ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2014 р.
Справа № 914/960/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Петрашко М.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
матеріали справи

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", м.Київ

до відповідача Будинкоуправління №1
Яворівської квартирно-експлуатаційної
частини району, м.Яворів Львівської
області

про стягнення 71 668,66 грн.

За участю представників сторін:

від позивача не з'явився;

від відповідача Заник М.Ю. - представник
(довіреність №18 від 27.01.2014р.).

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід судді не поступали,
клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не надходили. В
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Дочірня компанія "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" звернулась
до господарського суду Львівської
області із позовом до
Будинкоуправління №1 Яворівської
квартирно-експлуатаційної частини
району про стягнення 71 668,66 грн. з яких 42
987,21 грн. - пеня, 2 451,22 грн. - інфляційні
втрати та 26 230,23 грн. - 3% річних.

Ухвалою суду від 21.03.2014р. прийнято
позовну заяву до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 09.04.2014р. Ухвалою
суду від 09.04.2014р. розгляд справи
відкладено на 14.05.2014р.

Позивач явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, причин неявки представника
не повідомив. Позивач належним чином
повідомлений про дату, час та місце
розгляду справи, що підтверджується
повідомленням про вручення
рекомендованого поштового
відправлення №04 0 від 14.04.2014р.,
вручено - 17.04.2014р.

Представник відповідача просив
застосувати строк позовної давності з
підстав викладених у раніше поданій
заяві про застосування строку позовної
давності (вх. №15339/14 від 09.04.2014р.).
Представник відповідача також просив
на підставі ст.83 ГПК України зменшити
розмір пені заявленої до стягнення.

Розглянувши, дослідивши матеріали
справи та заслухавши представника
відповідача, господарський суд, -

встановив:

28.01.2011 року між Дочірньою компанією "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (надалі -
постачальник) та Будинкоуправлінням №1
Яворівської квартирно-експлуатаційної
частини району (надалі - покупець) було
укладено Договір №22/11-ТЕ-1164-н поставки
природного газу для надання населенню
та релігійним організаціям послуг з
опалення та гарячого водопостачання,
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язується поставити покупцеві
імпортований природний газ, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
природний газ в обсязі, зазначеному у
п.1.2. цього договору. Газ, що
постачається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для надання населенню та релігійним
організаціям послуг з опалення та
гарячого водопостачання. Використання
газу покупцем для інших потреб не є
предметом цього договору.

Обсяги природного газу, які
передаються постачальником покупцю у
період з 01.01.2011р. по 31.12.2011р. зазначені у
п.2.1. договору

Відповідно до п.3.1. договору ціна за 1000
куб.м. газу становить 840,196 грн. без
урахування ПДВ, збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
газу, крім:

- збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на газ - 2%;

- податок на додану вартість за ставкою
20%.

Крім того, тариф на транспортування
газу магістральними та розподільними
трубопроводами - 234,00 грн., крім того ПДВ
- 20%.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 1
091,00 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ -
1 309,20 грн.

31.03.2011р. сторони уклали додаткову угоду
№2 до договору поставки природного
газу, якою з 01.04.2011р. п.3.1. договору
викладено в наступній редакції:

«ціна за 1000 куб.м. газу становить 815,00
грн. без урахування ПДВ, збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%;

- податок на додану вартість за ставкою
20%.

Крім того, тариф на транспортування
природного газу магістральними та
розподільними трубопроводами - 259,70
грн., крім того ПДВ - 20%.

До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 1
091,00 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ -
1 309,20 грн.»

Згідно із п.3.1.1. договору загальна
вартість цього договору складається із
сум вартості місячних поставок газу.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що
розрахунки проводяться шляхом
поетапної оплати у такому порядку:

- перша оплата в розмірі 34% від вартості
запланованих місячних обсягів
постачання газу проводиться не пізніше
10-го числа місяця поставки;

- подальші оплати проводяться
плановими платежами по 33% від вартості
запланованих місячних обсягів
постачання газу до 20-го та 30-го (31-го)
числа місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично
спожиті обсяги газу здійснюється на
підставі акта приймання-передачі газу
до 20-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Строк поставки газу: з 01.01.2011р. по
31.12.2011р. включно (п.5.1. договору).

Відповідно до п.6.1.1. договору покупець
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі сплачувати за поставлений газ.

Згідно із п. 7.3.1. договору у разі
порушення покупцем умов п.4.1. цього
договору, покупець зобов'язується (крім
суми заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Пунктом 9.3. договору сторони дійшли
згоди, що строк позовної давності за
цим договором та до вимог про стягнення
неустойки встановлюється тривалістю у
3 (три) роки. Неустойка нараховується за
шість місяців, що передують моменту
звернення з претензією або позовом.

Як зазначає позивач у позовній заяві,
ДК «Газ України» свої зобов'язання
згідно договору виконала, передавши
відповідачу протягом січня - квітня
2011р. природний газ на загальну суму 855
939,25 грн.

Позивач зазначає, що відповідач
розрахувався за спожитий природний газ
в повному обсязі, проте з порушенням
строків розрахунків, встановлених
договором.

На підставі викладеного позивач
нарахував відповідачу пеню в розмірі 42
987,21 грн., 3% річних в розмірі 26 230,23 грн. та
інфляційні втрати в розмірі 2 451,22 грн.

Таким чином, позивач звернувся до
господарського суду Львівської
області та просить стягнути на його
користь 71 668,66 грн., з яких 42 987,21 грн. -
пеня, 26 230,23 грн. - 3% річних та 2 451,22 грн. -
інфляційні втрати.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, заслухавши
представника відповідача суд дійшов
висновку, що позов слід задоволити
частково з наступних підстав.

Згідно зі статтею 509 ЦК України
зобов'язання це правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України,
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема є договори
та інші правочини. Згідно ст.174
Господарського кодексу України однією
з підстав виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. За умовами ст.629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар та
сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи,
28.01.2011 року між сторонами було укладено
договір №22/11-ТЕ-1164-н поставки
природного газу для надання населенню
та релігійним організаціям послуг з
опалення та гарячого водопостачання.

Факт виконання позивачем своїх
зобов'язань за вказаним договором
підтверджується наступними актами
прийому-передачі природного газу: від
31.01.2011р. на суму 304 709,75 грн., від 28.02.2011р.
на суму 274 138,62 грн., від 31.03.2011р. на суму 240
175,36 грн. та від 30.04.2011р. на суму 36 915,51 грн.

Відповідач здійснив оплату за
поставлений йому природній газ за
період з січня по квітень 2011р. включно,
що підтвердив позивач та як вбачається
із матеріалів справи. Однак оплата за
поставлений відповідачу природний газ
за вказаний період була здійснена
відповідачем із порушенням строків
оплати передбачених пунктом 4.1.
договору.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

У відповідності із ст.193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Аналогічно відповідно до
ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки

За умовами ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання свого
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу
України кореспондуються із приписами,
встановленими Господарським кодексом
України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно із п. 7.3.1. договору у разі
порушення покупцем умов п.4.1. цього
договору, покупець зобов'язується (крім
суми заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

Суд, перевіривши розрахунок розміру
пені, дійшов висновку про правильність
її нарахування, а отже позовні вимоги в
частині стягнення пені є
обґрунтованими.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання, а саме: сплата
суми боргу з урахуванням індексу
інфляції за весь час прострочення та
трьох відсотків річних від
простроченої суми.

Суд, перевіривши розрахунок розміру 3%
річних та інфляційних втрат, дійшов
висновку про правильність їх
нарахування, а отже позовні вимоги в
частині стягнення 3% річних та
інфляційних втрат є обґрунтованими.

Однак відповідачем подано заяву
(вх.№15339/14 від 05.04.2014р.) про застосування
строку позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України,
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Згідно із ст.256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність в один рік, відповідно
до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України,
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

Пунктом 9.3. договору сторони дійшли
згоди, що строк позовної давності за
цим договором та до вимог про стягнення
неустойки встановлюється тривалістю у
3 (три) роки. Неустойка нараховується за
шість місяців, що передують моменту
звернення з претензією або позовом.

Як зазначалося вище позивач поставив
відповідачу природній газ відповідно
до наступних актів прийому-передачі
природного газу від 31.01.2011р. на суму 304
709,75 грн., від 28.02.2011р. на суму 274 138,62 грн.,
від 31.03.2011р. на суму 240 175,36 грн. та від
30.04.2011р. на суму 36 915,51 грн.

Відповідно до абзацу другого п.4.2.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів» якщо
договором чи іншим правочином
визначено різні строки виконання
окремих зобов'язань, що з нього
виникають (наприклад, у зв'язку з
поетапним виконанням робіт або з
розстроченням оплати), позовна
давність обчислюється окремо стосовно
кожного з таких строків. Позовна
давність за позовами, пов'язаними з
простроченням почасових платежів
(проценти за користування кредитом,
орендна плата тощо), обчислюється
окремо за кожним простроченим
платежем.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що
розрахунки проводяться шляхом
поетапної оплати у такому порядку:

- перша оплата в розмірі 34% від вартості
запланованих місячних обсягів
постачання газу проводиться не пізніше
10-го числа місяця поставки;

- подальші оплати проводяться
плановими платежами по 33% від вартості
запланованих місячних обсягів
постачання газу до 20-го та 30-го (31-го)
числа місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично
спожиті обсяги газу здійснюється на
підставі акта приймання-передачі газу
до 20-го числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Тобто, в даному випадку позовну
давність по простроченим платежам слід
обчислювати окремо по кожному
простроченому платежу (по кожному акту
прийому-передачі природного газу
окремо).

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач звернувся до господарського
суду Львівської області із позовною
заявою 11.03.2014р. (відмітка поштового
відділення на конверті в якому позивач
надіслав на адресу суду позовну заяву з
додатками).

По акту прийому-передачі природного
газу за січень 2011р. датою спливу строку
позовної давності є 20.02.2014р.

По акту прийому-передачі природного
газу за лютий 2011р. датою спливу строку
позовної давності є 20.03.2014р.

По акту прийому-передачі природного
газу за березень 2011р. датою спливу
строку позовної давності є 20.04.2014р.

По акту прийому-передачі природного
газу за квітень 2011р. датою спливу
строку позовної давності є 20.05.2014р.

Тобто беручи до уваги окремо кожний акт
прийому-передачі природного газу та
зважаючи на п.4.1. договору, строк
позовної давності щодо оплати по акту
прийому-передачі природного газу за
січень 2011р. сплив. А відтак у позивача
відсутні підстави звернутися до суду з
вимогою про стягнення з відповідача
пені, 3% річних та інфляційних втрат за
прострочення оплати за поставлений
природний газ у січні 2011р.

Отже, у зв'язку із спливом строку
позовної давності позивачу слід
відмовити в частині позовних вимог про
стягнення з відповідача пені в розмірі
1 432,67 грн., 3% річних в розмірі 2 728,39 грн.
та інфляційних втрат в розмірі 709,09 грн.,
нараховані за порушення строків оплати
по акту прийому-передачі природного
газу за січень 2011р.

Щодо решти позовних вимог, а саме щодо
стягнення 41 554,54 грн. пені, 23 501,84 грн. 3%
річних та 1 742,13 грн. інфляційних втрат,
суд дійшов висновку про наявність
підстав для їх задоволення, однак,
відповідач заявив клопотання про
зменшення розміру пені на підставі ст.83
ГПК України.

Щодо клопотання відповідача про
зменшення розміру пені на підставі ст.83
ГПК України суд зазначає наступне.

Пунктом 3 статті 83 ГПК України надано
право господарському суду, приймаючи
рішення, зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Господарський процесуальний кодекс
України не містить переліку випадків,
що дають право господарському суду
зменшувати розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

У частині третій статті 551 Цивільного
кодексу України йдеться про право суду
зменшувати належну до сплати
кредиторові неустойку, зазначено, що
розмір такої неустойки може бути
зменшений судом, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Враховуючи те, що відповідач вживав
всіх заходів щодо погашення
заборгованості, повністю погасив
основний борг перед позивачем, а також
враховуючи майновий стан відповідача,
суд вважає за доцільне зменшити розмір
пені на 30 відсотків та стягнути з
відповідача на користь позивача пеню в
розмірі 29 088,17 грн.

Пунктом 4.4. Постанови Пленуму Вищого
Господарського Суду України від 21.02.2013
року №7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України"
встановлено, що у разі коли
господарський суд на підставі пункту 3
статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки
(штрафу, пені), витрати позивача,
пов'язані зі сплатою судового збору,
відшкодовуються за рахунок
відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

Судові витрати у справі слід
розподілити відповідно до статті 49 ГПК
України та стягнути з відповідача на
користь позивача 1 702,84 грн.

Відповідно до ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами
у справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми
процесуального закону та як вбачається
з матеріалів справи, відповідачем не
спростовано доводів позовної заяви, не
надано суду належних та допустимих
доказів про наявність інших обставин
ніж ті, що досліджені в ході судових
засідань.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85, 115, 116 ГПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Будинкоуправління №1
Яворівської квартирно-експлуатаційної
частини району (81000, Львівська область,
м.Яворів, вул.Івана Хрестителя, 53, ) на користь Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, 1,
) пеню в розмірі 29 088,17
грн., 3% річних в розмірі 23 501,84 грн.,
інфляційні втрати в розмірі 1 742,13 грн.
та судовий збір в розмірі 1 702,84 грн.

3. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим
рішенням в законної сили, в порядку
ст.116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 19.05.2014р.

Суддя
Петрашко М.М.