ТЕ-17 від
20.12.2010р. природний газ погашено
частково 21.12.2012р. у розмірі 4 843 964,83грн.,
що підтверджується випискою з рахунку
за 21.12.2012р. (а.с. 29), решту боргу у розмірі
454 150,64грн. не погашено, що
підтверджується наявними матеріалами
справи.

З огляду на викладене, а також
приймаючи до уваги період нарахування
3 % річних, що вказаний позивачем у
позовній заяві (а.с. 7), арифметично
вірний розрахунок 3 % річних,
нарахованих за період з 29.05.2012р. по
29.04.2013р. складає загалом 94 557,65грн, з
яких: 89 495,77грн. за період з 29.05.2012р. по
20.12.2012р., нарахованих на суму боргу 5 298
115,47грн. та 4 804,01грн. за період з 21.12.2012р.
по 29.04.2013р. на суму боргу 454 150,64грн.
Відтак, вимога про стягнення 94 299,77грн. 3
% річних підлягає задоволенню повністю,
оскільки суд, при прийнятті рішення, не
може вийти за межі позовних вимог.

Посилання представника
відповідача на те, що вина відповідача
у виникненні заборгованості відсутня,
оскільки природний газ, поставлений за
договором № 06/10-2289-ТЕ-17 від 20.12.2012р.
використовувався відповідачем для
вироблення теплової енергії виключно
для потреб населення, а грошові кошти
на оплату поставленого газу відсутні, у
зв'язку з чим відсутні підстави для
нарахування 3 % річних оцінюються судом
критично з огляду на те, що за загальним
правилом, закріпленим у частині першій
статті 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання через відсутність у нього
необхідних коштів, оскільки згадане
правило обумовлено замінністю грошей
як їх юридичною властивістю. Тому у
випадках порушення грошового
зобов'язання суди не повинні приймати
доводи боржника з посилання на
неможливість виконання грошового
зобов'язання через відсутність
необхідних коштів (стаття 607 ЦК України)
або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК
України чи стаття 218 ГК України).

Аналогічна правова позиція
міститься у п. 1.10. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013р.

За таких обставин суд вважає, що
позовні вимоги про стягнення з
відповідача 94 299,77грн. 3 % річних за
період з 29.05.2012р. по 29.04.2013р., які виникли
у зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем грошового зобов'язання за
договором поставки природного газу №
06/10-2289-ТЕ-17 від 20.12.2010р., яке встановлено
рішенням господарського суду
Київської області від 08.05.2012р. у справі
№ 11/031-12 є обґрунтованими,
підтверджуються наявними в матеріалах
справи доказами і відповідно
підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до статей 44, 49 ГПК України,
покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального
підприємства Броварської міської ради
Київської області
«Броваритепловодоенергія» (07400,
Київська обл., м. Бровари, вул.
Грушевського, буд. 3 А; ідентифікаційний
код 13711949) на користь Дочірньої компанії
„Газ України" Національної
акціонерної компанії „Нафтогаз
України" (04116, м. Київ, Шевченківський
р-н., вул. Шолуденка, буд. 1;
ідентифікаційний код 31301827) 94 299
(дев'яносто чотири тисячі двісті
дев'яносто дев'ять гривень) 77 коп. 3 %
річних та 1 886 (одну тисячу вісімсот
вісімдесят шість гривень) 00 коп.
судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено: 03.06.2014р.

Суддя
П.В. Горбасенко