ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2014 року Справа №
904/9824/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів: головуючого судді: Сизько І.А.
(доповідач),

суддів: Герасименко І.М., Кузнецової
І.Л.,

при секретарі судового засідання:
Мацекос І.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: Лазарєва О.М.
представник, довіреність № 1430 від
30.12.2013р.;

від відповідача: Нагорна О.О.
представник, довіреність № 12-101 від
14.04.2014р.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
комунального підприємства "Житлове
господарство Самарського району"
Дніпропетровської міської ради на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 04.03.2014р.
по справі №904/9824/13

за позовом комунального підприємства
"Житлове господарство Самарського
району" Дніпропетровської міської
ради, м. Дніпропетровськ

до Українського державного
підприємства поштового зв'язку
"Укрпошта" в особі Дніпропетровської
дирекції Українського державного
підприємства поштового зв'язку
"Укрпошта" Поштамту - Центру поштового
зв'язку № 1, м.Дніпропетровськ

про стягнення 3 998, 99 грн.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2013 року комунальне
підприємство "Житлове господарство
Самарського району" Дніпропетровської
міської ради (далі КП "Житлове
господарство Самарського району")
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Українського державного підприємства
поштового зв'язку "Укрпошта" в особі
Дніпропетровської дирекції
Українського державного підприємства
поштового зв'язку "Укрпошта" Поштамту -
Центру поштового зв'язку №1 (далі УДППЗ
"Укрпошта" в особі Дніпропетровської
дирекції Поштамту - Центру поштового
зв'язку №1) про стягнення вартості
безпідставно отриманих послуг з
утримання будинку та прибудинкової
території в розмірі 3 998, 99 грн. (з
урахуванням уточнення позовних вимог
від 03.02.2014р. (т.1 а.с.50)).

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 04.03.2014р.
по справі №904/9824/13 (суддя Рудь І.А.) в
позові відмовлено; повернуто КП
"Житлове господарство Самарського
району" з Державного бюджету України
зайво сплачену суму судового збору в
розмірі 106, 50 грн., перерахованого за
платіжним дорученням №145 від 28.01.2014р.,
оригінал якого знаходиться в
матеріалах справи №904/9824/13.

Відмовляючи в задоволенні позову
господарський суд виходив з того, що
відповідно ст. 19 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" відносини
у сфері житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах, тоді як позивачем доказів
укладення між сторонами у справі
договору про надання послуг з
утримання будинку та прибудинкової
території в період з 01.01.2011р. по 31.05.2013р.
не надано; відсутні законні підстави
вважати, що послуги з утримання
будинків та прибудинкової території
отримувались відповідачем.

Не погодившись з рішенням суду, КП
"Житлове господарство Самарського
району" звернулось з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 04.03.2014р.
по справі №904/9824/13 та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

В апеляційній скарзі скаржник
посилається на те, що надає послуги з
утримання будинку та прибудинкової
території за адресою:
м.Дніпропетровськ, вул. Семафорна
будинок № 31, де відповідач орендує
нежитлове приміщення; відповідач
ухилявся від укладання договору з
позивачем про надання послуг з
утримання будинків та прибудинкової
території у період з 01.01.2011р. по 31.05.2013р.,
отримувавши послуги в цей період;
матеріали справи містять докази
надання послуг та докладний розрахунок
фактичних витрат.

В запереченні на апеляційну скаргу
відповідач просить рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 04.03.2014р. по справі №904/9824/13
залишити без змін, в задоволенні
апеляційної скарги відмовити.

Дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши повноту встановлення
господарським судом обставин справи та
правильність їх юридичної оцінки,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради від
20.05.2004р. №1435 житловий будинок №31 по вул.
Семафорній в м.Дніпропетровську
переданий на баланс Комунального
виробничого житлово-експлуатаційного
підприємства Самарського району,
правонаступником всіх прав та
обов'язків якого відповідно п. 1.1.
Статуту є КП "Житлове господарство
Самарського району" .

УДППЗ "Укрпошта" в особі
Дніпропетровської дирекції Поштамту -
Центру поштового зв'язку №1 на підставі
договору оренди від 10.12.2010р. орендує
нежитлове приміщення площею 72, 2 кв. м. в
будинку №31 по вул.Семафорній в м.
Дніпропетровську, яке розміщене на
першому поверсі дев'ятиповерхового
будинку.

Пунктом 17 рішення виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради №964
від 13.07.2011р. "Про встановлення тарифів
на послуги з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій по
кожному будинку окремо для
житлово-експлуатаційних підприємств
комунальної власності територіальної
громади міста" зобов'язано всіх
суб'єктів підприємницької діяльності,
які орендують нежитлові приміщення у
житлових будинках, або яким вони
належать на праві власності, крім
орендної плати та плати за комунальні
послуги за тарифами, брати участь у
загальних для всього житлового будинку
експлуатаційних витратах пропорційно
загальній площі.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 25.04.2013р.
по справі №904/2219/13, яке набрало законної
сили, зобов'язано УДППЗ "Укрпошта" в
особі Дніпропетровської дирекції
Поштамту - Центру поштового зв'язку №1
укласти з КП "Житлове господарство
Самарського району" договір №59/79 про
надання послуг з утримання будинків,
споруд та прибудинкових територій в
редакції позивача.

По справі №904/2219/13 господарським судом
встановлено, що листом №1585 від 22.11.2012р.
позивач повторно направив на адресу
відповідача два екземпляри договору
№59/79 про надання послуг з утримання
будинків, споруд та прибудинкових
територій, проте, відповідач надав
відповідь (лист №01-279 від 29.11.12р.), де
зазначив, що вважає редакцію договору
неприйнятною для підприємства, тоді як
наданий позивачем проект договору є
типовим і затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 20.05.2009р.
№529 "Про затвердження Типового
договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій".

Посилаючись на те, що на підставі
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 25.04.2013р.
у справі №904/2219/13 між сторонами
укладено договір про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій №59/79, проте, у
період, що передував його укладенню, а
саме з 01 січня 2011р. по 31 травня 2013р.
включно відповідачем отримувалися
послуги з утримання будинку та
прибудинкової території, грошові кошти
за надані послуги не сплачувались,
позивач просить відповідно до норм ст.
1213 Цивільного кодексу України стягнути
з відповідача 3 998, 99 грн. вартості
зазначених послуг.

На підтвердження позовних вимог
позивачем надані табеля обліку
використання робочого часу двірників,
в яких зафіксовані дні та часи роботи
кожного двірника за закріпленою
територією; робочі наряди
слюсарів-сантехніків,
електрогазозварювальників,
електромонтерів та договори на
виконання підрядних робіт з підрядними
організаціями, які підтверджують
виконані роботи з технічного
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж та поточного ремонту будинку за
спірний період; акти виконаних робіт з
підприємством ЧП "Ефект" на дератизацію
підвальних приміщень; акти на
періодичну повірку та прочистку
димовентиляційних каналів, які
підтверджують обслуговування
димовентиляційних каналів.

Фактичні витрати з утримання будинку
та прибудинкової території за адресою:
м. Дніпропетровськ, вул. Семафорна
будинок №31 розраховані позивачем з
урахуванням показників фактичних
витрат та планових витрат по кожному
виду послуг.

Нарахування за надані послуги,
передбачені типовим переліком послуг з
утримання будинків та прибудинкових
територій для житлово-експлуатаційних
підприємств комунальної власності і
територіальної громади
м.Дніпропетровська, проведено
відповідно до займаної площі
приміщення будинку за тарифами,
затвердженими рішенням міської ради.

Докази звернення відповідача в
установленому законодавством порядку
з претензіями щодо надання неякісних
житлово-комунальних послуг у
матеріалах справи відсутні.

Основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між їхніми
виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та
обов'язки визначені Законом України
"Про житлово-комунальні послуги",
відповідно до ст. 1 якого під
житлово-комунальними послугами слід
розуміти результат господарської
діяльності, спрямованої на
забезпечення умов проживання та
перебування осіб у жилих і нежилих
приміщеннях, будинках і спорудах,
комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил.

Статтею 13 наведеного Закону серед
житлово-комунальних послуг
виокремлено, зокрема, послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій (прибирання
внутрішньобудинкових приміщень та
прибудинкової території,
санітарно-технічне обслуговування,
обслуговування внутрішньобудинкових
мереж, утримання ліфтів, освітлення
місць загального користування,
поточний ремонт, вивезення побутових
відходів тощо).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги"
передбачене право споживача
одержувати вчасно та відповідної
якості житлово-комунальні послуги
згідно із законодавством та умовами
договору на надання
житлово-комунальних послуг, при цьому
такому праву прямо відповідає
визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону
обов'язок споживача оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Таким чином, споживачі зобов'язані
оплатити житлово-комунальні послуги,
якщо вони фактично користувалися ними.

Згідно ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу
України, майново-господарськими
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку; майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.

В ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України
встановлено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Отже, в даному випадку між сторонами
виникли певні взаємовідносини, що
підпадають під норми ст. ст. 11, 202, 509, 901
Цивільного кодексу України, ст.ст. 173-175
Господарського кодексу України і
свідчать про існування між сторонами
відносин з надання послуг, в результаті
чого у відповідача виникли
зобов'язання по оплаті наданих
позивачем послуг.

Відповідно ст. 901 Цивільного кодексу
України, за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідачем зобов'язання щодо оплати
отриманих з 01 січня 2011р. по 31 травня 2013р.
включно послуг в сумі 3 998, 99 грн. не
виконано.

Відповідно до загальних умов виконання
зобов'язання, установлених ст.526
Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Недотримання таких вимог призводить до
порушення зобов'язань.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу;
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач не надав беззаперечні
докази, які спростовують позовні
вимоги, а посилання на відсутність
правовідносин між сторонами є
безпідставним та таким, що не
відповідає дійсності.

Отже, правовідносини, які склалися між
сторонами, є грошовим зобов'язанням, в
якому, серед інших прав і обов'язків
сторін, на боржників покладено
виключно певний цивільно-правовий
обов'язок з оплати отриманих
житлово-комунальних послуг, якому
кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1
ст. 509 Цивільного кодексу України) -
вимагати сплату грошей за надані
послуги.

Неукладення договору про надання
житлово-комунальних послуг у письмовій
формі не звільняє відповідача від
обов'язку оплачувати надані послуги.

Споживачі зобов'язані оплатити
житлово-комунальні послуги, якщо вони
фактично користувалися ними.
Відсутність договору на надання
житлово-комунальних послуг сама по
собі не може бути підставою для
звільнення споживача від оплати послуг
у повному обсязі (постанова Верховного
Суду України від 30 жовтня 2013р. у справі
№ 6-59цс13).

В п. 3.12 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" визначено, що не
вважаються зміною підстав позову
доповнення його новими обставинами при
збереженні в ньому первісних обставин
та зміна посилання на норми
матеріального чи процесуального права;
водночас і посилання суду в рішенні на
інші норми права, ніж зазначені у
позовній заяві, не може розумітися як
вихід суду за межі позовних вимог.
Аналогічна позиція викладена в п. 16
інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
29.06.2010р. №01-08/369.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу комунального
підприємства "Житлове господарство
Самарського району" Дніпропетровської
міської ради, м. Дніпропетровськ
задовольнити.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 04.03.2014р.
по справі №904/9824/13 скасувати.

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Українського державного
підприємства поштового зв'язку
"Укрпошта" в особі Дніпропетровської
дирекції Українського державного
підприємства поштового зв'язку
"Укрпошта" Поштамту - Центру поштового
зв'язку №1, м. Дніпропетровськ на
користь комунального підприємства
"Житлове господарство Самарського
району" Дніпропетровської міської
ради, м.Дніпропетровськ 3 998, 99 грн.
вартості отриманих послуг з утримання
будинку та прибудинкової території, 1
720, 50 грн. витрат по сплаті судового
збору за подання позовної заяви та 913, 50
грн. витрат по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги.

Виконання постанови доручити
господарському суду Дніпропетровської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України через апеляційний
господарський суд.

Головуючий суддя
І.А. Сизько

Суддя
І.М. Герасименко

Суддя
І.Л. Кузнецова

(Повний текст постанови складений
21.05.2014р.)