ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.05.2014 Справа № 920/474/14

Господарський суд Сумської області, у
складі судді Зайцевої І.В. при
секретарі судового засідання
Кальченко А.М., розглянувши матеріали
справи № 920/474/14:

за позовом: Прокурора м. Суми
в інтересах держави в особі Державного

підприємства «Підприємство Сумської
виправної колонії

Управління Державної пенітенціарної
служби України в Сумській

області (№ 116)», м. Суми,

до відповідача: Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сумський
завод

гумотехнічних
виробів», м. Суми,

про стягнення 4 176 грн. 80 коп.,

Представники сторін:

від позивача: представник Бабенко Ю.І. (
довіреність № 16/126 від 24.03.2014 року);

від відповідача: представник Волчек
І.В. (довіреність б/н від 23.01.2013 року);

прокурор: Циганенко Б.М. (посвідчення №
002843 від 06.09.2012 року);

Суть спору: прокурор в інтересах
позивача подав позовну заяву, в якій
просить суд стягнути з відповідача 4 176
грн. 80 коп., в тому числі 3 935 грн. 29 коп.
заборгованості за надані послуги
відповідно до договору про надання
послуг № 29/04 від 29.04.2013 року, 196 грн. 23
коп. пені відповідно до п. 6.2 договору, 45
грн. 28 коп. 3% річних.

Прокурор підтримує заявлені ним
позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача наполягає на
задоволенні позовних вимог.

Відповідач подав відзив на позовну
заяву № 316 від 14.05.2014 року, в якому
зазначив, що 12.05.2014 року ним було
сплачено суму основного боргу в сумі
3 935 грн. 29 коп. Щодо стягнення пені
та 3% річних відповідач просить суд
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

У судовому засіданні представник
відповідача заявив усне клопотання про
зменшення суми пені, оскільки
відповідач не мав змоги вчасно
розрахуватись з причин та обставин, що
від нього не залежали.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачу та відповідачу для підготовки
до судового засідання та подання
витребуваних судом документів,
приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та
ст. 33 Господарського процесуального
кодексу України, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
йому повноважень, сторонам створені
усі належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та оцінивши надані докази, суд
встановив:

29 квітня 2013 року між сторонами було
укладено договір про надання послуг №
29/04, за умовами якого позивач за
дорученням відповідача зобов'язувався
надавати послуги, а відповідач, в свою
чергу, прийняти та оплатити надані
послуги за цінами та у терміни
визначені умовами договору та акту про
надання послуг.

Матеріалами справи, зокрема, актами
здачі - прийняття робіт (надання послуг)
№ 48 від 31.05.213 року, № 56 від 30.06.2013 року, №
61 від 08.07.2013 року, № 82 від 31.08.2013 року, № 91
від 27.09.2013 року підтверджується факт
надання позивачем відповідачеві
послуг за договором № 29/04 від 29.04.2013
року.

Пунктом 2.1. договору визначено, що
відповідач зобов'язаний оплатити
надані позивачем послуги на умовах
внесення 100% попередньої оплати.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідач
порушив взяті на себе зобов'язання та
всупереч умовам укладеного між
сторонами договору не оплатив вартість
наданих послуг, в зв'язку з чим у нього
виникла заборгованість перед
позивачем в сумі 3 935 грн. 29 коп.

Факт погашення відповідачем існуючої
перед позивачем заборгованості в сумі
3 935 грн. 29 коп.
підтверджується матеріалами справи,
зокрема платіжним дорученням № 6769 від
12.05.2014 року.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Враховуючи зазначені обставини,
зокрема те, що матеріалами справи
підтверджується факт сплати
відповідачем на користь позивача
заборгованості за надані послуги
відповідно до договору про надання
послуг № 29/04 від 29.04.2013 року в сумі 3 935
грн. 29 коп., провадження у справі в цій
частині підлягає припиненню
відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України, у
зв'язку з відсутністю предмету спору.

Приписами статті 230 Господарського
кодексу України визначено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, не виконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, яке
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» №
2921-ІІІ від 10.01.2002 року, розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період за який сплачується пеня.

Пунктом 6.2. договору встановлено, що у
випадку порушення сторонами строків
виконання грошових зобов'язань за цим
договором, винна сторона сплачує на
користь іншої сторони пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
вартості наданих послуг, що діяла на
день прострочення за кожен день
прострочення виконання зобов'язань.

Згідно з поданим розрахунком,
відповідачеві нарахована пеня в сумі
196 грн. 23 коп. в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
період з 01.10.2013 року по 17.02.2014 року (а.с.
33).

Оскільки право позивача щодо стягнення
з відповідача пені передбачене діючим
законодавством України та умовами
договору, пеня нарахована в межах
строку позовної давності, відповідно
до вимог Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
позовні вимоги в частині стягнення
пені в сумі 196 грн. 23 коп. є
обґрунтованими.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 233
Господарського кодексу України, у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно зі ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

В судовому засіданні 22.05.2014 року
представник позивача зауважив що у
вирішенні питання, щодо стягнення пені
покладається на розсуд суду.

Враховуючи вищезазначені обставини,
факт погашення відповідачем суми
основного боргу, суд вважає за
необхідне застосувати ч. 1 ст. 233
Господарського кодексу України та п. 3
ст. 83 Господарського процесуального
кодексу України, зменшивши розмір пені
та стягнути з відповідача 98 грн. 00 коп.
цієї санкції.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимоги кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлено договором, або законом.

Відповідно до поданого розрахунку,
відповідачеві нараховано 3% річних в
сумі 45 грн. 28 коп.

Таким чином, обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню є позовні
вимоги в частині стягнення з
відповідача пені в сумі 98 грн. 00 коп., 45
грн. 28 коп. 3% річних.

Виходячи з фактичних обставин даної
справи, враховуючи, що спір між
сторонами виник в результаті
неправомірних дій відповідача, а саме,
не своєчасної оплати наданих послуг,
суд дійшов висновку про відшкодування
позивачеві суми сплаченого судового
збору в розмірі 1 827 грн. 00 коп. за
рахунок відповідача відповідно до
вимог ст. ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 80, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сумський
завод гумотехнічних виробів» (40007, м.
Суми, вул. Прикордонна, 47, код 33813854) на
користь Державного підприємства
«Підприємство Сумської виправної
колонії Управління Державної
пенітенціарної служби України в
Сумській області ( №116 )» (40002, м. Суми,
вул. Роменська, 110, код 08680796) 98 грн. 00 коп.
пені, 45 грн. 28 коп. 3% річних.

3. В іншій частині позовних вимог
щодо стягнення з відповідача 98 грн. 23
коп. пені - в позові відмовити.

4. Провадження у справі у частині
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача 3 935 грн. 29 коп.
заборгованості - припинити відповідно
до п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

5. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сумський
завод гумотехнічних виробів» (40007, м.
Суми, вул. Прикордонна, 47, код 33813854) в
доход державного бюджету України
(рахунок 3002, МФО 837013, ,
отримувач - УДКС у м. Суми (м. Суми), 22030001)
1 827 грн. 00 коп. судового збору.

6. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23.05.2014 року.

Суддя
І.В. Зайцева