ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.05.14р. Справа № 904/1563/14За позовом:
заступника прокурора Центрального
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері в
інтересах держави в особі Головного
управління внутрішніх військ МВС
України, м. Київ

До відповідача-1: закритого
акціонерного товариства
фінансово-будівельної компанії
"Альмірус і К", м. Дніпропетровськ

До відповідача-2: товариства з
обмеженою відповідальністю "Вереск і
К", м. Дніпропетровськ

Про: визнання права власності

Суддя: Євстигнеєва Н.М.

Представники:

Від позивача: Нішта О.В., довіреність №
3/20-330 від 04.03.2014 року, начальник
юридичної служби

Від відповідача-1: Книшенко Е.М.,
довіреність № б/н від 20.05.2011 року,
адвокат, посвідчення № 0944

Від відповідача-2: не з'явився

В засіданні брали участь: Нечволод П.В.,
прокурор Дніпропетровської
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері

СУТЬ СПОРУ:

Заступник прокурора Центрального
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері в
інтересах держави в особі Головного
управління внутрішніх військ МВС
України звернувся до господарського
суду з позовом, яким просить визнати за
Головним управлінням внутрішніх
військ МВС України право власності на
квартири №№ 11, 42, 45, 48, 49, 69, 77, 78, 81, 82, 85, 89
по вул. Дементьєва, 2, в м.
Дніпропетровську.

Також, позовна заява містить
клопотання про забезпечення позову
шляхом заборони товариству з обмеженою
відповідальністю "Вереск і К" та іншим
особам вчиняти дії щодо відчуження
квартир №№ 11, 42, 45, 48, 49, 69, 77, 78, 81, 82, 85, 89
по вул. Дементьєва, 2, в м.
Дніпропетровську.

Позовні вимоги заступника прокурора
Центрального регіону України
обґрунтовані тим, що будівництво житла
по вул. Дементьєва, 2 у м.
Дніпропетровську проводилось при
дольовій участі Головного управління
внутрішніх військ МВС України на
підставі договору від 08.05.2002 року,
укладеному між Головним управлінням
внутрішніх військ МВС України і
Закритим акціонерним товариством
фінансово-будівельна компанія
"Альмірус і К". Відповідно до умов цього
договору позивач перерахував на
рахунок Закритого акціонерного
товариства фінансово-будівельна
компанія "Альмірус і К" (відповідач-1)
грошові кошти у сумі 882 066,64 грн.
Відповідач-1, в свою чергу,
зобов'язувався у термін до 01.07.2002 року
збудувати і передати позивачу квартири
які за своєю якістю повинні
відповідати вимогам Державних
будівельних норм України та бути
готовими для заселення; оформити і
передати правовстановлюючу
документацію на квартири, що
передаються, акт державної комісії про
прийняття будинку в експлуатацію,
затверджений рішенням міськвиконкому
про закріплення квартир за позивачем.
Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 01.10.2013
року у справі №904/5470/13 витребувано у ЗАТ
ФБК "Альмірус і К" на користь Головного
управління внутрішніх військ МВС
України квартири №№ 11, 42, 45, 48, 49, 69, 77, 78,
81, 82, 85, 89 по вул. Дементьєва, 2, в м.
Дніпропетровську. Однак, під час
виконання судового рішення позивачу
стало відомо, що вказані квартири
відповідачем-1 передані до статутного
капіталу товариства з обмеженою
відповідальністю "Вереск і К"
(відповідач-2). Наведені обставини
унеможливлюють оформлення права
власності на спірні квартири за
позивачем, на користь якого вони
витребувані за рішення господарського
суду та перешкоджають реалізації права
власності на спірні приміщення, що
передбачено статтями 317, 319 Цивільного
кодексу України. За наведених обставин
держава в особі Головного управління
внутрішніх військ має право на захист
права власності на спірні квартири в
порядку встановленому статтею 392
Цивільного кодексу України.

Головне управління внутрішніх військ
МВС України позовні вимоги підтримує в
повному обсязі, посилаючись на те, що
закрите акціонерне товариство
фінансово-будівельна компанія
"Альмірус і К" лише підписала акт
приймання-передачі спірних квартир від
28.03.2003 року, однак фактично спірні
квартири передані не були, зазначені
факти встановлені рішенням
господарського суду Дніпропетровської
області від 19.11.2013 року №904/5470/13. На
даний час відсутня можливість
витребувати спірні квартири у
закритого акціонерного товариства
фінансово-будівельної компанії
"Альмірус і К", оскільки останні
передані до статутного капіталу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Вереск і К".

Відповідач-1 проти позову заперечує,
зазначає, що рішенням господарського
суду Дніпропетровської області від
06.07.2010 року, яке набрало законної сили,
за аналогічними позовними вимогами до
відповідача-1 про визнання права
власності на спірні квартири
заступнику Генерального прокурора
України в інтересах держави в особі
Головного управління внутрішніх
військ МВС України було відмовлено.
Відповідач-1, вважає посилання позивача
на рішення місцевого та апеляційного
господарських судів у справі № 904/5470/13,
як на правову підставу своїх позовних
вимог необґрунтованими, оскільки
зазначені рішення не встановлюють
право власності позивача на
вищенаведені квартири, а лише
зобов'язують передати їх у
користування.

Закрите акціонерне товариство
фінансово-будівельна компанія
"Альмірус і К" зазначає, що у зв'язку з
невиконанням позивачем умов договору
№347 на будівництво житла в порядку
пайової участі від 20.05.2002 року в частині
сплати заборгованості у сумі 751 776,61 грн.
(про яку позивача повідомлено листом
№42 від 14.02.2006 року), відповідач-1 листом
№441 від 02.11.2007 року повідомив про
односторонню відмову від виконання
зобов'язання щодо передачі позивачу
спірного майна, технічної документації
та розірвання вказаного договору.
Таким чином, позивач має право
звернутися із позовом про повернення
раніше перерахованих ним коштів, та не
має права власності на спірні квартири.

27.05.2014 року відповідачем-1 подано
клопотання про зупинення провадження у
справі №904/1563/14 на період до вирішення
по суті справи №904/3399/14 за позовом
закритого акціонерного товариства
фінансово-будівельної компанії
"Альмірус і К" до Головного управління
внутрішніх військ МВС України про
визнання недійсним договору №347 на
будівництво житла в порядку пайової
участі від 08.05.2002 року. Клопотання
мотивоване тим, що позивач пов'язує
порушення свого права власності на
квартири з невиконанням відповідачем-1
умов договору №347 на будівництво житла
в порядку пайової участі від 08.05.2002
року, який просить визнати недійсним у
справі №904/3399/14

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Вереск і К" проти
позову заперечує, посилаючись на те, що
відповідно до п.1.2 Положення про
Головне управління внутрішніх військ
МВС України позивач є структурним
підрозділом центрального апарату МВС
України з питань реалізації державної
політики у сфері забезпечення
діяльності ВВ МВС України, тобто
належним позивачем у вказаному спорі є
Міністерство внутрішніх справ України,
однак заміна позивача під час розгляду
спору Господарським процесуальним
кодексом України не передбачена.

У судове засідання, яке відбулося 27.05.2014
року, представник відповідача-2 не
з'явився.

22.05.2014 року заступник прокурора
Центрального регіону України з нагляду
за додержанням законів у воєнній сфері
подав заяву про уточнення позовних
вимог (вих. №05/2-272 вих. 14 від 17.05.2014 року),
якою просив:

- залучити до розгляду справи
Міністерство внутрішніх справ України
та визнати за Міністерством внутрішніх
справ України право власності на
квартири №№ 11, 42, 45, 48, 49, 69, 77, 78, 81, 82, 85, 89
по вул. Дементьєва, 2, в м.
Дніпропетровську;

- визнати за Головним управлінням
внутрішніх військ МВС України право
оперативного управління квартирами
№№ 11, 42, 45, 48, 49, 69, 77, 78, 81, 82, 85, 89 по вул.
Дементьєва, 2, в м. Дніпропетровську.

27.05.2014 року заступник прокурора
Центрального регіону України з нагляду
за додержанням законів у воєнній сфері
подав заяву про уточнення позовних
вимог (вих. №05/2-342 вих. 14 від 23.05.2014 року),
якою просив:

- визнати право власності за державою в
особі Міністерства внутрішніх справ
України на квартири №№ 11, 42, 45, 48, 49, 69, 77,
78, 81, 82, 85, 89 по вул. Дементьєва, 2, в м.
Дніпропетровську;

- визнати право оперативного
управління квартирами №№ 11, 42, 45, 48, 49, 69,
77, 78, 81, 82, 85, 89 по вул. Дементьєва, 2, в м.
Дніпропетровську за Головним
управлінням внутрішніх військ МВС
України.

Відповідно до п.3.11 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" Господарським
процесуальним кодексом України,
зокрема статтею 22 цього Кодексу, не
передбачено права позивача на подання
заяв (клопотань) про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, або
заявлення "додаткових" позовних вимог і
т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь-якому з таких випадків позивачем
має бути додержано правил вчинення
відповідної процесуальної дії, а
недотримання ним таких правил тягне за
собою процесуальні наслідки,
передбачені Господарським
процесуальним кодексом України та
зазначені в цій постанові.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише
розмір вимог майнового характеру. Якщо
в заяві позивача йдеться про
збільшення розміру немайнових вимог
(наприклад, про визнання недійсним ще
одного акта крім того, стосовно якого
відповідну вимогу вже заявлено), то
фактично також йдеться про подання
іншого позову.

Право позивача на зміну предмета або
підстави позову може бути реалізоване
лише до початку розгляду господарським
судом справи по суті та лише у суді
першої інстанції шляхом подання до
суду відповідної письмової заяви, яка
за формою і змістом має узгоджуватися
із статтею 54 Господарського
процесуального кодексу України з
доданням до неї документів, зазначених
у статті 57 названого Кодексу.

Заяви про зміну предмета або підстави
позову, які відповідають вимогам
статей 54 і 57 Господарського
процесуального кодексу України, проте
подані після початку розгляду
господарським судом справи по суті,
залишаються без розгляду і
приєднуються до матеріалів справи, про
що суд зазначає в описовій частині
рішення, прийнятого по суті спору (або в
ухвалі, якою закінчується розгляд
справи).

Початок розгляду справи по суті має
місце з того моменту, коли
господарський суд після відкриття
судового засідання, роз'яснення (за
необхідності) сторонам та іншим
учасникам судового процесу їх прав та
обов'язків і розгляду інших клопотань і
заяв (про відкладення розгляду справи,
залучення до участі в ній інших осіб,
витребування додаткових доказів тощо)
переходить безпосередньо до розгляду
позовних вимог, про що зазначається в
протоколі судового засідання.

Під предметом позову розуміється певна
матеріально-правова вимога позивача до
відповідача, стосовно якої позивач
просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги
щодо захисту права та охоронюваного
законом інтересу (п.3.12 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції").

У заявах про уточнення позовних вимог
(за вих. №05/2-272 вих. 14 від 17.05.2014 року та
за вих. №05/2-342 вих. 14 від 23.05.2014 року)
заступником прокурора Центрального
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
змінено предмет позову (при поданні
позову просив визнати право власності,
в уточненнях просить визнати право
оперативного управління та право
власності за іншою особою, не позивачем
у справі), вказані заяви подані до
господарського суду Дніпропетровської
області 22.05.2014 року та 27.05.2014 року
відповідно.

Між тим, розгляд справи №904/1563/13
розпочався по суті у судовому
засіданні, яке відбулося 08.04.2014 року,
про що зазначено у протоколі судового
засідання від 08.04.2014 року.

Таким чином, заяви про уточнення
позовних вимог (за вих. №05/2-272 вих. 14 від
17.05.2014 року та за вих. №05/2-342 вих. 14 від
23.05.2014 року) подані заступником
прокурора Центрального регіону
України з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері до
господарського суду Дніпропетровської
області 22.05.2014 року та 27.05.2014 року
відповідно, відповідно до приписів
п.3.12 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" залишаються без
розгляду і приєднуються до матеріалів
справи.

Розгляд справи був відкладений з 08.04.2014
року на 06.05.2014 року.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 06.05.2014
року строк вирішення спору був
продовжений на 15 днів до 27.05.2014 року,
розгляд справи був відкладений на
22.05.2014 року.

У судовому засіданні 22.05.2014 року
оголошувалася перерва до 27.05.2014 року.

У судовому засіданні 27.05.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора
Дніпропетровської прокуратури з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері, представників позивача
та відповідача-1, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

08 травня 2002 року між Закритим
акціонерним товариством
фінансово-будівельної компанії
"Альмірус і К" (сторона - 1) та Головним
управлінням внутрішніх військ МВС
України (сторона - 2) укладений договір
№347 на будівництво житла в порядку
пайової участі, відповідно до п.1.1 якого
предметом цього договору є спільна
діяльність сторін у завершенні
будівництва житла, розпочатого до
01.07.1997 року в м. Дніпропетровську
загальною орієнтованою площею 518,8 м2 з
метою забезпечення житлом
безквартирних військовослужбовців ВВ
МВС України у Дніпропетровському
гарнізоні. Внесок, який необхідний для
закінчення будівництва, складає 140 000,00
грн.

Сторона-1 зобов'язується збудувати і
передати стороні-2 квартири загальною
площею 518,8 м2 у м. Дніпропетровську, а
також сприяти залученню
підприємств-інвесторів на суму
інвестицій пайової участі сторони-2 в
розмірі 640 718,00 грн. для фінансування
завершення вищезазначеного
будівництва житла, у відповідності з
адресним переліком, що додається
(Додаток №1) (п.1.2 договору).

Відповідно до п.6.1. договору даний
договір вступає в силу з моменту його
підписання. Термін дії договору - до
повного виконання умов договору, але не
пізніше 01.10.2002 року (п.6.4 договору).

За умовами п.2.1 договору сторона-2
фінансує будівництво житла, що буде
передано стороною-1, за договірною
ціною будівництва 1 235,00 грн. за 1 м2
загальної площі, загальна орієнтовна
сума пайової участі в будівництві
складає 640 718,00 грн. Загальна площа
квартир (відповідно - загальна вартість
пайової участі сторони-2 в будівництві),
що передаватиметься стороною-1 для
сторони-2, підлягає уточненню після
проведення обмірів БТІ фактичних площ
збудованого житла. Вартість 1 м2
загальної площі житла є остаточною і
зміні не підлягає.

Відповідно до п.3.1 договору сторона-1
зобов'язана: оформити і передати
стороні-2 правовстановлюючу
документацію на квартири, а також самі
квартири загальною площею 518,8 м2 в
термін до 01.07.2002 року (п.3.1.1); вимагати
прийняття загальної площі стороною-2 і
сплати нею її вартості, за рахунок
переданих інвестицій підприємств, що
залучені до інвестування за допомогою
сторони-1 (п.3.1.2); надати допомогу
стороні-2 в залученні
підприємств-інвесторів на загальний
обсяг інвестицій в сумі 640 718,00 грн.
(п.3.1.5); у разі відсутності
інвестиційних надходжень від
підприємств, залучених за допомогою
сторони-1 до інвестування будівництва
житла для військовослужбовців,
завершити будівництво житла у
відповідності до адресного переліку
(Додаток № 1), власними силами або за
рахунок інших пайовиків, з метою
введення будинків в експлуатацію до
01.07.2002р. та передачі стороні-2 житлової
площі на суму перерахованих коштів у
відповідності з умовами дійсного
договору (п.3.1.6).

В доповненнях до договору №347 на
будівництво житла в порядку пайової
участі від 08.05.2002 року сторони прийшли
до згоди про збільшення обсягу
фінансування на 254 163,00 грн. Загальний
об'єм фінансування за даним договором
складає суму 882 066,64 грн. Загальна
кількість квартир, що підлягають
передачі стороні-1 у результаті
здійснення передбачених договором дій
сторони-2, складає 13, загальною площею
728,8 м2 за договірною ціною 1 210,30 грн. Для
виконання доручення, передбаченого
даним договором, сторона-1 забезпечує
сторону-2 необхідними грошовими
коштами. Згідно з додатком 1 та додатком
2 до договору (адресний перелік квартир)
відповідач зобов'язався передати
позивачу 13 квартир загальною площею 728,8
м2.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 01.10.2013
року у справі №904/5470/13 у закритого
акціонерного товариства
фінансово-будівельної компанії
"Альмірус і К" витребувано на користь
Головного управління внутрішніх
військ МВС України квартири №№ 11, 42, 45,
48, 49, 69, 77, 78, 81, 82, 85, 89 по вул. Дементьєва, 2,
в м. Дніпропетровську.

Вищенаведене рішення, яке набуло
законної сили, ґрунтувалося, зокрема на
тому, що відповідно до умов договору
№347 на будівництво житла при дольовій
участі від 08.05.2002 року квартири для
військовослужбовців ВВ МВС України у
Дніпропетровському гарнізоні повинні
бути введені в експлуатацію до 01.07.2002
року і передані відповідачем-1
позивачеві на підставі договору про
пайову участь у будівництві на платній
основі, на виконання чого було
перераховано відповідачу суму в
розмірі 882 066, 64 грн. З посиланням на п.
3.1.6 договору на будівництво житла в
порядку пайової участі №347 від 08.05.2002
року, господарський суд дійшов
висновку про необхідність передати
Головному управлінню внутрішніх
військ МВС України житлові площі на
суму вартості перерахованих коштів.
Закрите акціонерне товариство
фінансово-будівельна компанія
"Альмірус і К" повинно було передати
позивачеві 13 (тринадцять) квартир
вартістю 882 066,64 грн., оскільки
відповідно до п. 2.1 договору вартість
одного квадратного метра житла є
остаточною і зміні не підлягає. Акт про
введення будинку в експлуатацію був
затверджений виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради ще
02.12.2002 року.

Залишаючи рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 01.10.2013
року у справі №904/5470/13 без змін
Дніпропетровський апеляційний
господарський суд зазначив у постанові
від 19.11.2013 року, що сторони узгодили
порядок проведення остаточних
розрахунків в п. 2.4 договору від 08.05.2002
року №347, який передбачає, що остаточні
розрахунки між сторонами, із
складанням акту звірки та акту
приймання-передачі житлової площі,
проводяться після надання Закритим
акціонерним товариством
фінансово-будівельною компанією
"Альмірус і К" завіреної копії Акту
державної приймальної комісії,
відповідних документів БТІ про
реальний обсяг забудованого житла та
підтвердження права власності
(оперативного розпорядження) на нього.
Також, в постанові Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
зазначено, що остаточні розрахунки між
сторонами проведені не були, відсутні
докази надання відповідачем (ЗАТ ФБК
"Альмірус і К") позивачу (Головному
управлінню внутрішніх військ МВС
України) актів звірки та акту
приймання-передачі житлової площі,
акта державної приймальної комісії, а
тому не можна вважати, що відповідач
належним чином виконав свої обов'язки в
контексті п. 2.4 договору від 08.05.2002 року
№347 та положень статті 526 Цивільного
кодексу України.

Таким чином, рішенням господарського
суду Дніпропетровської області від
01.10.2013 року у справі №904/5470/13, яке
залишено без змін постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 19.11.2013 року,
фактично було встановлено, що спірні
приміщення є державною власністю,
управління якими здійснює Головне
управління внутрішніх військ МВС
України та витребувано ці приміщення
(квартири №№ 11, 42, 45, 48, 49, 69, 77, 78, 81, 82, 85, 89
по вул. Дементьєва, 2, в м.
Дніпропетровську) на користь Головного
управління внутрішніх військ МВС
України.

Станом на дату прийняття господарським
судом Дніпропетровської області
рішення від 01.10.2013 року у справі №904/5470/13
та постанови Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
19.11.2013 року, зареєстрованим власником
спірних квартир було товариство з
обмеженою відповідальністю "Вереск і К"
(копії свідоцтв про право власності на
спірні квартири від 20.05.2013р. містяться в
матеріалах справи - а.с.63-74).

Згідно інформаційних довідок з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, щодо об'єктів
нерухомого майна, наданих на запит
господарського суду Дніпропетровської
області зареєстрованим власником
квартир №№ 11, 42, 45, 48, 49, 69, 77, 78, 81, 82, 85, 89
по вул. Дементьєва, 2, в м.
Дніпропетровську є товариство з
обмеженою відповідальністю "Вереск і К"
(інформаційні довідки містяться в
матеріалах справи - а.с. 133-157).

Прокурор Центрального регіону України
з нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері зазначає, що Головне
управління внутрішніх військ МВС
України, внаслідок дій відповідача-1 у
справі, в повній мірі позбавлено права
на реалізацію функцій власника спірних
приміщень, що суперечить ст.ст. 317, 319
Цивільного кодексу України, що і є
причиною спору.

Розглянувши позовні вимоги
господарський суд дійшов до висновку,
що позовні вимоги заступника прокурора
Центрального регіону України з нагляду
за додержанням законів у воєнній сфері
заявлені в інтересах держави в особі
Головного управління внутрішніх
військ МВС України про визнання права
власності задоволенню не підлягають з
огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 15
Цивільного кодексу України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права в разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Згідно з вимогами статті 392 цього ж
Кодексу власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

За змістом вищезазначеної норми
потреба в цьому заході захисту права
власності виникає тоді, коли наявність
суб'єктивного права власника не
підтверджена відповідними доказами,
підлягає сумніву, не визнається іншими
особами або оспорюється ними.

Відповідно до частини 1 статті 139
Цивільного кодексу України майном у
цьому Кодексі визнається сукупність
речей та інших цінностей (включаючи
нематеріальні активи), які мають
вартісне визначення, виробляються чи
використовуються у діяльності
суб'єктів господарювання та
відображаються в їх балансі або
враховуються в інших передбачених
законом формах обліку майна цих
суб'єктів.

Основними фондами виробничого і
невиробничого призначення є будинки,
споруди, машини та устаткування,
обладнання, інструмент, виробничий
інвентар і приладдя, господарський
інвентар та інше майно тривалого
використання, що віднесено
законодавством до основних фондів
(частина 3 статті 139 Господарського
кодексу України).

Відповідно до приписів частини 1 статті
141 Господарського кодексу України до
державного майна у сфері
господарювання належать цілісні
майнові комплекси державних
підприємств або їх структурних
підрозділів, нерухоме майно, інше
окреме індивідуально визначене майно
державних підприємств, акції (частки,
паї) держави у майні суб'єктів
господарювання різних форм власності,
а також майно, закріплене за державними
установами і організаціями з метою
здійснення необхідної господарської
діяльності, та майно, передане в
безоплатне користування самоврядним
установам і організаціям або в оренду
для використання його у господарській
діяльності. Держава через уповноважені
органи державної влади здійснює права
власника також щодо об'єктів права
власності Українського народу,
зазначених у частині першій статті 148
цього Кодексу.

Управління об'єктами державної
власності відповідно до закону
здійснюють Кабінет Міністрів України
і, за його уповноваженням, центральні
та місцеві органи виконавчої влади. У
випадках, передбачених законом,
управління державним майном
здійснюють також інші суб'єкти (частина
2 статті 141 Господарського кодексу
України).

Відповідно до статті 133 Господарського
кодексу України основу правового
режиму майна суб'єктів господарювання,
на якій базується їх господарська
діяльність, становлять право власності
та інші речові права - право
господарського відання, право
оперативного управління.

Правом оперативного управління у цьому
Кодексі визнається речове право
суб'єкта господарювання, який володіє,
користується і розпоряджається майном,
закріпленим за ним власником
(уповноваженим ним органом) для
здійснення некомерційної
господарської діяльності, у межах,
встановлених цим Кодексом та іншими
законами, а також власником майна
(уповноваженим ним органом).

Власник майна, закріпленого на праві
оперативного управління за суб'єктом
господарювання, здійснює контроль за
використанням і збереженням
переданого в оперативне управління
майна безпосередньо або через
уповноважений ним орган і має право
вилучати у суб'єкта господарювання
надлишкове майно, а також майно, що не
використовується, та майно, що
використовується ним не за
призначенням.

Право оперативного управління
захищається законом відповідно до
положень, встановлених для захисту
права власності (стаття 137
Господарського кодексу України).

Відповідно до п.1 Положення про
Міністерство внутрішніх справ України,
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.2011 року №383/2011,
Міністерство внутрішніх справ України
(МВС України) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України. МВС
України входить до системи органів
виконавчої влади.

Згідно з п.1.2 Положення про Головне
управління внутрішніх військ МВС
України, затвердженого наказом МВС
України від 18.10.2006 року №1022, Головне
управління внутрішніх військ МВС
України є структурним підрозділом
центрального апарату Міністерства
внутрішніх справ України з питань
реалізації державної політики у сфері
забезпечення діяльності внутрішніх
військ МВС України.

З наведеного вбачається, що спірне
майно (квартири №№ 11, 42, 45, 48, 49, 69, 77, 78, 81,
82, 85, 89 по вул. Дементьєва, 2, в м.
Дніпропетровську) є об'єктом державної
власності управління яким здійснює
центральний орган виконавчої влади -
Міністерство внутрішніх справ України,
позивач у справі (Головне управління
внутрішніх військ МВС України) є
структурним підрозділом центрального
апарату Міністерства внутрішніх справ
України, якому надано право
оперативного управління спірним
майном.

Відповідно до частини 1 статті 29
Господарського процесуального кодексу
України прокурор бере участь у
розгляді справ за його позовами, а
також може вступити за своєю
ініціативою у справу, порушену за
позовом інших осіб, на будь-якій стадії
її розгляду для представництва
інтересів громадянина або держави.

Згідно зі статтею 2 Господарського
процесуального кодексу України
прокурор, який звертається до
господарського суду в інтересах
держави, в позовній заяві самостійно
визначає, в чому полягає порушення
інтересів держави, та обґрунтовує
необхідність їх захисту, а також вказує
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах. У разі відсутності
такого органу або відсутності у нього
повноважень щодо звернення до
господарського суду прокурор зазначає
про це в позовній заяві.

Відповідно до пункту 2 резолютивної
частини Рішення Конституційного Суду
України від 08.04.99 № 3-рп/99 зі справи за
конституційним поданням Вищого
арбітражного суду України та
Генеральної прокуратури України щодо
офіційного тлумачення положень статті
2 Арбітражного процесуального кодексу
України (далі - Рішення Конституційного
Суду України) під поняттям "орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах", зазначеним у частині
другій статті 2 Арбітражного
процесуального кодексу України,
потрібно розуміти орган державної
влади чи орган місцевого
самоврядування, якому законом надано
повноваження органу виконавчої влади.

Таким чином, позовні вимоги заступника
прокурора Центрального регіону
України з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері в інтересах
держави в особі Головного управління
внутрішніх військ МВС України про
визнання за Головним управлінням
внутрішніх військ МВС України право
власності на квартири №№ 11, 42, 45, 48, 49, 69,
77, 78, 81, 82, 85, 89 по вул. Дементьєва, 2, в м.
Дніпропетровську задоволенню не
підлягають, так як Головне управлінням
внутрішніх військ МВС України має
право оперативного управління на
квартири №№ 11, 42, 45, 48, 49, 69, 77, 78, 81, 82, 85, 89
по вул. Дементьєва, 2, в м.
Дніпропетровську, а не права власності
на спірні квартири.

При цьому, господарський суд зазначає,
що заступник прокурора Центрального
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері не
позбавлений права завернутися до
господарського суду в інтересах
держави в особі Міністерства
внутрішніх справ України про визнання
права власності на квартири №№ 11, 42, 45,
48, 49, 69, 77, 78, 81, 82, 85, 89 по вул. Дементьєва, 2,
в м. Дніпропетровську та в інтересах
держави в особі Головного управлінням
внутрішніх військ МВС України про
визнання оперативного управління на
квартири №№ 11, 42, 45, 48, 49, 69, 77, 78, 81, 82, 85, 89
по вул. Дементьєва, 2, в м.
Дніпропетровську.

Суд не вбачає підстав для задоволення
клопотання заступника прокурора
заступника прокурора Центрального
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
про вжиття заходів до забезпечення
позову шляхом заборони товариству з
обмеженою відповідальністю "Вереск і К"
та іншим особам вчиняти дії щодо
відчуження квартир №№ 11, 42, 45, 48, 49, 69, 77,
78, 81, 82, 85, 89 по вул. Дементьєва, 2, в м.
Дніпропетровську з наступних підстав.

Відповідно до статті 66 Господарського
процесуального кодексу України
забезпечення позову допускається в
будь-якій стадії провадження у справі,
якщо невжиття таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду.
Господарський суд має право вжити,
передбачені ст. 67 Господарського
процесуального кодексу України, заходи
до забезпечення позову, у тому числі, за
заявою сторони, яка подала позов.

Позов забезпечується накладанням
арешту на майно або грошові суми, що
належать відповідачеві (частина 1
статті 67 Господарського
процесуального кодексу України).

Забезпечення позову за правовою
природою є засобом запобігання
можливим порушенням майнових прав чи
охоронюваних законом інтересів
юридичної або фізичної особи.

Як вбачається з інформаційних довідок
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, щодо об'єктів
нерухомого майна, наданих на запит
господарського суду Дніпропетровської
області зареєстрованим власником
квартир №№ 11, 42, 45, 48, 49, 69, 77, 78, 81, 82, 85, 89
по вул. Дементьєва, 2, в м.
Дніпропетровську є товариство з
обмеженою відповідальністю "Вереск і
К", доказів того, що товариство з
обмеженою відповідальністю "Вереск і К"
має намір відчужити спірні квартири
прокурором до суду не надано.

Суд відхиляє клопотання відповідача-2
про зупинення провадження у справі
№904/1563/14 на період до вирішення по суті
справи №904/3399/14 за позовом закритого
акціонерного товариства
фінансово-будівельної компанії
"Альмірус і К" до Головного управління
внутрішніх військ МВС України про
визнання недійсним договору №347 на
будівництво житла в порядку пайової
участі від 08.05.2002 року з огляду на
приписи статті 79 Господарського
процесуального кодексу України
(відповідачем-1 не наведено належних
доказів неможливості розгляду справи
№904/1563/14 на період до розгляду справи
№904/3399/14).

Відповідно до частини 2 статті 44
Господарського процесуального кодексу
України розмір судового збору, порядок
його сплати, повернення і звільнення
від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п.2.1 ч. 2 ст. 4 Закону
України "Про судовий збір" за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру ставка судового
збору становить 2 відсотки ціни позову,
але не менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 60
розмірів мінімальних заробітних плат.

Судовий збір справляється у
відповідному розмірі від мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі,
встановленої законом на 1 січня
календарного року, в якому відповідна
заява або скарга подається до суду, - у
відсотковому співвідношенні до ціни
позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст.
4 Закону України "Про судовий збір").

Відповідно до статті 8 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2014 рік"
у 2014 році розмір мінімальної
заробітної плати становить 1 218,00 грн.

Судовий збір з позовної заяви про
визнання права власності на майно,
витребування або повернення майна (в
тому числі в зв'язку з вимогами,
заснованими на приписах частини п'ятої
статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу
України тощо) визначається з
урахуванням вартості спірного майна,
тобто як зі спору майнового характеру
(п.2.2.1 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 21.02.2013
року №7 "Про деякі питання практики
застосування розділу VІ Господарського
процесуального кодексу України").

Згідно довідки товариства з обмеженою
відповідальністю "Вереск і К" (за вих. №5
від 20.05.2014 року - а.с. 204) балансова
вартість квартир №№ 11, 42, 45, 48, 49, 69, 77, 78,
81, 82, 85, 89 по вул. Дементьєва, 2, в м.
Дніпропетровську станом на 01.04.2014 року
становить 3 459 934,80 грн.

Приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі
повного або часткового задоволення
позову (скарги) стягує судовий збір з
відповідача (повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), якщо він не
звільнений від сплати судового збору; у
разі ж повної або часткової відмови в
позові судовий збір стягується з
визначеного прокурором позивача (так
само повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), за винятком
випадків, коли останнього звільнено
від сплати судового збору, та коли
позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України (пункт 4.6 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 21.02.2013 року №7 "Про деякі
питання практики застосування розділу
VІ Господарського процесуального
кодексу України").

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладаються позивача у
сумі 69 198,70 грн. (2% від суми 3 459 934,80 грн.).

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 49, 66, 67, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Головного управління
внутрішніх військ МВС України (03151, м.
Київ, вул. Народного Ополчення, 9А,
ідентифікаційний код 08803498) в доход
Державного бюджету України в особі
Управління Державної Казначейської
Служби України у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області (49027, м. Дніпропетровськ, пл.
Шевченка, 7, ідентифікаційний код 37989269,
рахунок 3005 в ГУ ДКСУ у
Дніпропетровській області (Головне
управління Державної казначейської
служби України у Дніпропетровській
області, код банку за ), МФО
805012, КБКД 22030001, код ЄДРПОУ
господарського суду Дніпропетровської
області 03499891, КБКД 22030001) судовий збір у
сумі 69 198,70 грн., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання.

Суддя
Н.М.Євстигнеєва

Повне рішення складено, -29.05.2014 року.