м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/5295/14 27.05.14
за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Українська страхова група"
до Приватного акціонерного
товариства "Страхова Компанія
про відшкодування шкоди у порядку
Суддя Полякова К.В.
від позивача: Макеєв В.М. (дов.№0113-377 від
від відповідача: не з'явився
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Українська
страхова група" звернулось до
Господарського суду міста Києва із
позовом до Приватного акціонерного
товариства "Страхова Компанія
"ПРОВІДНА" про відшкодування шкоди в
Позивач зазначає, що виконавши умови
договору страхування майнових
інтересів власника автомобіля і
виплативши йому у зв'язку з
пошкодженням автомобіля при
дорожньо-транспортній пригоді суму
страхового відшкодування, отримав
право вимоги до осіб, відповідальних за
завдані збитки, якими є відповідач, як
особа, що застрахувала цивільну
відповідальність винної у пригоді
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.03.2014 порушено провадження у
справі №910/5295/14 та призначено її до
розгляду на 15.04.2014 року.
15.04.2014 через відділ діловодства та
документообігу Господарського суду м.
Києва від Моторного (транспортного)
страхового бюро України надійшли
докази, витребувані ухвалою суду від
28.03.2014, та від відповідача - відзив на
За наслідками розгляду спору у
судовому засіданні 15.04.2014 суд відклав
розгляд справи на 13.05.2014, про що виніс
відповідну ухвалу суду.
22.04.2014 та 28.04.2014 через відділ
діловодства та документообігу
Господарського суду м. Києва від
представника позивача надійшли заяви
із додатками для долучення до
матеріалів справи.
05.05.2014 представник позивача подав через
відділ діловодства та документообігу
Господарського суду м. Києва письмові
пояснення у справі та заяви із
Відповідач 07.05.2014 надав через відділ
діловодства та документообігу
Господарського суду м. Києва
додатковий відзив на позовну заяву.
У судовому засіданні 13.05.2014 судом
оголошено перерву до 27.05.2014 року.
15.05.2014 через відділ діловодства та
документообігу Господарського суду м.
Києва представник позивача надав заяву
із додатковими документами.
У судовому засіданні 27.05.2014 представник
позивача надав клопотання про
долучення додаткових документів до
матеріалів справи та підтримав позов у
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце проведення якого повідомлений
належним чином, про що свідчить його
власний підпис на розписці про
оголошення перерви у судовому
засіданні 13.05.2014 року.
Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
За таких обставин, незважаючи на те, що
представник відповідача не з'явився до
судового засідання, за висновками суду,
наявні у матеріалах справи документи
достатні для прийняття повного та
обґрунтованого судового рішення, а
неявка вказаних учасників судового
спору не перешкоджає вирішенню справи
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд, -
02.07.2012 між Публічним акціонерним
товариством «Страхова компанія
«Українська страхова група»
(страховик) та ОСОБА_2 (страхувальник)
добровільного страхування наземних
транспортних засобів, за яким
предметом страхування є майнові
інтереси Страхувальника, що не
суперечить закону, пов'язані з
володінням, користуванням і
розпорядженням транспортним засобом
марки "Mitsubishi", державний номер НОМЕР_1.
Пункт 2.2.2. частини другої вказаного
вище Договору, визначає серед інших
застрахованих страхових випадків,
настання ДТП (дорожньо-транспортної
пригоди) - події, що сталася під час руху
застрахованого та/або іншого ТЗ,
внаслідок якої завдані пошкодження
застрахованому ТЗ, в тому числі під час
перевезення застрахованого ТЗ іншим
ТЗ, буксирування застрахованого ТЗ або
Відповідно до довідки №9084809 про
дорожньо-транспортну пригоду, 05.10.2012 по
вул.Ярослав Вал у м.Києві відбулась
дорожньо-транспортна пригода
(зіткнення) між транспортним засобом
марки "Mitsubishi", державний номер НОМЕР_1,
під керуванням ОСОБА_2 (страхувальника),
та транспортним засобом марки "Toyota",
державний номер НОМЕР_2, що належить
ОСОБА_3, та перебував під керуванням
Дорожньо-транспортна пригода
відбулась внаслідок порушення водієм
ОСОБА_4 Правил дорожнього руху України,
якого постановою Шевченківського
районного суду м.Києва від 29.10.2012 у
скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.124
Як вбачається із матеріалів справи,
06.10.2012 Страхувальник звернувся до
позивача із заявою про настання
страхового випадку та виплату
страхового відшкодування за договором
Відповідно до пунктів 12.1 та 12.2, що
кореспондуються із пунктами розділу 11
вищезазначеного договору, розмір
страхового відшкодування визначається
виходячи з прямого розміру збитків,
завданих страхувальнику в результаті
страхового випадку, на підставі даних
огляду пошкодженого ТЗ та/або ДО,
калькуляції рекомендованої (або
погодженої) СТО із зазначенням
переліку відновлювальних робіт, їх
вартості, вартості деталей, що
підлягають заміні, вартості витратних
16.10.2012 та розрахунком до нього, розмір
страхового відшкодування визначений
позивачем на підставі рахунку-фактури
№СчТ0003187 від 08.10.2012, виставленого
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Автоград", у розмірі
2329,13 грн. (а. с. 8-10)
Пунктом 15.8 сторони погодили, що виплата
страхового відшкодування (страхової
виплати) може бути здійснена
страхувальнику, застрахованій особі,
третім особам, вигодонабувачу або
спадкоємцям, на підставі відповідної
заяви та страхового акту, складеного
Позивач, на виконання умов договору
заяви страхувальника, перерахував на
рахунок СТО ТОВ "Автоград" суму
страхового відшкодування у розмірі
2329,13 грн., що підтверджується платіжним
Статтею 993 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) та статтею 27 Закону
України "Про страхування" визначено, що
до страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
Відповідно до правового висновку, який
міститься в постанові судових палат у
цивільних та господарських справах
Верховного Суду України від 25.12.2013 р. у
справі №6-112цс13 при виплаті страховою
компанією страхового відшкодування
згідно ст. 993 Цивільного кодексу
України до неї переходить право вимоги
потерпілого, а не відбувається набуття
такого права в порядку регресу.
Тобто, підлягають застосування
положення ст. 512 Цивільного кодексу
України - заміна кредитора у вже
існуючому зобов'язанні.
Таким чином, до позивача - Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Українська страхова група" -
перейшло в межах фактичних витрат
право вимоги, яке мав потерпілий у
зобов'язанні, що виникло внаслідок
заподіяння шкоди, до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.
Відтак, після отримання права вимоги,
позивач звернувся із даним позовом
безпосередньо до суду, наголошуючи у
наданих поясненнях на можливість
реалізації свого права саме таким
способом, оскільки із приписів ст. 993 ЦК
України та ст. 27 Закону України "Про
страхування" не вбачається обов'язку
звернення із вимогою на виплату
страхового відшкодування до винної
особи (або її страховика).
Із наданої інформації з Єдиної
централізованої бази даних МТСБУ та
копії полісу №АВ5908250 І (першого) типу
договору вбачається, що
цивільно-правова відповідальність
водія ОСОБА_4, який керував
транспортним засобом марки "Toyota",
державний номер НОМЕР_2, застрахована
на момент скоєння ДТП Приватним
акціонерним товариством "Страхова
Компанія "ПРОВІДНА" (відповідач у
справі). (а. с. 23; 27)
Відповідач, заперечуючи проти
задоволення позовних вимог зазначає,
що оскільки ані страхувальник за
полісом №АВ5908250 ОСОБА_4, ані позивач у
межах досудового врегулювання спору не
повідомили про настання страхового
випадку (ДТП 05.10.2012), то дана обставина
позбавила відповідача прийняти
рішення щодо виплати або відмови у
виплаті страхового відшкодування,
всупереч положенням ст.35.1 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільної відповідальності власників
транспортних засобів".

На підтвердження відсутності такого
повідомлення, відповідач надав копії з
книги реєстрації вхідної
кореспонденції підприємства за період
з 13.07.2012 до 04.02.2014, та зауважив на
відсутності порушеного права у
позивача на момент звернення до суду із
даним позовом.

Суд, дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, дійшов
висновку про те, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Нормами частини 1 статті 11 ЦК України
передбачено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства. Пунктом 1 частини 2
зазначеної статті визначені підстави
виникнення цивільних прав та
обов'язків, якими зокрема є договори та
інші правочини.

Частинами другою статті 1187 ЦК України
передбачено, що шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Цивільним кодексом України
встановлено, що цивільно-правова
відповідальність виникає лише за
наявності вини особи. Цивільні права та
обов'язки можуть виникати з рішенням
суду (п. 5 ст. 11 ЦК України).

Наявною у матеріалах справи постановою
Шевченківського районного суду м.Києва
від 29.10.2012 у справі №2610/24235/2012
встановлено вину ОСОБА_4 у спричиненні
дорожньо-транспортної пригоди під час
керування транспортним засобом марки
"Toyota", державний номер НОМЕР_2,
цивільно-правова відповідальність
якого застрахована Приватним
акціонерним товариством "Страхова
Компанія "ПРОВІДНА" (відповідач у
справі).

Судом встановлено, що у позивача не
виникло зобов'язання в порядку регресу,
а до нього перейшли всі права
потеріплого згідно ст. 512 Цивільного
кодексу України, а тому, оскільки
правовідносини між потерпілим та
страховиком за полісом ОСЦВВТЗ
(відповідач) регулюються Законом
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", заміна кредитора в
зобов'язанні не змінює їх суті та норми,
якою вони регулюються.

Таким чином, заподіяння шкоди
внаслідок ДТП є згідно п.3 ч.2 ст. 11
Цивільного кодекс України підставою
для виникнення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

В силу положень Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" та ст. 1194 Цивільного кодексу
України таке зобов'язання у визначених
законом частинах підлягає виконанню
страховиком за полісом ОСЦВВТЗ.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Пунктом 35.1 ст. 35 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" визначено, що для отримання
страхового відшкодування особа, яка
має право на відшкодування, подає
страховику (або якщо страховик
невідомий - МТСБУ) відповідну заяву.

Згідно із 36.1 ст. 36 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховик (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ), керуючись нормами цього Закону,
приймає вмотивоване рішення про
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати) або про відмову
у здійсненні страхового відшкодування
(регламентної виплати). Рішення про
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати) приймається у
зв'язку з визнанням майнових вимог
заявника або на підставі рішення суду,
у разі якщо спір про здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати) розглядався в
судовому порядку. Якщо розмір
заподіяної шкоди перевищує страхову
суму, розмір страхової виплати
(регламентної виплати) за таку шкоду
обмежується зазначеною страховою
сумою.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" передбачено, що страховик
(МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження
ним розміру страхового відшкодування з
особою, яка має право на отримання
відшкодування, за наявності
документів, зазначених у статті 35 цього
Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника
обґрунтованими - прийняти рішення про
здійснення страхового відшкодування
(регламентної виплати) та виплатити
його.

- у разі невизнання майнових вимог
заявника або з підстав, визначених
статтями 32 та/або 37 цього Закону, -
прийняти вмотивоване рішення про
відмову у здійсненні страхового
відшкодування (регламентної виплати).

Тобто, в даному випадку строк виконання
зобов'язання страховика за полісом
ОСЦВВТЗ обумовлений спливом
визначеного Законом строку після
подачі заяви.

Таким чином, момент виконання
зобов'язання страховика за полісом
ОСЦВВТЗ (відповідачем), що виникло
внаслідок заподіяння шкоди при ДТП, і
право вимоги, яке мав потерпілий,
перейшли до страхової компанії, яка
провела виплату (позивач), пов'язаний із
направлення заяви в порядку п. 35.1 ст. 35
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів".

Як зазначалось судом вище, позивач не
надсилав на адресу відповідача
претензії з вимогою сплатити
матеріальне відшкодування, оскільки
обрав інший спосіб захисту, а саме
безпосереднє звернення до суду із
позовом про стягнення відшкодування у
порядку регресу.

Позивач, обґрунтовуючи обраний спосіб
реалізації свого права, зауважує на
необов'язковість направлення заяви
(вимоги) до винної особи (її страховика)
про сплату страхового відшкодування,
посилаючись на постанову Верховного
Суду України від 28.08.2012 у справі №23/279 та
оглядовий лист Вищого господарського
суду України №01-06/15/2014 від 14.01.2014 року.

Проте, суд не може погодитись із
посиланнями позивача, з огляду на
наступне.

На момент прийняття Верховним Судом
України постанови від 28.08.2012 у справі
№23/279, існувала правова позиція
Верховного Суду України, викладена в
постанові від 27.03.2012 у справі №58/168,
відносно того, що страховик, який
виплатив страхове відшкодування
набуває право в порядку регресу.

Така сама позиція викладена і в
постанові Верховного Суду України від
26.08.2012 у справі №4/17-3520-2011 (позивач не є
суб'єктом правовідносин за полісом
страхування, оскільки виникло нове
зобов'язання в порядку регресу).

Тобто, суд виходив з того, що внаслідок
регресу виникає нове зобов'язання, яке
не регулюється нормами Закону.

В той же час, відповідно до правового
висновку, який міститься в постанові
Верховного Суду України від 25.12.2013 у
справі №6-112цс13, при виплаті страховою
компанією страхового відшкодування,
згідно ст. 993 ЦК України, до неї
переходить права вимоги потерпілого, а
не відбувається набуття такого права в
порядку регресу.

Вище наведене свідчить про те, що
внаслідок проведеної такої виплати,
відбувається заміна кредитора в
зобов'язанні, тобто продовжує існувати
зобов'язання із заміненим кредитором.

Оскільки згідно ч. 1 ст. 514 Цивільного
кодексу України до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом, то до всіх правовідносин між
позивачем та відповідачем у даній
справі підлягають застосуванню норми
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" (в т.ч. в частині
строку виконання грошового
зобов'язання). Більш того, до страхової
компанії (позивача) перейшли права
виключно в наявному у потерпілого
обсязі.

У постанові Верховного Суду України
від 28.08.2012 у справі №23/279 йдеться про
наявність у страховика права на
пред'явлення регресного позову, та
міститься посилання на ст. 38 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

В той же час, як встановлено судом - в
постанові Верховного Суду України від
25.12.2013, зроблено правовий висновок про
відсутність у даних правовідносинах
регресу.

Крім того, положення ст. 38 вказаного
вище Закону визначають право (а також
випадки в яких таке право може бути
реалізоване) страхової компанії, яка
застрахувала цивільну-правову
відповідальність винуватця ДТП (тобто,
відповідача у даній справі) (п. 1.2
Закону) звернутися із позовом до
винуватця ДТП.

Наведена норма не регулює
правовідносини, які виникли у даній
справі, оскільки позивачем набуте
право вимоги не в порядку Закону, а в
наслідок виплати страхового
відшкодування за договором
добровільного страхування, що зумовило
заміну кредитора в зобов'язанні.

До того ж, право регресу, передбачене
ст. 38 Закону, обумовлене наявністю
випадків, визначених п. 38.1.1 ст. 38 Закону,
які в свою чергу в даній справі
відсутні.

Вказане виключає можливість
застосування правових висновків, що
містяться в постанові Верховного Суду
України від 28.08.2012 у справі №23/279 під час
розгляду даної справи.

З аналогічних підстав відхиляється
посилання позивача на оглядовий лист
Вищого господарського суду України
№01-06/15/2014 від 14.01.2014, адже така позиціє
ґрунтується на постанові Вищого
господарського суду України від 14.11.2012
у справі №5028/17/22/2012, яка прийнята до
постанови Верховного Суду України від
25.12.2013 у справі №6-112цс13.

Рішення Конституційного Суду України
від 09.07.2002 №15-рп/2002 зазначає, що
положення частини другої статті 124
Конституції України щодо поширення
юрисдикції судів на всі
правовідносини, що виникають у державі,
в аспекті конституційного звернення
необхідно розуміти так, що право особи
(громадянина України, іноземця, особи
без громадянства, юридичної особи) на
звернення до суду за вирішенням спору
не може бути обмежене законом, іншими
нормативно-правовими актами.

Суд відзначає, що таке право позивача
не обмежується, адже його позов
прийнято судом до розгляду, наведене
рішення, в же той час, не регулює
питання вирішення спорів із порушення
норм матеріального права щодо
виконання грошового зобов'язання.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено судом, позивач - Приватне
акціонерне товариство "Страхова
компанія "Українська страхова група" -
не звертався із заявою, в порядку ст.ст.
35, 36 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", а відтак строк
виконання грошового зобов'язання
відповідачем не настав.

У статті 1 Господарського
процесуального кодексу України
закріплено право підприємств, установ,
організацій, інших юридичних осіб (у
тому числі іноземних), громадян, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
звернутися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Таким чином, позов подано за
відсутності факту прострочення
відповідачем грошового зобов'язання в
силу невиконання жодним із кредиторів -
ні первісним (потерпілим), ні новим
(позивачем), положень ст.ст. 35, 36 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

За таких обставин, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог, оскільки
позов подано за відсутності факту
порушення зобов'язання.

Суд також зауважує, що подача іншого
позову після виконання приписів ст. 35
вказаного вище Закону та спливу
визначеного Законом строку на
проведення виплати страхового
відшкодування, даватиме підстави
вважати страховика за полісом ОСЦВВТЗ
таким, що прострочив виконання
зобов'язання, та свідчитиме про інші
підстави позову, що дозволить позивачу
захистити свої порушені права.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 32, 33, 34,49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Приватного
акціонерного товариства "Страхова
компанія "Українська страхова група" до
Приватного акціонерного товариства
"Страхова Компанія "ПРОВІДНА" про
відшкодування шкоди у порядку регресу -
відмовити повністю.

Рішення постановлено у нарадчій
кімнаті та проголошено його вступну та
резолютивну частини у судовому
засіданні 27.05.2014 року.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

та підписано 02.06.2014 року

Суддя
К.В. Полякова