ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2014 р.Справа № 922/1455/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання
Кріциній В.Е.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лізингова компанія
"Контрактова" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Будцентр
Витязь", м. Харків про стягнення
коштів за участю представників:

позивача - Геворкян К.Г., дов.№ б/н від
01.04.2014р.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Лізингова компанія
"Контрактова" звернулось до
господарського суду із позовною заявою
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будцентр Витязь"в
якій просить суд стягнути з
відповідача 121 598,18грн., пені в сумі 21
537,02грн., штраф в сумі 1 860,0грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач,
посилається на укладення між сторонами
договору фінансового лізингу
транспортних засобів №048 від 28.04.2009
року , відповідно до якого позивач
зобов'язався набути у власність
транспортні засоби, а саме: авто
бетонозмішувач КАМАЗ53229, у кількості
2-ох одиниць, загальною вартістю 372
000,0грн. і передати їх у користування
відповідачу на визначений строк не
менше одного року за встановлену
плату, як вказує позивач у позовній
заяві, позивач належним чином та у
повному обсязі виконав зобов*язання
за договором лізингу та передав
предмети лізингу відповідачу, що
підтверджує актом прийому - передачі
предметів лізингу, однак відповідач
свої зобов'язання щодо погашення
лізингових платежів, не сплатив у
повному обсязі, вищевказані обставини
стали причиною звернення позивача до
суду з відповідним позовом та
нарахуванням відповідних штрафних
санкцій.

Ухвалою господарського суду від 15.04.2014
року порушено провадження у справі
№922/1455/14, розгляд справи призначено на
15.05.2014 року.

Ухвалою господарського суду від 15.05.2014
року , у зв'язку із неявкою в судове
засідання представника відповідача,
розгляд справи відкладено до 29.05.2014
року.

Представник позивача в судовому
засіданні 29.05.2014 року підтримує
заявлені позовні вимоги у повному
обсязі , через канцелярію
господарського суду (вх.№18007 від 29.05.2014
року ) надав заяву в якій зазначив , про
те, що заявлені до стягнення
відповідачем суми не сплачені
відповідачем , предмет лізингу не
повернуто позивачу.

Відповідач правом на участь
представника у судовому засіданні не
скористався, причину неявки не
повідомив, витребуваних судом
документів не надав. Про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, про що свідчить
відмітка про направлення ухвали про
порушення провадження у справі .

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів.

Справа розглядається за наявними в ній
матеріалами, визнаними судом
достатніми, в порядку ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно та
повно дослідивши надані учасниками
судового процесу докази, суд встановив
наступне.

«28» квітня 2009 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
Компанія «Контрактова» та Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Будцентр «ВИТЯЗЬ»» укладено Договір
фінансового лізингу транспортних
засобів № 048.

Підставою виникнення цивільних прав,
та обов'язків є, зокрема, договори та
інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно зі ст. 806 Цивільного кодексу
України за договором лізингу одна
сторона (лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про
фінансовий лізинг» відносини, що
виникають у зв'язку з договором
фінансового лізингу, регулюються
положеннями Цивільного кодексу про
лізинг, найм (оренду), купівлю продаж,
поставку з урахуванням особливостей,
що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язаний передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України
договір найму укладається на строк,
встановлений договором.

Відповідно до п. 1.1. договору позивач
зобов'язався набути у власність
транспортні засоби, а саме: авто
бетонозмішувач КАМАЗ 53229 ,у кількості
двох одиниць, загальною вартістю 372
000,0грн. і передати їх у користування
відповідачу на визначений строк не
менше одного року за встановлену плату.

Відповідно до п. 3.1. Договору лізингу
передача Лізингодавцем
Лізингоодержувачу предмета лізингу
оформляється підписанням Акту прийому
передачі.

Факт передачі предмета лізингу
Відповідачу, підтверджується Актом
прийому-передачі Предметів лізингу.

Згідно п.1.4 Договору лізингу Предмет
лізингу відповідачу передається
виключно на умовах сплати останнім на
користь позивача Лізингових платежів у
розмірі та порядку, встановлених
Розділом 2 Договору лізингу.

Відповідно до п. 2.2.2 Договору лізингу
лізингові платежі сплачуються
Відповідачем щомісячно, в термін до
10-го (десятого) числа місяця, починаючи
з місяця, наступного за місяцем
підписання акту прийому-передачі
предмету лізингу.

Лізингові платежі сплачуються
відповідачем позивачу в розмірі та
порядку, визначених Графіком сплати
Лізингових платежів, що наведений у
Додатку №1 до Договору фінансового
лізингу та Додатковій угоді № 1 до
Договору лізингу від 12.01.2010р.

Однак, відповідачем були порушені
умови Договору лізингу щодо погашення
Лізингових платежів, а саме, не
сплачено в повному обсязі лізингові
платежі за:

- червень 2011 року у розмірі 1 608,07 грн. у
визначений графіком строк, тобто до «10»
липня 2011 року;

- липень 2011 року у розмірі 10 188,80 грн. у
визначений графіком строк, тобто до «10»
серпня 2011 року.

Загальна сума заборгованості по
Лізинговим платежам за вищевказаний
період становить 11 796,87 грн.

11.02.2014р. та 13.02.2014р. відповідачем
частково сплачено заборгованість зі
сплати лізингових платежів у сумі 2 000,00
грн.та 5 000,00 грн. , таким чином, станом на
07.04.2014р. загальна сума заборгованості
Відповідача перед позивачем зі сплати
лізингових платежів за вищевказаний
період становить 4 796,87 грн.

Відповідно до п. 7.1 Договору лізингу,
строк, на який Відповідачу надається
право користування предметом лізингу
(строк лізингу) становить 24 місяці з
дати підписання відповідного Акта
прийому-передачі Предмета лізингу.

Згідно Додаткової угоди № 1 від 12.01.2010р.
до Договору лізингу, де був викладений
новий Графік сплати лізингових
платежів, право користування Предметом
лізингу становить 27 місяців, тобто - до
10.09.2011р.

Відповідно до підп. 4.2.2 Договору
лізингу та п. 7 ч. 2 ст. 11 Закону України
«Про фінансовий лізинг» відповідач, у
разі закінчення строку лізингу,
зобов'язаний повернути Предмет лізингу
у стані, в якому його було прийнято у
володіння, з урахуванням нормального
зносу.

Однак, не зважаючи на вимоги, зазначені
у Договорі лізингу щодо обов'язку
Відповідача негайно повернути Предмет
лізингу у разі закінчення строку
лізингу, останній Предмет лізингу не
повернув, та по теперішній час фактично
продовжує безпідставно користуватись
ним.

Відповідач гарантував оплату
прострочених лізингових платежів та
пеню, вказану вище, в строк до 31.12.2013р.,
що підтверджується Листом Відповідача
№ 31 від 30.10.2014р. (а.с.29).

Однак, станом на 07.04.2014р. Відповідач
свої зобов'язання за Договором лізингу
не виконав.

Як вбачається із матеріалів справи по
закінченню визначеного договором
строку (10.09.2011р.), орендні відносини між
сторонами не припинились, та,
відповідач частково сплатив лізингові
платежі і не виконав зобов'язання щодо
повернення речі, тому з огляду на
приписи ст. 764 ЦК України та ч. 4 ст. 284 ГК
України, відповідачу також були
нараховані лізингові платежі
(Лізингова винагорода) платежів за
користування Предметом лізингу у сумі
116 801,31 грн.

" 22" січня 2014 року відповідачу було
вручено особисто рахунок-фактуру та
письмове повідомлення з вимогою
погасити прострочену заборгованість
по сплаті лізингових платежів на
протязі З днів з моменту отримання
рахунку (копії якого містяться в
матеріалах справи), однак, відповідачем
заборгованість за Договором лізингу
погашено не було, вказані обставини
стали причиною звернення позивача до
суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам суд виходить з
наступного.

Згідно зі статтею 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно ж до пункту 2 частини 1
статті 193 Господарського кодексу
України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
вказаного кодексу. Частиною 1 статті 530
Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Порушенням
зобов'язання, відповідно до статті 610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом,
зокрема сплата неустойки.

Випадки припинення договору оренди
передбачені ст. 291 ГК України. У
відповідності до частини першої даної
статті договір оренди припиняється у
разі, зокрема, закінчення строку, на
який його було укладено.

Частиною 1 ст. 785 ЦК України встановлено,
що у разі припинення договору найму
наймач зобов'язаний негайно повернути
наймодавцеві річ у стані, в якому вона
була одержана з урахуванням
нормального зносу або у стані,
обумовленому у договорі.

Разом з тим, ч. 4 ст. 284 ГК України
передбачено, що строк договору оренди
визначається за погодженням сторін. У
разі відсутності заяви однієї із
сторін про припинення або зміну умов
договору оренди протягом одного місяця
після закінчення строку дії договору
він вважається продовженим на такий
самий строк і на тих самих умовах, які
були передбачені договором.

Правові наслідки продовження
користування майном після закінчення
строку договору оренди також
передбачені ст. 764 ЦК України та
опосередковано нормою частини
четвертої ст. 291 ГК України, згідно з
якою правові наслідки припинення
договору оренди визначаються
відповідно до умов регулювання
договору найму ЦК України.

Відповідно до ст. 764 ЦК України, якщо
наймач продовжує користуватися майном
після закінчення строку договору найму
(оренди), то, за відсутності заперечень
наймодавця протягом одного місяця,
договір вважається поновленим на
строк, який був раніше встановлений
договором.

Аналогічна правова позиція викладена у
Постанові Пленуму ВГСУ № 12 від 29.05.2013р.
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про оренду
(найм) майна».

Відповідно ст. 16 Закону України "Про
фінансовий лізинг", сплата лізингових
платежів здійснюється в порядку,
встановленому договором. Лізингові
платежі можуть включати: а) суму, яка
відшкодовує частину вартості предмета
лізингу; б) платіж як винагороду
лізингодавцю за отримане у лізинг
майно; в) компенсацію відсотків за
кредитом; г) інші витрати лізингодавця,
що безпосередньо пов'язані з
виконанням договору лізингу.

Враховуючи вищевикладені обставини,
оскільки по закінченню визначеного
договором строку (10.09.2011р.), орендні
відносини між сторонами не
припинились, відповідач лише частково
сплатив лізингові платежі та не
виконав зобов'язання щодо повернення
речі, нарахована позивачем
заборгованість зі сплати лізингових
платежів в сумі 121 598,18грн. визнана
судом обґрунтованою та такою , що
підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, за неналежне виконання
відповідачем умов договору лізингу
позивачем нараховано пеню в сумі 21
537,02грн., штраф в сумі 1 860,0грн.

Умовами розділу 9 "Відповідальність
Сторін" Договору лізингу, передбачена
відповідальність відповідача за
невиконання (неналежне виконання) умов
Договору лізингу.

Пунктам 9.1. Договору лізингу
передбачена сплата пені в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України від
несвоєчасно сплачених Відповідачем
Лізингових платежів та/або комісій за
кожен день прострочення.

Так, 19 грудня 2011 року між позивачем та
відповідачем було укладено Додаткову
угоду № 2 до Договору лізингу, згідно
умов п.1 якої відповідач за несвоєчасну
сплату лізингових платежів
зобов'язався сплатити позивачу пеню у
сумі 21 537,02 грн.

Відповідно до п. 9.3. Договору лізингу у
випадку порушення відповідачем
будь-яких не грошових зобов'язань за
Договором лізингу, останній сплачує
позивачу штраф за вказані порушення у
розмірі 0,5% від загальної вартості
предмета лізингу, вказаної в п. 3.2.
Договору лізингу, на дату вчинення
порушення - за кожен випадок такого
порушення.

Керуючись п. 9.3 Договору лізингу,
позивачем нарахований штраф у сумі (372
000,00x0,5%)=1 860,00 грн. за порушення обов'язку
з повернення предмету лізингу.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Розрахунок пені перевірено судом
самостійно та встановлено, що він
відповідає умовам договору та вимогам
чинного законодавства, крім того судом
перевірено нарахований позивачем
штраф, який відповідає вимогам діючого
законодавства та враховуючи наведені
законодавчі приписи та встановлені
фактичні дані щодо невиконання
відповідачем взятих на себе
зобов'язань, дають підстави для
висновку суду про правомірність
позовних вимог щодо стягнення на
користь позивача з відповідача
заявленої до стягнення пені в сумі 21
537,02 грн. та штрафу в сумі 1 860,0 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката, витрати по сплаті судового
збору та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судові витрати у даній справі за
позовну вимогу майнового характеру в
розмірі 2899,90 грн. покладаються на
відповідача, з вини якого виник даний
спір, який доведено до суду.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Будцентр "Витязь"
(61200,м.Харків, проспект Московський ,247 Б,
код 22633480) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю"Лізингова
компанія "КОНТРАКТОВА" ( 04070, м. Київ,
вул.Електриків, 23, код 31868367) -
заборгованість зі сплати лізингових
платежів в сумі 121 598,18грн., пеню в сумі 21
537,02грн., штрафу в сумі 1 860,0грн., витрати
по сплаті судового збору в сумі 2
899,90грн.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили

Повне рішення складено 30.05.2014 р.

Суддя О.О. Присяжнюк