м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовомВиконувача обов'язки
прокурора міста Києва в інтересах
держави в особі Київської міської ради,
Департаменту транспортної
інфраструктури виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) та
Комунального підприємства
«Київтранспарксервіс»доТовариства з
обмеженою відповідальністю
«Слай-Універсал»пророзірвання
договору, звільнення земельної ділянки
та стягнення збитків у розмірі 15 112,50
грн.Суддя Босий В.П.
Представники сторін:
від позивача 1:не з'явивсявід позивача
2:не з'явивсявід позивача 3:не
з'явивсявід відповідача:Горлач В.М.від
прокуратури:Янківський С.В.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Виконувач обов'язки прокурора міста
Києва в інтересах держави в особі
Київської міської ради, Департаменту
транспортної інфраструктури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) та Комунального
підприємства «Київтранспарксервіс»
(надалі - «Підприємство») звернувся до
господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Видавничий дім
«Слай-Універсал» (надалі -
«Товариство») про розірвання договору,
зобов'язання вчинити дії та стягнення
збитків у розмірі 15 112,50 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач неналежним чином виконує
взяті на себе зобов'язання за договором
про надання права на експлуатацію
фіксованих місць паркування
№ДНП-2012-12/04 від 21.12.2012 р., у зв'язку з чим
прокурор вказує на наявність підстав
для розірвання такого договору та
зобов'язання відповідача звільнити
земельну ділянку. Крім того, прокурором
заявлено вимогу про стягнення з
відповідача збитків у розмірі 15 112,50
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 05.08.2013 р. порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 27.08.2013 р. розгляд справи
відкладено до 01.10.2013 р. у зв'язку із
неявкою відповідача та необхідністю
витребування нових доказів.
01.10.2013 р. до канцелярії суду від
прокурора надійшло клопотання про
призначення судової експертизи у
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 01.10.2013 р. розгляд справи
відкладено до 15.10.2013 р. у зв'язку із
неявкою відповідача та невиконанням
сторонами вимог ухвали суду.
Розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
15.10.2013 р. у зв'язку із перебуванням судді
Бондаренко Г.П. у відрядженні справу
Ухвалами господарського суду міста
Києва від 15.10.2014 р. прийнято до
провадження справу № 910/14842/13 суддею
Босим В.П., призначено у справі судову
експертизу, проведення якої доручити
Київському науково-дослідному
інституту судових експертиз, а також
зупинено провадження у справі до
проведення експертизи та отримання
висновку експерта.

12.02.2014 р. до канцелярії суду від
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз надійшов
висновок експерту №
12792/13-41/12793/12794/13-42/12795/13-45 від 31.01.2014 р. за
результатами проведення судової
експертизи у справі № 910/14842/13 за
позовом виконувача обов'язки прокурора
міста Києва в інтересах держави в особі
Київської міської ради, Департаменту
транспортної інфраструктури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) та Комунального
підприємства «Київтранспарксервіс» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Видавничий дім
«Слай-Універсал» про розірвання
договору, зобов'язання вчинити дії та
стягнення збитків у розмірі 15 112,50 грн.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 13.02.2014 р. поновлено
провадження у справі та призначено до
розгляду на 17.03.2014 р.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 17.03.2014 р. розгляд справи
відкладено на 07.04.2014 р.

В судовому засіданні 07.04.2014 р.
представником відповідача надано
відзив на позовну заяву, в якому
відповідач проти задоволення позовних
вимог заперечував повністю з огляду на
те, що порушення ним умов спірного
договору не доведено прокурором
належним чином.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 07.04.2014 р. розгляд справи
відкладено на 30.04.2014 р.

Розпорядженням в.о. Голови
господарського суд міста Києва від
30.04.2014 р. справу № 910/14842/13
передано для розгляду судді
Васильченко Т.В., у зв'язку з
перебуванням судді Босого В.П. у
відпустці.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 30.04.2014 р. справу прийнято до
провадження суддею Васильченко Т.В.,
розгляд справи призначено на 28.05.2014 р.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 28.05.2014 р. справу
№910/14842/13 передано для розгляду судді
Босому В.П. у зв'язку з його виходом з
відпустки.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 28.05.2014 р. справу прийнято до
свого провадження суддею Босим В.П.

В судове засідання прокурор з'явився,
надав пояснення по суті спору, позовні
вимоги підтримав та просив
задовольнити у повному обсязі.

Представники позивачів 1, 2 та 3 в судове
засідання не з'явилися, вимоги ухвали
суду не виконали, про причини неявки
суд не повідомили, хоча про час та місце
розгляду справи були належним чином
повідомлені, що підтверджується
повідомленнями про вручення поштових
відправлень №29476067, №29476059 та №29476075
відповідно.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, надав пояснення по
суті спору, проти задоволення позовних
вимог заперечував повністю.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивачі 1, 2 та 3 повідомлені про час
та місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
суті.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників учасників судового
процесу, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позови, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

21.12.2012 р. між Підприємством (сторона-1) та
Товариством (сторона-2) було укладено
договір про надання права на
експлуатацію фіксованих місць
паркування №ДНП-2012-12/03 (надалі -
«Договір»).

Відповідно до п. 1.1 Договору сторона-1
надає за плату право на організацію та
експлуатацію 45 місць для платного
паркування транспортних засобів, а
також 5 спеціальних місць для
безкоштовного паркування транспортних
засобів, які перевозять інвалідів, що
розташовані на паркувальному
майданчику за адресою: м. Київ,
Дарницький р-н, вул. Ревуцького, 1
(вздовж автостоянки), в межах ІІІ
територіальної зони паркування м.
Києва, а також здійснення розрахунків з
юридичними та фізичними особами за
паркування їхнього автотранспорту.

Пунктом 1.3 Договору визначено, що
сторона-2 набуває право на організацію
об'єкту з моменту набрання чинності
даним договором.

Спір у справі виник у зв'язку із грубим
порушенням, на думку прокурора,
відповідачем зобов'язань за Договором,
у зв'язку з чим прокурор вказує на
необхідність розірвання Договору та
зобов'язання відповідача звільнити
спірну земельну ділянку.

Договір є договором надання послуг, а
тому права та обов'язки сторін
визначаються в тому числі положеннями
глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Матеріалами справи підтверджується
надання позивачем 3 відповідачеві
права на організацію та експлуатацію
місць для платного паркування
транспортних засобів, що розташовані
на паркувальному майданчику за
адресою: м. Київ, Дарницький р-н, вул.
Ревуцького, 1 (вздовж автостоянки), в
межах ІІІ територіальної зони
паркування м. Києва.

Частиною 2 ст. 651 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір може
бути змінено або розірвано за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення договору,
коли внаслідок завданої цим шкоди
друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до п. 6.4 Договору сторона-1
має право достроково розірвати цей
договір в односторонньому порядку у
будь-якому з наступних випадків: у разі
несплати стороною-2 послуг сторони-1 в
розмірі щомісячного платежу протягом
одного місяця з дня закінчення строку
відповідного платежу; у разі грубого
або систематичного порушення умов
договору; у разі використання об'єкту
не за цільовим призначенням або
всупереч умов договору.

Прокурор в позовній заяві вказує, що
підставою для розірвання Договору є
істотне та грубе порушення договірних
зобов'язань, що полягає в організації
та експлуатації паркувальних місць
більше ніж передбачено Договором.

Згідно ст. 905 Цивільного кодексу
України строк договору про надання
послуг встановлюється за домовленістю
сторін, якщо інше не встановлено
законом або іншими
нормативно-правовими актами.

Пунктом 6.1 Договору сторонами
погоджено строк дії договору до 31.12.2013
р.

Відповідно до п. 6.2 Договору зміни у цей
Договір можуть бути внесені тільки за
домовленістю сторін, які оформлюються
додатковою угодою до цього Договору,
яка набирає чинності з моменту
належного оформлення і підписання
сторонами, якщо інше не встановлено у
самій додатковій угоді.

Матеріали справи не містять, а
відповідачем не надано належних та
допустимих в розумінні положень ст.ст.
32, 33 Господарського процесуального
кодексу України доказів укладення між
сторонами додаткової угоди про
продовження строку дії Договору.

За таких обставин, з 01.01.2014 р. Договір є
припиненим у зв'язку із закінченням
строку, на який його було укладено.

При цьому, позовну заяву №07р/г-687вих-13
від 24.07.2013 р. про розірвання Договору,
зобов'язання вчинити дії та стягнення
збитків прокурором було подано до суду
01.08.2013 р., що підтверджується штампом
канцелярії господарського суду міста
Києва, а Договір припинив свою дію
31.12.2013 р., тобто після подання позовної
заяви.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Згідно з п. 4.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» №18
від 26.12.2011 р. господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 11
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань. Припинення
провадження у справі на підставі
зазначеної норми ГПК можливе в разі,
коли предмет спору існував на момент
виникнення останнього та припинив
існування в процесі розгляду справи.
Якщо ж він був відсутній і до порушення
провадження у справі, то зазначена
обставина тягне за собою відмову в
позові, а не припинення провадження у
справі.

Таким чином, провадження у справі в
частині розірвання Договору підлягає
припиненню згідно п. 1-1 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України.

Крім того, прокурор просить зобов'язати
Товариство звільнити земельну ділянку
за адресою: м. Київ, Дарницький р-н, вул.
Ревуцького, 1 (вздовж автостоянки), яка
використовується як майданчик для
паркування транспортних засобів, та
повернути таку земельну ділянку
Підприємству.

Пунктом 6.7 Договору встановлено, що
після припинення або розірвання
договору (окрім випадку оформлення
права власності/ права користування
земельною ділянкою у встановленому
чинним законодавством порядку)
сторона-2 втрачає право на експлуатацію
об'єкту. Сторона-2 зобов'язана не
пізніше дати припинення/розірвання
даного договору звільнити ділянку, на
якій розташований об'єкт.

За таких обставин, у зв'язку з
закінченням строку дії Договору у
відповідача виник обов'язок з передачі
земельної ділянки за адресою: м. Київ,
Дарницький р-н, вул. Ревуцького, 1
(вздовж автостоянки), на користь особи,
яка надавала таку земельну ділянку на
виконання умов Договору, тобто
Підприємству.

В той же час, на момент ухвалення
судового рішення у даній справі в
матеріалах справи наявна копія листа
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автопарк-Сервіс 2005»
від 27.05.2014 р., з якого вбачається, що з
17.05.2014 р. саме ця юридична особа
експлуатує паркувальний майданчик за
адресою: м. Київ, Дарницький р-н, вул.
Ревуцького, 1, на підставі договору,
укладеного з Підприємством. Прокурором
в судовому засіданні вказаний факт не
спростований.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що оскільки на момент
прийняття рішення у даній справі
відповідач спірною земельною ділянкою
не користується, підстави для
задоволення позовних вимог про
зобов'язання Товариства звільнити
земельну ділянку за адресою: м. Київ,
Дарницький р-н, вул. Ревуцького, 1
(вздовж автостоянки), та передати її
Підприємству у суду відсутні.

Також прокурором заявлено вимогу про
стягнення з відповідача збитків у
розмірі 15 112,50 грн.

Статтею 224 Господарського кодексу
України визначено, що учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Аналогічні норми містяться і в ст. 22
Цивільного кодексу України.

За приписами ч. 1 ст. 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Отже, для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу цивільного
правопорушення:

1) протиправної поведінки;

2) розміру збитків;

3) причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками;

4) вини.

Отже, для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
збитків, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення,
як-то: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки. Тобто,
протиправна дія є причиною, а шкода
-наслідком протиправної дії.
Відсутність будь-якої з зазначених
ознак виключає настання
цивільно-правової відповідальності
відповідача у вигляді покладення на
нього обов'язку з відшкодування
збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 225
Господарського кодексу України до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення, крім
іншого включається неодержаний
прибуток (втрачена вигода), на який
сторона, яка зазнала збитків, мала
право розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною.

Разом з тим, законодавець встановлює,
що при визначенні неодержаних доходів
(упущеної вигоди) враховуються заходи,
вжиті кредитором щодо їх одержання.
Тобто, доказуючи наявність упущеної
вигоди, кредитор має довести факти
вжиття певних заходів щодо одержання
таких доходів. Якщо неодержання
кредитором очікуваних доходів є
наслідком недбалої поведінки самого
кредитора, така упущена вигода не
підлягатиме відшкодуванню. Тобто
підставою для відшкодування упущеної
вигоди є протиправні дії, які мали
наслідком не отримання позивачем
доходу, на який він розраховував.

Прокурором в позовній заяві було
вказано, що внаслідок експлуатації
відповідачем більшої кількості місць
для паркування (75), ніж передбачено
Договором (50), у період з 01.01.2013 р. по
03.04.2013 р. Підприємству було завдано
збитків у розмірі 15 112,50 грн., які були
розраховані за формулою: 6,50 грн.*93 дні*25
місць для паркування.

При цьому суд приходить до висновку, що
прокурором та позивачами належних
доказів наявності збитків у вигляді
упущеної вигоди до суду не надано з
огляду на наступне.

Згідно із ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В обґрунтування факту вини та
протиправної поведінки відповідача
прокурор посилається на відомості, що
містяться в рапорті оперативного
уповноваженого відділу державної
служби боротьби з економічною
злочинністю Дарницького районного
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у місті Києві та довідці Державної
фінансової інспекції в місті Києві
№23-11-17-17/5374 від 17.04.2013 р.

Проте, зазначені документи не можуть
бути належними доказами використання
відповідачем більшої кількості місць
для паркування ніж передбачено
договором, у зв'язку зі значними
недоліками допущеними при їх
складанні (відсутність у рапорті дати
здійснення перевірки, розміру площі
автостоянки). Довідка ж Державної
фінансової інспекції в місті Києві від
17.04.2013 р. взагалі складена без будь-яких
додатково встановлених обставин та
лише на підставі рапорту.

Крім того, умовами Договору, а саме п. 4.3,
визначено, що факт невиконання або
неналежного виконання умов договору
підтверджується відповідним актом,
складеним стороною - 1 та за можливості
має бути зафіксований технічними
засобами з зазначенням дати та часу
такого порушення. Відтак, саме такі
документи мають бути допустимими
доказами для доведення спірної
обставини.

Слід також зазначити, що висновок
експертів Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз № 12792/13-41/12793/12794/13-42/12795/13-45 від
31.01.2014 р. згідно якого, відповідачем
ніби то експлуатується 151 місце для
паркування транспортних засобів, тобто
на 101 місце більше, ніж обумовлено
сторонами у Договорі, також не може
бути належним та беззаперечним доказом
порушення відповідачем умов договору,
з огляду на наступне.

Так, зазначене експертне дослідження
проводилось не у спірний період, а
значно пізніше, що в свою чергу ставить
під сумнів достовірність викладеної у
висновку інформації по встановленню
порушення відповідачем умов Договору в
частині використання більшої
кількості місць для паркування.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що наведені в ньому обставини
не встановлені належними доказами.

Отже, в контексті викладеного
експертний висновок №
12792/13-41/12793/12794/13-42/12795/13-45 від 31.01.2014 р.
також не може вважатися належним
доказом порушення відповідачем умов
договору.

Аналогічні висновки містяться в
постанові Київського апеляційного
господарського суду від 26.05.2014 р. у
справі №14838/13.

Разом з тим, в матеріалах даної справи
наявні акти здачі-приймання робіт,
підписані сторонами у період з 31.01.2013 р.
по 31.12.2013 р. без будь-яких заперечень, що
в свою чергу підтверджує належне
виконання умов договору, як
Підприємством, так і Товариством у
спірний період (з 01.01.2013 р. по 03.04.2013 р.).

При цьому, будь-яких актів, складання
яких передбачено п. 4.3 договору, які б
підтверджували невиконання або
неналежне виконання сторонами умов
договору, ані прокурором, ані
позивачами до суду надано не було.

За таких обставин, враховуючи
наявність актів здачі-приймання робіт
підписаних обопільно сторонами у
період з 31.01.2013 р. по 31.12.2013 р. без
будь-яких заперечень, доводи прокурора
про порушення відповідачем умов
договору в частині використання
більшої кількості місць для паркування
ніж ним передбачено відхиляються судом
як безпідставні.

Наведені обставини свідчать про
недоведеність прокурором та
позивачами як наявності збитків у
вигляді упущеної вигоди, так і
обґрунтованого розрахунку їх розміру,
що виключає можливість задоволення
позовних вимог про стягнення з
відповідачів збитків у розмірі 15 112,50
грн.

За таких обставин, в задоволенні
позовних вимог в частині зобов'язання
Товариства повернути позивачу 3
земельну ділянку та стягнення з
Товариства збитків у розмірі 15 112,50
грн. з викладених у позові прокурора
правових підстав необхідно відмовити.

Стосовно розподілу судових витрат суд
відзначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
сторін пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Пунктом 4.6 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
р. №7 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»
встановлено, що приймаючи рішення зі
справи, провадження в якій порушено за
заявою прокурора, господарський суд у
разі повної або часткової відмови в
позові судовий збір стягується з
визначеного прокурором позивача (так
само повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), за винятком
випадків, коли останнього звільнено
від сплати судового збору та коли
позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України у розмірі, визначеному
згідно з частиною першою статті 4
Закону України «Про судовий збір»,
виходячи з розміру мінімальної
заробітної плати, встановленого
законом на 1 січня того календарного
року, в якому відповідна заява або
скарга подавалася до суду.

Таким чином, з урахуванням відмови у
задоволенні позовних вимог в частині
зобов'язання відповідача вчинити дії
та стягнення збитків, а також
припинення провадження в частині
позовних вимог про розірвання
Договору, судовий збір покладається на
позивача 3, оскільки спір виник з його
вини.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі в
частині розірвання договору про
надання права на експлуатацію
фіксованих місць паркування
№ДНП-2012-12/04 від 21.12.2012 р., укладеного між
Комунальним підприємством
«Київтранспарксервіс» та Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Видавничий дім «Слай-Універсал».

2. В іншій частині в задоволенні
позовних вимог Виконувача обов'язки
прокурора міста Києва в інтересах
держави в особі Київської міської ради,
Департаменту транспортної
інфраструктури виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) та
Комунального підприємства
«Київтранспарксервіс» відмовити.

3. Стягнути з Комунального підприємства
«Київтранспарксервіс» (01030, м. Київ, вул.
Леонтовича, 6; ідентифікаційний код
35210739) в дохід Державного бюджету
України судовий збір у розмірі 4 014
(чотири тисячі чотирнадцять) грн. 50 коп.
Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 02.06.2014 р.

Суддя
В.П. Босий