КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2014 р.
Справа№ 910/136/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Кондес Л.О.

Ропій Л.М.

при секретарі:
Бовсунівській Л.О.,

за участю представників:

від позивача Шошин В.П., дов.
від 10.02.2014,

від відповідача не з'явився,

розглянувши апеляційну скаргу
Дочірнього підприємства "Укравтогаз"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 27.03.2014

(дата підписання - 11.04.2014)

у справі №910/136/14 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Східна мастильна
компанія"

до Дочірнього підприємства
"Укравтогаз" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України"

про стягнення 646670,99 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 27.03.2014 позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Східна
мастильна компанія" (далі - позивач) до
Дочірнього підприємства "Укравтогаз"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (далі - відповідач)
про стягнення 646670,99 грн задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача 599514,64 грн боргу, 47156,35 грн 3%
річних та 12933,42 грн судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
рішення Господарського суду міста
Києва від 27.03.2014 скасувати, постановити
нове, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог. Апеляційна скарга
мотивована тим, що видаткова накладна
від 11.01.2011 № ВС-0000006 та акт
приймання-передачі від 11.01.2011 №0006 не
мають відношення до даної справи,
оскільки місять посилання на інший
номер договору (ВС-63) від 01.10.2010. Крім
того, позивачем не надано доказів
якості поставленої продукції та
невірно оформлено первинні документи,
що свідчить про відсутність грошового
зобов'язання у відповідача перед
позивачем, а тому вимоги про стягнення
боргу та 3% річних є безпідставними.

Розпорядженням Заступника Голови
Київського апеляційного
господарського суду від 22.04.2014 для
розгляду апеляційної скарги
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий-суддя Рябуха В.І., судді
Кондес Л.О., Ропій Л.М.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 22.04.2014 прийнято
апеляційну скаргу до розгляду та
порушено апеляційне провадження,
розгляд справи призначено на 04.06.2014.
Дану ухвалу надіслано відповідно до
вимог Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України від
20.02.2013 №28. Доказами належного
повідомлення сторін про час і місце
розгляду справи є повідомлення про
вручення поштового відправлення
(ухвали від 22.04.2014) позивачу - 25.04.2014 та
відповідачу - 23.04.2014, долучені до
матеріалів справи.

04.06.2014 через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду надали:

позивач - відзив на апеляційну скаргу,

відповідач - клопотання про
відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні 04.06.2014 представник
позивача заперечив доводи апеляційної
скарги, просив залишити її без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 27.03.2014 - без змін.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, однак через
відділ документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду надав клопотання
про відкладення розгляду справи в
зв'язку з неможливістю забезпечити
явку представника у судове засідання.

Згідно з ст. 28 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) представниками сторін у
справі можуть бути особи, повноваження
яких підтверджуються довіреністю.

Слід зазначити, що ГПК України не
обмежує кількості представників, яких
може призначити одна особа та не
забороняє посадовій особі товариства
особисто брати участь у справі.

Якщо відзив на позовну заяву і
витребувані документи не подано,
справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами (ст. 75 ГПК
України).

Стаття 77 ГПК України надає суду право, а
не зобов'язує його відкласти розгляд
справи в разі нез'явлення в засідання
представників сторін, інших учасників
судового процесу.

Ознайомившись з клопотанням
відповідача про відкладення розгляду
справи судом апеляційної інстанції
встановлено, що у ньому відсутні
ґрунтовні пояснення причини
відсутності представника та не додано
належних доказів, в розумінні ст.33 ГПК
України, на підтвердження клопотання.

За таких обставин колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що сторони були належним
чином повідомлені про час та місце
проведення судового засідання з
розгляду апеляційної скарги
відповідача, а матеріали справи
дозволяють розглянути апеляційну
скаргу без його участі, з метою
дотримання вимог ст. 102 ГПК України, на
думку колегії суддів, відсутні
підстави для відкладення розгляду
справи.

В статті 99 ГПК України зазначено, що в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі
перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши представника позивача,
виходячи з вимог чинного
законодавства, апеляційний суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.
530 ЦК України).

Частинами 1,2 ст.712 ЦК України
передбачено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.10.2010 між сторонами укладено договір
поставки №139-У (далі - договір),
відповідно до якого постачальник
(позивач) зобов'язується в порядку та на
умовах, визначених договором передати
у власність покупцю (відповідачу)
матеріали мастильні спеціальні та
засоби для автомобілів (Антифриз
"Тосол-40"), код згідно ДК 016-97-24.66.3, у
кількості 197,75 тонн, а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
вартість поставленої продукції на
умовах, передбачених договором (п.1.1
договору).

Згідно п.3 договору ціна продукції
зазначена у специфікації, яка є
невід'ємною частиною даного договору.
Загальна вартість договору
складається з сумарної вартості
продукції, зазначеної у специфікації
до договору. Ціна на продукцію
залишаються незмінними протягом
строку дії договорі.

Відповідно до п.4 договору розрахунок
за поставлену продукцію проводиться
покупцем на підставі рахунку-фактури
та підписаного сторонами акта
приймання-передачі продукції.

Покупець повинен оплатити 100% вартості
продукції, що була поставлена протягом
120 календарних днів з дати поставки та
отримання рахунку-фактури.

Постачальник виставляє покупцю
рахунку-фактури окремо на кожну
прийняту покупцем партію продукції.
Рахунки-фактури повинні бути складені
постачальником відповідно до
підписаних сторонами видаткових
накладних.

Оплата по договору здійснюється
покупцем у безготівковій формі шляхом
перерахування коштів на банківський
рахунок виконавця, зазначений в п.12
договору.

У пункті 5.7 договору зазначено, що факт
надходження продукції підтверджується
видатковою накладною, яка підписуються
повноваженими представниками сторін у
день отримання продукції.

Протягом 3 робочих днів з дати поставки
партії продукції постачальник надає
покупцю підписаний зі свого боку акт
приймання-передачу партії продукції у
двох примірниках. Зазначений акт
повинен бути складений згідно
відповідної видаткової накладної (п.5.12
договору).

Договір набирає чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін і діє до 30.09.2011
(п.11.1 договору).

Договір підписано уповноваженими
представниками сторін, підписи яких
скріплено печатками товариства та
підприємства.

На виконання умов договору позивачем
поставлено, а відповідачем прийнято
матеріали мастильні спеціальні та
засоби для автомобілів (Антифриз
"Тосол-40"), код згідно ДК 016-97-24.66.3 всього
на 919514,64 грн, про що свідчать:

видаткова накладна від 13.12.2010 №ВС-0002979
на суму 167912,16 грн та акт
приймання-передачу від 13.12.2010 №2979,

видаткова накладна від 15.12.2010 №ВС-0003014
на суму 172551,12 грн та акт
приймання-передачі від 15.12.2010 №3014,

видаткова накладна від 15.12.2010 №ВС-0003006
на суму 175643,76 грн та акт
приймання-передачі від 15.12.2010 №3006,

видаткова накладна від 16.12.2010 №ВС-0003020
на суму 178827,36 грн та акт
приймання-передачі від 16.12.2010 №3020,

видаткова накладна від 27.12.2010 №ВС-0003086
на суму 78898,70 грн та акт
приймання-передачі від 27.12.2010 №3086,

видаткова накладна від 11.01.2011 №ВС-0000006
на суму 145681,54 грн та акт
приймання-передачі від 11.01.2011 №0006.

Видаткові накладні підписані
відповідачем без зауважень та
заперечень.

На оплату поставленої продукції
позивачем було виставлено відповідачу
рахунки-фактур.

Факт отримання продукції відповідачем
підтверджується підписом
уповноваженої ним, згідно
довіреностей, особи в графі
"Отримав(ла)".

Згідно банківських виписок з рахунку
позивача за 15.02.2011 та 21.03.2011 відповідач
здійснив часткову оплату поставленої
продукції в сумі 320000,00 грн, в результаті
чого у нього утворилась кредиторська
заборгованість перед позивачем в сумі
599514,64 грн.

18.10.2013 позивач звернувся до відповідача
з вимогою №10/18-1, в якій просив погасити
існуючу заборгованість.

Відповідач відповіді на претензію не
надав, вимоги не виконав.

З огляду на викладене вище, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про задоволення
позовних вимог та стягнення з
відповідача 599514,64 грн основного боргу.

В статті 610 ЦК України зазначено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина 1 ст. 612 ЦК України передбачає,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

У відповідності до ст.625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Дана стаття визначає загальні правила
відповідальності за порушення
грошового зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора
вимагати стягнення боргу, враховуючи
індекс інфляції та відсотки річних, є
способом захисту майнових прав та
інтересів кредитора, сутність яких
складається з відшкодування
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів, а також
отримання компенсації (плати) від
боржника за користування ним грошовими
коштами, які належать до сплати
кредитору.

Відповідно до п.7.1 договору за
невиконання або неналежне виконання
взятих на себе зобов'язань сторони
несуть відповідальність згідно
чинного законодавства України.

Позивачем наведено розрахунок суми 3%
річних, згідно якого він просить
стягнути з відповідача 47156,35 грн 3%
річних за період з 12.05.2011 по 23.12.2013.

Перевіривши розрахунок позивача, суд
першої інстанції визнав його вірним та
задовольнив вимогу про стягнення 47156,35
грн 3% річних, з чим погоджується суд
апеляційної інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги
колегія суддів зазначає наступне.

Зазначення іншого номеру договору
(ВС-63) від 01.10.2010 у спірній видатковій
накладній від 11.01.2011 №ВС-0000006 на суму
145681,54 грн розцінюється судом
апеляційної інстанції як технічна
описка, оскільки з рахунку-фактури від
06.01.2011 №ВС-0003784 на суму 145681,54 грн та
податкової накладної від 11.01.2011 №11 на
суму 145681,54 грн вбачається, що поставка
була здійснена на виконання умов
договору поставки від 01.10.2010 №139-У.

Твердження відповідача в апеляційній
скарзі про те, що позивачем поставлено
неякісну продукцію, не підтверджується
відповідними діями відповідача та
матеріалами справи.

Так, пункт 5.2 договору містить перелік
дій покупця в разі поставки неякісної
продукції.

Прийом продукції по якості
здійснюється покупцем у відповідності
з документами, що підтверджують якість
продукції та Інструкцією про порядок
приймання продукції
виробничо-технічного призначення
товарів народного споживання за
якістю, затвердженою постановою
Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР
від 25.04.1966 №П-7 (далі - Інструкція №П-7)
(п.5.3 договору).

В разі виявлення факту поставки
неякісної продукції в частині або в
цілому, договором передбачена
процедура повідомлення постачальника
про поставку неякісної продукції, а
саме, згідно п.7.4 договору у випадку
постачання неякісної продукції
покупець має право пред'явити
постачальнику претензію протягом 20
календарних днів з дня встановлення
покупцем недоліків поставленої
продукції.

Відповідач всупереч п.7.4 договору та
вимог Інструкції №П-7 не скористався
правом на фіксування поставки
неякісної продукції - не надіслав
позивачу протягом 20 днів претензію та
не склав акт, в якому було б вказано
кількість оглянутої продукції і
характер виявлених при прийманні
дефектів. Враховуючи вид продукції, що
поставлялась позивачем у 2010 році -
матеріали мастильні спеціальні та
засоби для автомобілів (Антифриз
"Тосол-40"), відповідач мав право в
подальшому скласти акт про приховані
недоліки, як це передбачає Інструкція
№П-7.

Докази того, що позивач не надав
відповідачу сертифікати якості в
матеріалах справи відсутні.

Відповідач здійснив приймання
продукції без зауважень та заперечень,
без фіксування непередання йому
позивачем документів.

Твердження про невідповідність
оформлення первинних документів
законодавству України, не приймається
судом апеляційної інстанції до уваги,
оскільки відповідачем продукція
прийнята без фіксування зауважень до
документів ні під час приймання
продукції, ні в подальшому. Крім того,
слід звернути увагу на здійснену
відповідачем часткову оплату
продукції, що свідчить про визнання
ним свого обов'язку оплатити
поставлену продукцію.

Будь-яких доказів звернення до
позивача з претензіями відповідачем не
надано, ґрунтовних обставин, які б
звільняли його від обов'язку оплатити
прийняту продукцію в апеляційній
скарзі не наведено.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
особа повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, з огляду на викладене вище,
колегія Київського апеляційного
господарського суду не вбачає підстав
для скасування рішення Господарського
суду міста Києва від 27.03.2014 у даній
справі, оскільки воно відповідає
нормам матеріального та
процесуального права, фактичним
обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього
підприємства "Укравтогаз" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" залишити без задоволення, а
рішення Господарського суду міста
Києва від 27.03.2014 у справі №910/136/14 - без
змін.

2. Матеріали справи №910/136/14
повернути до Господарського суду міста
Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.І. Рябуха

Судді
Л.О. Кондес

Л.М. Ропій