ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2014 р.Справа № 916/294/14Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Петрова М.С.,

суддів: Разюк Г.П., Колоколова С.І.

(Склад колегії суддів Одеського
апеляційного господарського суду
сформовано згідно із розпорядженням
в.о. голови суду №817 від 07.05.2014р.)

при секретарі судового засідання:
Полінецькій В.С

за участю представників сторін:

від прокуратури: Котюх С.А. посвідчення
№ 018898 від 23.07.13р.;

від Міністерства інфраструктури
України: Орєшкова Н.В. довіреність №
4067/15/14-13 від 24.07.13р.;

від державного підприємства
"Іллічівський морський торговельний
порт": Очколяс Д.В. довіреність № 134 від
25.12.13р.

від компанії "Estron Corporation Ltd.": Овчаренко
Д.В. довіреність № 9790 від 15.11.13р.

від спільного підприємства у вигляді
товариства з обмеженою
відповідальністю "Трансбалктермінал":
Нестругіна Т.В. довіреність № 147/14 від
13.02.14р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Іллічівського прокурора з нагляду за
додержанням законів у транспортній
сфері в інтересах держави в особі
Міністерства інфраструктурі України

на рішення господарського суду
Одеської області від 11.04.2014 р.

по справі № 916/294/14

за позовом Іллічівського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері в інтересах держави
в особі Міністерства інфраструктури
України

до відповідачів:

1) державного підприємства
"Іллічівський морський торговельний
порт";

2) компанії "Estron Corporation Ltd."

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача спільного
підприємства у вигляді товариства з
обмеженою відповідальністю
"Трансбалктермінал"

про визнання недійсним додатку до
договору

В С Т А Н О В И
В :

30.01.2014р. Іллічівський прокурор з
нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері (далі по тексту
Прокурор) в інтересах держави в особі
Міністерства інфраструктури України
звернувся до господарського суду
Одеської області із позовом (з
врахуванням зміни та уточнень до
позовної заяви від 11.03.14) до Державного
підприємства "Іллічівський морський
торговельний порот" (далі по тексту ДП
«ІМТП»), компанії "Estron Corporation Ltd.",
Спільного підприємства у вигляді
товариства з обмеженою
відповідальністю "Трансбалктермінал"
(далі по тексту СП ТОВ
„Трансбалктермінал" про визнання
недійсним додатку №1 від 21.02.03р. до
договору №411 від 18.10.96р. в редакції від
10.07.01р. Фактично ж Прокурор просив
визнати недійсним доповнення №1 від
21.02.03 р. до договору №411 від 18.10.96р. в
редакції від 10.07.01р., оскільки додатку
№1 від 21.02.03 р. сторони не укладали до
вказаного договору.

Підставою для визнання недійсним
спірного доповнення Прокурор зазначив
його невідповідність положенням п.5
Декрету Кабінету Міністрів України від
15.12.1992р. №8-92 "Про управління майном, що є
у загальнодержавній власності" та
ст.ст.1, 4 Закону України "Про
інвестиційну діяльність", а саме ДП
"ІМТП" не було досягнуто мети щодо
отримання у власність
зерноперевантажувального комплексу та
фактично безоплатно передано іншому
підприємству майно, що перебувало у
нього на балансі, чим порушено інтереси
держави в особі Міністерства
інфраструктури України.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 11.03.2014р. припинено
провадження у справі у частині
позовних вимог до СП ТОВ
"ТРАНСБАЛКТЕРМІНАЛ" на підставі п.1-1
ст.80 ГПК України, яка сторонами та 3
особою не оскаржуються.

Ухвалою суду 1 інстанції від 11.03.2014р.
залучено до участі у справі у якості
третьої особи на стороні відповідача,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору СП ТОВ
"ТРАНСБАЛКТЕРМІНАЛ".

Рішенням господарського суду Одеської
області від 11.04.2014р. (суддя Рога Н.В.) у
задоволенні позовних вимог Прокурора
відмовлено з огляду на те, що останнім
не доведено наявність підстав для
визнання недійсним Доповнення №1 від
21.02.2003р. до нової редакції Договору №411.

Вказаний висновок суду 1 інстанції
ґрунтується на тому, що за новою
редакцією договору №411 від 10.07.2001 р. ДП
„ІМТП" не здійснювало інвестицій у
будівництво зерноперевантажувального
комплексу у вигляді: частини складу №16,
території заправної станції,
залізничних шляхів; всі інвестиції за
договором №411, який Прокурором не
оскаржується, здійснені Компанією "Estron
Corporation Ltd." Прокурором також не надано
доказів на підтвердження того, що ДП
„ІМТП" взагалі здійснювало інвестиції
у будівництво
зерноперевантажувального комплексу.
Крім того, за згодою ДП „ІМТП" у
останнього рішенням Іллічівської
міської ради була вилучена земельна
ділянка та передана в оренду Компанії
"Estron Corporation Ltd." для будівництва
зерноперевантажувального комплексу, а
тому не є інвестицією Порту. У зв'язку
із наведеним і було укладено спірне
доповнення №1 від 21.02.2003 р., за яким
право власності на новозбудований
зерноперевантажувальний комплекс
правомірно закріплено за компанією
"Estron Corporation Ltd."

З огляду на вищенаведене посилання
Прокурора та позивача про порушення ДП
"ІМТП" п.5 Декрету КМУ від 15.12.2992р. №8-92
"Про управління майном, що є у
загальнодержавній власності" та ст.ст.1,
4 ЗУ "Про інвестиційну діяльність" щодо
не досягнення мети отримання у
власність зерноперевантажувального
комплексу та фактичної безоплатної
передачі іншому підприємству майна, що
перебувало у нього на балансі, за
висновком суду 1 інстанції є
безпідставними, оскільки Прокурор не
надав доказів фактичного здійснення
Портом інвестицій, а метою укладення як
попередньої, так і нової редакції
Договору №411 про співпрацю по
будівництву та експлуатації
зерноперевантажувального комплексу є
співпраця, направлена на збільшення
конкурентоспроможності Порту в умовах
ринкової економіки, технічне
переоснащення Порту, збільшення
вантажообігу, створення додаткових
робочих місць, отримання прибутку,
збільшення експортних можливостей
України. З матеріалів справи
вбачається, що мету Договору було
досягнуто, а саме: будівництво
зерноперевантажувального комплексу в
Порту здійснено, проведено технічне
переоснащення Порту , в результаті
експлуатації комплексу збільшився
вантажообіг, створено додаткові робочі
місця тощо.

Крім того, суд 1 інстанції, відмовляючи
у позові Прокурора зазначив на те, що
останній, а також позивач не довели
належними доказами порушення прав
позивача, оскільки не надали належних
доказів, підтверджуючих право
власності позивача на об'єкти, які за
твердженням Прокурора та позивача Порт
без згоди позивача безоплатно передав
Компанії "Estron Corporation Ltd."

Наданий позивачем витяг з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності, якій
сформований 17.03.2014 р. на підставі
свідоцтва про право власності Держави
в особі Міністерства транспорту та
зв'язку України, виданого останньому
05.02.2009 р., таким доказом не може бути,
оскільки це свідоцтво видано значно
пізніше ніж укладався договір №411 та
доповнення до нього №1 від 21.02.2003 р.

Не погоджуючись з рішенням місцевого
господарського суду, Прокурор через
господарський суд Одеської області
звернувся до Одеського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду Одеської
області від 11.04.2014р. та задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі,
оскільки зазначене рішення суду
прийнято з неповним з'ясуванням
обставин, що мають істотне значення для
розгляду справи та невідповідністю
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги
Прокурор посилається на те, що висновок
місцевого господарського суду про
досягнення Портом мети Договору щодо
здійснення будівництва
зерноперевантажувального комплексу,
проведення технічного переоснащення
Порту, збільшення вантажообігу в
результаті експлуатації комплексу,
створення додаткових робочих місць, не
відповідає фактичним обставинам
справи, оскільки
зерноперевантажувальний комплекс та
майно, яке надавалось Портом під
будівництво даного комплексу,
залишилося у власності приватної
структури, яка самостійно здійснює
господарську діяльність з
перевантаження зерна, що ніяк не
впливає на збільшення вантажообігу або
робочих місць ДП «ІМТП».

Прокурор також зазначає на те, що
посилання місцевого господарського
суду на наказ Міністерства транспорту
України від 03.12.2002 «Про списання
основних засобів Іллічівського МТП» не
може бути належним доказом та свідчити
про списання саме того державного
майна, яке надавалось портом за
Договором №411 у новій редакції від
10.07.01р., оскільки відповідачами не
надано документів, підтверджуючих
виконання зазначеного наказу
Міністерства транспорту України від
03.12.02р. В наказі Міністерства
транспорту України від 03.12.02р. не
зазначено, що списанню підлягають саме
вантажні бетоновані майданчики в тилу
причалів №16 та №17, а довідка в.о.
головного бухгалтера ДП «ІМТП» від
08.04.14р. про те, що станом на 01.04.14р. у
бухгалтерському балансі ДП «ІМТП» не
обліковуються: частина складу №1 в тилу
причалу №16; територія автозаправної
станції; вантажна бетонна площадка в
тилу причалу №16; вантажна бетонна
площадка в тилу причалу №17 та
залізничні шляхи - не є доказом
реалізації наказу Міністерства
транспорту України від 03.12.02р., а
навпаки, підтверджує факт порушення п. 5
Декрету КМУ від 15.12.92р. №8-92 «Про
управління майном, що є у
загальнодержавній власності», а саме
безкоштовної передачі Портом
бетонованих майданчиків в тилу
причалів №16 та №17 Компанії "Estron Corporation
Ltd."

Позивач підтримав апеляційну скаргу
Прокурора у повному обсязі та просив
задовольнити її.

Компанія "Estron Corporation Ltd." у відзиві на
апеляційну скаргу просили залишити її
без задоволення, оскаржене рішення
суду 1 інстанції без змін, вважаючи його
обґрунтованим та таким, що відповідає
наявним матеріалам справи й вимогам
чинного законодавства.

ДП „ІМТП" у відзиві на апеляційну
скаргу зазначило, що оспорюване
доповнення до договору №411 в редакції
від 10.07.2001 р. укладено у відповідності
із чинним законодавством, Порт не
передавав безоплатно своє майно при
виконанні умов вказаного договору.

Представник 3 особи у судовому
засіданні підтримав доводи Компанія
"Estron Corporation Ltd." та просив залишити
апеляційну скаргу Прокурора без
задоволення, оскаржене рішення суду 1
інстанції без змін.

Дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, вислухавши
пояснення Прокурора представників
сторін,3 особи, перевіривши
правильність юридичної оцінки судом
першої інстанції встановлених
фактичних обставин справи і
застосування норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
приходить до наступного.

Згідно із ст.101 ГПК України у процесі
перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду 1 інстанції з причин, що не
залежали від нього.

В ході апеляційного перегляду даної
справи а ні Прокурор, а ні сторони, а ні 3
особа додаткових доказів, які б вони не
змоги надати до суду 1 інстанції з
поважних причин, не надавали, а тому
справа переглядається за наявними у
матеріалах даної справи доказах з
врахуванням положень ст.33, 34 ГПК
України, за якими кожна сторона повинна
належними і допустимим доказами
довести ті обставини, на які вона
посилається в обґрунтування своїх
вимог чи заперечень.

Перед початком розгляду апеляційної
скарги Прокурор надав письмове
клопотання про витребування
додаткових доказів з Маліновського
районного суду м. Одеси, а саме: копії
документів, що перебувають у
кримінальній справі - додатки та
доповнення до договору №411 від 18.10.96 р.
та договору №411 в редакції від 10.07.2001 р.
та листування сторін по цьому договору.

Вказане клопотання судовою колегією
залишено без задоволення, оскільки
такі докази Прокурор міг отримати
самостійно, ще при розгляді справи в
суді 1 інстанції або заявити таке
клопотання у суді 1 інстанції, так як
про вказану кримінальну справу йому
було відомо з 20.01.14 р., тобто ще під час
розгляду справи в суді 1 інстанції, що
вбачається з листа Маліновського
районного суду м. Одеси від 13.01.14 р., яке
Прокурором отримано 20.01.14 р. Крім того,
договір №411 в редакції від 10.07.2001 р. та
доповнення до нього від 21.02.2003 р.
містяться в матеріалах даної справи.
При цьому, відповідно до п. 9.5 нової
редакції Договору №411 з моменту
підписання зазначеного Договору
втрачають силу наступні документи:
колишня редакція Договору №411 про
співпрацю по будівництву та
експлуатації
зерноперевантажувального комплексу
від 18.10.1996р.; додаток №3 від 25.11.1997р. до
колишньої редакції Договору №411;
Додаткова угоді №1 від 25.09.1998р. до
колишньої редакції Договору №411;
додаток №1 від 29.06.2000р. до додаткової
угоди №1 від 25.09.1998р. В судовому
засіданні Прокурор своє клопотання
також обґрунтовував тим, що зазначені
ним документи є доказами передачі
Портом майна в якості інвестицій.
Однак, таке твердження є хибним,
оскільки договір та додатки і
доповнення до нього можуть свідчить
лише про обов'язок Порту передати певне
майно, а не його фактичну передачу. Із
доданого до клопотання Прокурора
протоколу про вилучення документів
вбачається, що переписка, про яку
Прокурор зазначає, стосується змін
щодо землекористування.

Таким чином, наведене свідчить про
безпідставність заявленого Прокурором
клопотання та відсутність поважних
причин ненадання цих документів до
суду 1 інстанції.

Статтею 36-1 Закону України "Про
прокуратуру" передбачено, що
представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави в суді полягає
у здійсненні прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом , зокрема, у
вигляді звернення до суду з позовами
про захист прав і свобод .

Міністерство інфраструктури України
відповідно до "Положення про
Міністерство інфраструктури України",
затвердженого указом Президента
України від 12.05.2011р. №581/2011, є головним
органом у системі центральних органів
виконавчої влади у формуванні та
забезпеченні реалізації державної
політики у сферах авіаційного,
автомобільного, залізничного,
морського і річкового , міського
електричного транспорту. Відповідно до
ст.9 Закону України "Про транспорт"
Міністерство управляє державним
майном, здійснює контроль за
ефективністю використання і
схоронністю довіреного підприємствам
державного майна, до яких відноситься й
ДП "ІМТП", яке, відповідно до Статуту є
унітарним державним підприємством, яке
засноване на державній власності та
входить до сфери управління
Міністерства інфраструктури України.

За таких обставин, суд 1 інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
Прокурор правомірно звернувся до суду
в інтересах держави в особі
Міністерства інфраструктури України з
даним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, 18
жовтня 1996р. між ДП "ІМТП" (Порт),
Компанією "Estron Corporation Ltd." (Інвестор) та
СП ТОВ "ТРАНСБАЛКТЕРМІНАЛ"
(Підприємство) був укладений Договір
№411 про співпрацю по будівництву та
експлуатації
зерноперевантажувального комплексу,
згідно якого сторони зобов'язалися
співпрацювати в будівництві та
експлуатації елеваторного зернового
комплексу з метою перевалки через Порт
експортно-імпортного вантажу.
Предметом Договору є співпраця,
направлена на збільшення
конкурентоспроможності Порту в умовах
ринкової економіки, технічне
переоснащення Порту, збільшення
вантажообігу, створення додаткових
робочих місць, отримання прибутку,
збільшення експортних можливостей
України.

За цим Договором Інвестор та
Підприємство здійснюють будівництво
та експлуатацію
зерноперевантажувального комплексу на
території Порту з подальшою передачею
його у власність (на баланс) Порта
безкоштовно. Додатковою угодою №1 від
25.09.1998р. до Договору №411 від 18.10.1996р.
сторони домовилися, що Інвестор та
Підприємство здійснюють будівництво
та експлуатацію другої черги
зерноперевантажувального комплексу на
території Порту з подальшою передачею
його у власність (на баланс) Порту
безкоштовно. Експлуатація першої та
другої черги
зерноперевантажувального комплексу
здійснюється Підприємством до моменту
переходу до Порту права власності на
першу та другу черги
зерноперевантажувального комплексу, а
саме: через 35 років з моменту
підписання Акту вводу в експлуатацію
другої черги комплексу.

10 липня 2001р. відбулося засідання
представників сторін за Договором №411,
на якому було вирішено укласти Договір
у новій редакції. Крім того, сторони
домовилися, що Підприємство перестає
бути стороною за Договором з моменту
укладення його нової редакції.

10 липня 2001р. ДП "ІМТП" (Порт) та Компанія
"Estron Corporation Ltd." (Інвестор) уклали нову
редакцію Договору №411 про співпрацю по
будівництву та експлуатації
зерноперевантажувального комплексу,
згідно якої сторони зобов'язалися
співпрацювати у будівництві та
експлуатації елеваторного зернового
комплексу з метою перевалки через Порт
експортно-імпортного вантажу.
Предметом Договору також є співпраця,
направлена на збільшення
конкурентоспроможності Порту в умовах
ринкової економіки, технічне
переоснащення Порту, збільшення
вантажообігу, створення додаткових
робочих місць, отримання прибутку,
збільшення експортних можливостей
України.

Відповідно до п.1.2 Договору Інвестор
здійснює будівництво та експлуатацію
зерноперевантажувального комплексу на
території Порту з подальшою передачею
його у власність (на баланс) Порта
безкоштовно.

Згідно із п.1.10 Договору Порт надає для
монтажу та експлуатації комплексу
вантажні бетоновані майданчики в тилу
причалів №16 (майданчик - ІІ) та №17
(майданчик-І) відповідно до схеми, що є
невід'ємною частиною Договору.
Зазначені майданчики залишаються на
балансі Порту.

При цьому, відповідно до п.9.5 нової
редакції Договору №411 з моменту
підписання зазначеного Договору
втрачають силу наступні документи:
колишня редакція Договору №411 про
співпрацю по будівництву та
експлуатації
зерноперевантажувального комплексу
від 18.10.1996р.; додаток №3 від 25.11.1997р. до
колишньої редакції Договору №411;
Додаткова угода №1 від 25.09.1998р. до
колишньої редакції Договору №411;
додаток №1 від 29.06.2000р. до додаткової
угоди №1 від 25.09.1998р.

За таких обставин, враховуючи втрату
чинності колишньою редакцією Договору
№411, відсутні підстави стверджувати
про передачу ДП "ІМТП" в якості
інвестицій у будівництво
зерноперевантажувального комплексу у
вигляді: частини складу №16, території
заправної станції, залізничних шляхів
в рамках нової редакції Договору №411 та
Доповнення №1 від 21.02.2003р., адже їх
передача була передбачена умовами
редакції Договору №411, яка втратила
чинність з 10.07.2001р.

Доповненням №1 від 21.02.2003р. до нової
редакції Договору №411 Порт та Інвестор
домовилися внести зміни та доповнення
до Договору, зокрема, виклали у новій
редакції п.1.7 Договору, а саме
зазначили, що виключне та неподільне
право власності на
зерноперевантажувальний комплекс
належить Інвестору. Крім того, сторони
доповнили ст.2 Договору пунктом 2.1.10
наступної редакції: Залізнична
сортувальна станція, збудована
Інвестором, є ексклюзивною власністю
Інвестора і може бути використана
виключно Оператором, визначеним
Інвестором.

Виходячи з тексту позовної заяви
Прокурора предметом його оскарження,
як зазначалося вище, є саме зазначене
Доповнення №1 від 21.02.2003р. до нової
редакції Договору №411, так як Додатку
№1 від 21.02.2003р. до нової редакції
Договору №411 не існує.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.
Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину
визначені статтею 203 Цивільного
кодексу України, ними зокрема є
наступні: зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства; особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно п.2.1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №11 від
29.05.2013р. "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів )
недійсними" вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.
Відповідно до п.2.9 цього Пленуму
відповідність чи невідповідність
правочину вимогам закону має
оцінюватися господарським судом
стосовно законодавства, яке діяло на
момент вчинення правочину.

В обґрунтування позову Прокурор
посилається на те, що з укладанням
сторонами доповнення №1 від 21.02.03 р. до
нової редакції договору №411 від 10.07.2001
р. порушено п.5 Декрету Кабінету
Міністрів України від 15.12.2992р. №8-92 "Про
управління майном, що є у
загальнодержавній власності" та ст.ст.1,
4 Закону України "Про інвестиційну
діяльність" ДП "ІМТП" не було досягнуто
мети щодо отримання у власність
зерноперевантажувального комплексу та
фактично безоплатно передано іншому
підприємству майно, що перебувало у
нього на балансі, чим порушено інтереси
держави.

Виходячи із змісту позовної заяви
Прокурора предметом доказування у
даній справі є факт передачі без
узгодження із Портом майна в якості
інвестицій, що знаходиться на балансі
Порту і є власністю Держави в особі
позивача, а відповідно із цим можна
було б стверджувати про
неправомірність укладання сторонами
спірного доповнення №1 від 21.02.2003 р., за
яким право власності на збудований
Зерноперевантажувальний комплекс без
узгодження із позивачем безоплатно
передано Компанії "Estron Corporation Ltd.", яка
його будувала, чим порушено п.5 Декрету
Кабінету Міністрів України від 15.12.2992р.
№8-92 "Про управління майном, що є у
загальнодержавній власності" та ст.ст.1,
4 Закону України "Про інвестиційну
діяльність".

Як зазначалося вище, враховуючи втрату
чинності колишньою редакцією Договору
№411, Порт за новою редакцією договору
№411 від 10.07.2003 р., а саме пункту 1.10
зобов'язався надати для монтажу та
експлуатації комплексу вантажні
бетоновані майданчики в тилу причалів
№16 (майданчик - ІІ) та №17 (майданчик-І)
відповідно до схеми, що є невід'ємною
частиною Договору. Зазначені
майданчики залишаються на балансі
Порту.

Згідно із наявними матеріалами справи
а ні Прокурор, а ні позивач не надали
належних доказів на підтвердження
того, що Порт до, а також після
укладання договору №411 у новій
редакції фактично передав в якості
інвестицій вантажні бетоновані
майданчики в тилу причалів №16
(майданчик - ІІ) та №17 (майданчик-І).

Проте наявні матеріали справи, а саме
рішення Іллічівської міської ради
№196/1-ХХІІІ від 22.03.2002р. свідчить про те,
що Порт надав лише згоду на вилучення у
нього земельної ділянки, на яких
знаходилися вказані майданчики, і
передачу її в оренду Компанії "Estron
Corporation Ltd.", яка збудувала на цій
земельній ділянці
Зерноперевантажувальний комплекс.

При цьому матеріали справи свідчать
про те, що перед початком будівництва
Зерноперевантажувального комплексу
відкрита частина складу №1 (вантажна
бетонована площадка в тилу причалу №17)
та склад №1 (вантажна бетонована
площадка в тилу причалу №16) були
демонтовані Портом, а під будівництво
надавалася лише земельна ділянка, на
вилучення якої Порт погодився. Вказані
обставини підтверджуються
листом-погодженням №2220 від 01.10.1999 р.
Державної інспекції охорони Чорного
моря МОНПСЯБУ «Про розгляд
техніко-економічного обґрунтування
2-черги розширення зернового комплексу
в Іллічівському МТП», з якого
вбачається, що друга черга будівництва,
як і перша черга, здійснювалися на
місцях розібраного складу на причалі
Порту №16. Територія зернокомплексу
покривається шаром асфальтобетону.
Крім того, з робочого проекту 3 черги
розширення комплексу технологічного
зерноперевантажувального
устаткування, вбачається, що роботи по
будівництву 3 черги проведені за
аналогією з 1 та 2 чергами. Розширення
комплексу відбуватимуся на площадці
розбираемого складу №1 в тилу причалу
№16. Для розміщення 12 силосів необхідно
розібрати залишок частини складу
площею 9680 кв.м. Попередне ж
розташування зернокомплексу по
перевантаженню зерна на земельній
ділянці розміром 1 га. на 17 причалі
Порту було погоджено з виконкомом
Іллічівської міської ради відповідно
до його рішення №126 від 23.07.97 р.

Враховуючи вищенаведене, судова
колегія дійшла висновку про те, що
співпраця Порту із Компанією "Estron
Corporation Ltd." за договором №411 полягала у
сприянні в наданні земельної ділянки
Компанії "Estron Corporation Ltd." та СП ТОВ
«Трансбалкертермінал» в акваторії
Порту під будівництво, тобто всі
інвестиції по будівництву
Зерноперевантажувального комплексу
здійснювалися Компанією "Estron Corporation Ltd.",
а відповідно із цим сторони правомірно
уклали спірне Доповнення №1 до
договору №411 в редакції від 10.07.2001 р.,
визначивши право власності на
Зерноперевантажувальний комплекс за
Компанією "Estron Corporation Ltd.", яка його й
збудувала.

Крім того, слід зауважити, що
відповідно до наданого позивачем до
матеріалів справи Свідоцтва про право
власності на будівлі та споруди
виробничого комплексу ДП "ІМТП" від
05.02.2009р., виданого виконкомом
Іллічівської міської ради на підставі
рішення виконкому Іллічівської
міської ради №7 від 29.01.2009р. замість
свідоцтва про право власності від
14.10.2008р. №34695, державі в особі
Міністерства транспорту та зв'язку на
праві державної власності належать
будівлі та споруди основного
виробничого комплексу ДП "ІМТП". При
цьому, датою державної реєстрації
права власності згідно Витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності, є 30.04.2013р. Отже, станом на
дату укладання оспорюваного
Доповнення №1 від 21.02.2003р. до нової
редакції Договору №411 , було відсутнє
належним чином зареєстроване право
власності держави в особі Міністерства
транспорту та зв'язку на будівлі та
споруди основного виробничого
комплексу ДП "ІМТП", розташованого за
адресою: м.Іллічівськ, вул.Транспортна,
2.

З огляду на вищезазначене, Прокурор та
позивач всупереч вимогам ст.33,34 ГПК
України не довели належними доказами і
факт знаходження у власності позивача
вантажних бетонованих майданчиків в
тилу причалів №16 (майданчик - ІІ) та №17
(майданчик-І), які Порт за умовами п.1.10
договору №411 в редакції від 10.07.2001 р.
зобов»язався передати Компанії "Estron
Corporation Ltd.", а відповідно із цим не довели
і обов'язок Порту по узгодженню
передачі вказаних майданчиків
Компанії "Estron Corporation Ltd." Отже,
Прокурором та позивачем також не
доведено належними доказами порушення
їх прав у зв'язку із укладанням
сторонами спірного доповнення від
21.02.2003 р. до договору №411 в редакції від
10.07.2001 р. та невідповідності цього
доповнення вимогам п.5 Декрету Кабінету
Міністрів України від 15.12.2992р. №8-92 "Про
управління майном, що є у
загальнодержавній власності" та ст.ст.1,
4 Закону України "Про інвестиційну
діяльність".

Згідно п.2.10 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №11 від
29.05.2013р. "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів )
недійсними" у силу припису статті 204
Цивільного кодексу України
правомірність правочину презюмується.
Отже, обов'язок доведення наявності
обставин, з якими закон пов'язує
визнання господарським судом
оспорюваного правочину недійсним,
покладається на позивача (прокурора - в
разі подання ним відповідного позову).

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Статтею 32
Господарського процесуального кодексу
України визначено, що доказами у справі
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Отже, виходячи з викладеного вище, суд 1
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що Прокурором не доведено
наявність підстав для визнання
недійсним Доповнення №1 від 21.02.2003р. до
нової редакції Договору №411.

Правильним є висновок місцевого
господарського суду, що стосується
заяви відповідача - Компанії "Estron Corporation
Ltd." про застосування строків позовної
давності.

Так, відповідно до п.2.2. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №10 від 29.05.2013р. "Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" за змістом
частини першої ст.. 261 Цивільного
кодексу України позовна давність
застосовується лише за наявності
порушення права особи. Отже, перш ніж
застосовувати позовну давність,
господарський суд повинен з'ясувати та
зазначити в судовому рішенні, чи
порушене право або охоронюваний
законом інтерес позивача, за захистом
якого той звернувся до суду. У разі коли
такі право чи інтерес не порушені, суд
відмовляє в позові з підстав його
необґрунтованості. І лише якщо буде
встановлено, що право або охоронюваний
законом інтерес особи дійсно порушені,
але позовна давність спливла і про це
зроблено заяву іншою стороною у справі,
суд відмовляє в позові у зв'язку зі
спливом позовної давності - за
відсутності наведених позивачем
поважних причин її пропущення.

Як вбачається з наявних матеріалів
справи в ній відсутні докази
поважності причин пропуску строку
позовної давності при зверненні
Прокурора із даним позовом, що
підтверджується наступним.

Відповідно до п.7 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України до позовів про
визнання заперечуваного правочину
недійсним і про застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину,
право на пред'явлення якого виникло до
01.01.2004р., застосовується позовна
давність, встановлена для відповідних
позовів законодавством, що діяло
раніше. За положеннями ст.76 Цивільного
кодексу УРСР перебіг строку позовної
давності починається з дня виникнення
права на позов , що виникає з дня, коли
особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення свого права.
Згідно ст.71 цього Кодексу загальний
строк для захисту права за позовом
особи, право якої порушено, становить
три роки. Відповідно до п.4.1 Пленуму
Вищого господарського суду України №10
від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів" якщо у
передбачених законом випадках з
позовом до господарського суду
звернувся прокурор, що не є позивачем,
то позовна давність обчислюватиметься
від дня, коли про порушення свого права
або про особу, яка його порушила,
довідався або мав довідатися сам
позивач, а не прокурор.

Згідно наказу Міністерства транспорту
Міністерства транспорту України №884
від 03.12.2002р., списання основних засобів
Іллічівського МТП було дозволено у
зв'язку з необхідністю будівництва на
їх місці другої черги зерно комплексу.
Відповідно, Міністерству транспорту
України (правонаступник - Міністерство
інфраструктури України) було відомо
про укладений між відповідачами
Договір №411 від 18.10.96р. в редакції
10.07.2001р., положеннями якого передбачено
передачу майна.

Крім того, відповідно із Порядком
здійснення міністерствами, іншими
центральними органами виконавчої
влади внутрішнього фінансового
контролю, затвердженого Постановою КМУ
№685 від 22.02.2002р. (втрата чинності 06.10.10р.),
Інструкції про проведення комплексних
ревізій фінансово-господарської
діяльності підгалузей, об'єднань,
підприємств, установ та організацій
системи Міністерства транспорту
України, затвердженої Наказом
Міністерства транспорту України №270
від 08.04.2003р., зі встановленою
періодичністю Міністерством
проводились комплексні
ревізії/перевірки
фінансово-господарської діяльності
державного підприємства, у тому числі й
на предмет законності проведення
господарських операцій.

Так, згідно акту №14-1-03/32 від 16.10.06р.
Міністерством транспорту та зв'язку
України була проведена комплексна
ревізія фінансово-господарської
діяльності ДП «ІМТП». У тому числі
перевірялись дані, відображені у
балансі Порту, облік та стан збереження
основних засобів, дотримання чинного
законодавства при операціях з
нерухомістю та земельними ділянками за
період з 1998-2006 р.р.

Таким чином, вищевикладене свідчить
про те, що Міністерству транспорту та
зв'язку України, правонаступником
якого є Міністерство інфраструктури
України,

було відомо про укладення між
відповідачами господарсько-правових
угод, в тому числі й оскаржуваного
Доповнення №1 від 21.02.2003р., ще у 2003 році,
а тому на момент звернення Прокурора із
даним позовом до суду - 30.01.14р. строк
позовної давності пропущено без
поважних причин.

За таких обставин, враховуючи
недоведеність Прокурором порушення
прав або охоронюваних законом
інтересів держави в особі Міністерства
інфраструктури України та відсутність
поважних причин пропуску строку
позовної давності щодо заявлених
Прокурором позовних вимог, суд 1
інстанції правомірно відмовив у позові
з підстав його необґрунтованості.

Доводи Прокурора, викладені в
апеляційній скарзі, судовою колегією
до уваги не приймаються з огляду на
обставини, наведені вище в
мотивувальній частині цієї постанови.

Таким чином, судова колегія з
врахуванням вищезазначеного, дійшла
висновку про залишення апеляційної
скарги Прокурора без задоволення, а
рішення господарського суду Одеської
області від 11.04.2014 р. - без змін.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 ГПК України,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Іллічівського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у транспортній сфері в
інтересах держави в особі Міністерства
інфраструктурі України залишити без
задоволення, рішення господарського
суду Одеської області від 11.04.2014 р. - без
змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено в касаційному порядку.

Повний текст постанови
складено 04.06.2014 р.

Головуючий суддя
Петров М.С.

Суддя
Разюк Г.П.

Суддя
Колоколов С.І.