ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇН

28.05.2014
Справа №917/492/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АККО Інтернешнл",
пр-т Перемоги, 40-Б, м. Київ, 03680

до Публічного акціонерного товариства
"Полтавський машинобудівний завод",
вул. М. Бірюзова, 27, м. Полтава,
Полтавська область, 36000

про стягнення 9 767,61 грн.

Суддя Плотницька Н.Б.

Представники:

від позивача: Лебедєва-Ровенчук О.І.,
дов. б/н від 14.11.2013,

від відповідача: Ясниська О.О., дов. №60/79
від 26.02.2014.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення згідно
статті 85 ГПК України.

Суть справи: розглядається позовна
заява про стягнення заборгованості за
договором про надання послуг з
організації участі у виставці "Inprodmash &
Upakovka' 2012" №116/IN від 16.08.2012 в розмірі 9 767,61
грн., з яких: 9 302,37 - основний борг, 18,24
грн. - загальне інфляційне збільшення
суми основної заборгованості, 447,00 грн. -
нарахування процентів за користування
коштами основної заборгованості.

Ухвалою господарського суду
Полтавської області від 24 березня 2014
року порушено провадження у справі
№917/492/14 та призначено до розгляду в
засіданні на 10 квітня 2014 року на 10:20 год.
у приміщені господарського суду
Полтавської області.

Ухвалою суду від 13.05.2014, враховуючи
клопотання відповідача, строк розгляду
справи продовжено на 15 днів.

Від позивача надійшли додаткові
документи для приєднання до матеріалів
справи (вх №6791 від 28.05.2014).

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач, всупереч умовам укладеного
договору, взяті на себе зобов'язання
виконав не в повному обсязі, та не
повністю розрахувався за надані
позивачем послуги. В судовому
засіданні представник позивача на
задоволенні позовних вимог наполягав.

Відповідач надав суду відзив на
позовну заяву, в якому основних борг
визнав, проти стягнення 447, 00 грн. 3%
річних заперечував, зазначивши, що
договором №116/IN від 16.08.2012 не
передбачено нарахування процентів за
користування коштами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
встановив:

16 серпня 2012 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "АККО
Інтернешнл" (надалі Позивач) та
Публічним акціонерним товариством
"Полтавський машинобудівний завод"
(надалі Відповідач) було укладено
договір №116/IN про надання послуг з
організації участі у виставці "Inprodmash &
Upakovka' 2012" (надалі Договір).

Відповідно до вказаного Договору,
Позивач надав Відповідачу увесь спектр
послуг, передбачених п. 2.1.1. - 2.1.9
Договору, пов'язаних з його участю у
виставці "Inprodmash & Upakovka' 2012", а Відповідач
зобов'язувався оплатити надані послуги
згідно з Розділом 3 даного Договору.
Вказана спеціалізована виставка
проходила з 11.09.2012 року по 14.09.2012 року.

Відповідно до п. 3.3. Договору,
Відповідач зобов'язувався протягом 3-ох
банківських днів з дати надання
Позивачем рахунку-фактури здійснити
передплату в розмірі 30% від загальної
вартості послуг, вказаної в п. 3.1. цього
Договору. Решту суми Відповідач
зобов'язувався сплатити не пізніше
21.08.2012 року. Загальна вартість предмету
Договору згідно п. 3.1. Договору
становила - 19 302 грн. 37 коп.

Отже, як зазначив Позивач, Відповідач
повинен був здійснити оплату послуг
Позивача у сумі 19 302,37 грн. до 21.08.2012 року.

Натомість, Відповідач частково виконав
взяті на себе зобов'язання, здійснивши
оплату наданих послу в сумі 10 000,00 грн.,
що підтверджується наданою Позивачем
випискою банку.

Позивач зазначив, що 18.12.2012 Відповідачу
було направлено претензію з вимогою
сплатити борг, яка до цього часу
залишена Відповідачем без задоволення.

Таким чином, станом на час розгляду
справи Відповідач заборгував Позивачу
9 302,37 грн.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. Положеннями статей 627, 628
Цивільного кодексу України визначено,
що відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України,
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами. У
відповідності до вимог статей 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином та в установлений строк,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається. Статтею
193 Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. Не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом. Статтею 530
Цивільного кодексу України
встановлено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.
Зобов'язання припиняється, зокрема,
виконанням, проведеним належним чином
(ст. 599 Цивільного кодексу України).

Таким чином, вимоги Позивача про
стягнення заборгованості у сумі 9 302,37
грн. є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Відповідно до вимог п. 2 статті 625
Цивільного кодексу України, боржник
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три відсотки річних з
простроченої суми, якщо законом або
договором не встановлений інший розмір
відсотків.

На підставі статті 625 ЦК України
Позивачем заявлено до стягнення 18,24
грн. інфляційних втрат за період з
вересня 2012 по листопад 2013 та 447,00 грн. 3 %
річних за період 22.08.2012 по 14.03.2014.

Суд, здійснивши перерахунок заявлених
до стягнення сум інфляційних втрат та 3%
річних, дійшов висновку що позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню.

Посилання Відповідача на те, що
Договором не передбачено нарахування
процентів за користування коштами,
судом до уваги не взяті, оскільки
Позивачем заявлено до стягнення 3%
річних відповідно до статті 625 ЦК
України, які по своїй суті є складовою
частиною суми основного боргу, а не
штрафними санкціями.

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст. 34 ГПК України).

Частиною 1 статті 43 ГПК України
встановлено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж
статті ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень статті 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до статті 78 ГПК України у
разі визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують права і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

За даних обставин, а саме - Відповідач у
відзиві на позовну заяву визнав
позовні вимоги щодо стягнення
основного боргу, позов підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати відповідно до статті 49
ГПК України покладаються на
Відповідача.

На підставі матеріалів справи та
керуючись статтями 43, 49, 78, 82-85 ГПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Полтавський
машинобудівний завод" (вул. М. Бірюзова,
27, м. Полтава, Полтавська область, 36000,
код 14307417) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "АККО
Інтернешнл" (пр-т Перемоги, 40-Б, м. Київ,
03680, код 19257351) 9 302,37 основного боргу, 18,24
грн. інфляційних втрат, 447,00 грн. 3%
річних та 1827,00 грн. судових витрат.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 28.05.2014.

Суддя
Плотницька Н.Б.

Примітка : Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
прийняття, а у разі, якщо у судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частини рішення, воно
набирає законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 цього Кодексу. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційною
інстанцією.