м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
№ 910/3710/14 21.05.14
За позовомПублічного акціонерного
товариства "Центренерго" в особі
відоремленого підрозділу Трипільської
теплової електростанціїдоДержавного
підприємства "Вугілля
України"провідшкодування збитків 26 416,08
грн. за зустрічним позовом Державного
підприємства "Вугілля
України"доПублічного акціонерного
товариства "Центренерго" в особі
відоремленого підрозділу Трипільської
теплової електростанціїпростягнення
збитків у розмірі 15 565,97 грн.
Суддя Літвінова
Представники сторін:
від позивача (відповідач за зустрічним
позовом): Желінська Т.М. - представник за
від відповідача: Андрусенко Ю.С.,
Литвищенко М.Є. - представник за
Рішення прийняте 21.05.2014 у зв'язку з
оголошенням перерви 28.04.2014 на 21.05.2014.

У судовому засіданні 21.05.2014, на підставі
ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста
Києва передані позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Центренерго" в особі відокремленого
підрозділу Трипільської теплової
електростанції до Державного
підприємства "Вугілля України" про
стягнення 26 416,08 грн. збитків.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 11.03.2014 порушено провадження у
справі №910/3710/14, розгляд справи
призначений на 24.03.2014.

В судовому засіданні 24.03.2014 оголошено
перерву на 02.04.2014.

21.03.2014 відповідач звернувся до суду із
зустрічною позовною заявою про
стягнення з ПАТ "Центренерго" вартості
вугілля у розмірі 15 565,97 грн.

Ухвалою від 24.03.2014 прийнято зустрічну
позовну заяву до розгляду разом із
первісним позовом, розгляд призначений
на 02.04.2014.

У відзиві на позов відповідач за
первісним позовом заперечив проти
позовних вимог та зазначив, що з
матеріалів справи не вбачається
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою відповідача та збитками
позивача, а також вини відповідача у
заподіянні збитків.

В судовому засіданні 02.04.2014 оголошено
перерву на 28.04.2014.

У відзиві на зустрічну позовну заяву
відповідач вказав, що фактична маса при
бувшого до одержувача вугілля у вагоні,
відвантаженому постачальником,
відображена у актах звіряння за
кількістю та якістю та актах
приймання-передачі із врахуванням маси
вантажу у вагоні, при бувшому за
посилочною накладною. Тобто, як
зазначив відповідач за зустрічним
позовом, облік по кількості та якості
проведено відповідно до умов договору
з урахуванням маси вугілля у
додаткових вагонах. У задоволенні
зустрічних вимог відповідач просить
суд відмовити.

В судовому засіданні 28.04.2014 оголошено
перерву на 21.05.2014.

В судовому засіданні 21.05.2014, на підставі
ч.2 ст.85 ГПК України, оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.12.2012 між ПАТ "Центренерго" (покупець)
та ДП "Вугілля України" (постачальник)
був укладений договір поставки вугілля
№111/10 (далі -Договір), за умовами якого
постачальник поставляє (передає) у
власність покупця вугільну продукцію
(далі - вугілля) в строки, в кількості,
асортименті і з якісними
характеристиками, по реквізитах та
ціні, погодженими сторонами в цьому
договорі, а покупець приймає вугілля,
оплачує його вартість.

Загальна сума договору становить 4 351 200
000,00 грн. з ПДВ (п. 1.3).

Строк (термін) поставки вугілля з 01.01.2013
по 31.12.2013 включно, згідно п. 2.1 Договору.

Місце поставки вугілля: залізнична
станція вантажоотримувача - ТЕС ПАТ
"Центренерго" (п. 2.2).

Вугілля постачається рівномірно
протягом періоду поставки залізничним
транспортом у відкритих на піввагонах
вантажною швидкістю на умовах DDP
(залізнична станція призначення)
згідно з Міжнародними правилами
тлумачення торгівельних термінів
"Інкотермс" в редакції 2000 року (п. 2.3).

Партія вугілля відвантажується після
відбору об'єднаної проби (згідно ДСТУ
4096-2002), що засвідчується відповідним
актом (згідно п. 6.4 ДСТУ 4083-2002). За
результатами випробувань об'єднаної
проби оформляється посвідчення про
якість вугілля в партії (п. 2.4).

Відповідно до п. 3.2.3. постачальник має
право доручити виконання зобов'язань
по поставці вугілля за Договором
третій особі - Вугледобувному
підприємству.

Відповідно до умов Договору на адресу
вантажоотримувача Трипільської ТЕС
ПАТ "Центренерго" у 2013 році за
залізничними накладними (№№48340970, 48627038,
53277984, 53207403, 53209821, 53211660, 53602637, 53612412)
наявними в матеріалах справи
вантажовідправником - ПрАТ "Янівське"
(вугледобувне підприємство - ДП
"Луганськвугілля") були відправлені
вагони з вугіллям - антрацит,
концентрат №№65301269, 60896602, 67885335, 65890170,
60302858, 67910984, 64467764, 68534726.

На шляху прямування вказані вагони на
підставі актів загальної форми №319, 1782
були затримані для зважування, під час
якого виявлено перевантаження вагонів
понад вантажопідйомність, про що
складено комерційні акти АА048680/88/51,
РА000834/779/222, БН726155/520/208, БН726157/522/209,
БН726159/524/210, БН726160/525/211, БН726161/526/212,
БН726162/527/213.

Надлишок вугілля був перевантажений з
вагону №65301269 у вагон №67165027, з вагону
№60896602 у вагон №67892042, з №№67885335, 65890170,
60302858, 67910984, 68534726, 64467764 у вагон № 60019858 та
видано посилочні накладні №№ 45008133,
47813118, 48408942

У зв'язку з тим, що вантаж був
навантажений відповідачем понад
вантажопідйомність вагонів та у
зв'язку із перевантаженням вантажу у
інші вагони, позивачем були понесені
витрати у сумі 26 416,08 грн., пов'язані з
оплатою за додаткові послуги по
перевантаженню надлишку вантажу з
зазначених вагонів у інші вагони, що
підтверджується накопичувальною
карткою №13030063, 31100443, переліками 1303, 1603,
1910, 3010, 3110.

Як свідчать матеріали справи, ПАТ
"Центренерго" в особі Трипільської ТЕС
зверталась до ДП "Вугілля України" з
претензіями №10-1827 від 01.04.2013, № 10-5920 від
08.11.2013, №10-5919 від 08.11.2013 (докази
направлення в матеріалах справи) про
стягнення збитків.

Вимога залишена без задоволення.

У відзиві на позов ДП "Вугілля України"
зазначило, що підприємство не є
вантажовідправником вугілля, а тому і
не є особою відповідальною за наслідки
перевантаження, тощо. Крім того, за
умовами Договору, ДП "Вугілля України"
не має обов'язку контролювати
завантаження вантажовідправниками
вагонів з вугіллям, як вказав
відповідач за первісним позовом.

Статтями 193, 224, 225 Господарського
кодексу України встановлено, що
суб'єкти господарювання повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином, відповідно до закону,
інших правових актів, договору. Учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. До складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються, зокрема,
додаткові витрати, понесені стороною,
яка зазнала збитків внаслідок
порушення зобов'язання другою
стороною.

Відповідно до статті 623 Цивільного
кодексу України боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки. Розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Обов'язок відшкодування збитків є
загальною формою цивільно-правової
відповідності, яка настає для боржника
внаслідок порушення ним зобов'язання.

Відшкодування збитків може бути
покладено на відповідача лише при
наявності передбачених законом умов,
сукупність яких створює склад
правопорушення, яке є підставою для
цивільної відповідальності,
відповідно до статті 623 Цивільного
кодексу України.

Для визначення підстав застосування
такої міри відповідальності, як
стягнення збитків (шкоди), необхідно
з'ясувати наявність всіх елементів
складу цивільного правопорушення:
протиправної поведінки, розміру
збитків, причинного зв'язку між
протиправною поведінкою боржника і
збитками, вину боржника.

Відсутність своєї вини у порушенні
зобов'язання доводить особа, яка
вчинила таке порушення (ч. 2 ст. 614
Цивільного кодексу України).

За договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму
(ч.1 ст.265 ГК України). У договорі
поставки за згодою сторін може бути
передбачений порядок відвантаження
товарів будь-яким видом транспорту, а
також вибірка товарів покупцем.
Договором може бути передбачено
відвантаження товарів
вантажовідправником (виготовлювачем),
що не є постачальником, та одержання
товарів вантажоодержувачем, що не є
покупцем, а також оплата товарів
платником, що не є покупцем (ч.ч.5, 6 ст.267
ГК України).

За договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити ввірений їй другою стороною
(вантажовідправником) вантаж до пункту
призначення в установлений
законодавством чи договором строк та
видати його уповноваженій на одержання
вантажу особі (вантажоодержувачу), а
вантажовідправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату. Договір перевезення
вантажу укладається в письмовій формі.
Укладення договору перевезення
вантажу підтверджується складенням
перевізного документа (транспортної
накладної, коносамента тощо)
відповідно до вимог законодавства
(ч.ч.1, 2 ст.307 ГК України).

Статтею 2 Статуту залізниць України
(затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 6 квітня 1998 № 457)
передбачено, що обов'язки, права і
відповідальність залізниць, а також
підприємств, організацій, установ і
громадян, які користуються залізничним
транспортом визначає Статут залізниць
України.

Відповідно до пункту 6 Статуту
залізниць України, вантажовідправник
(відправник вантажу, вантажовласник) -
зазначена в документі на перевезення
вантажу (накладній) юридична чи фізична
особа, яка довіряє вантаж залізниці для
його перевезення.

Як зазначалося вище, в залізничних
накладних №№48340970, 48627038, 53277984, 53207403,
53209821, 53211660, 53602637, 53612412 відправником
зазначено - Приватне акціонерне
товариство "Янівське".

Приписами статті 30, 32 Статуту залізниць
України встановлено, що завантаження у
вагони здійснюється
вантажовідправником, який зобов'язаний
здійснювати завантаження з виконанням
технічних умов.

Відтак, передбачене статтею 124 Статуту
залізниць України зобов'язання,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, порта, підприємства
(організації) відшкодувати залізниці
збитки, завдані внаслідок пошкодження
рухомого складу, перевантаження,
неправильного навантаження,
застосування неякісної упаковки або
неправильного кріплення вантажу,
здійснюється з урахуванням принципу
вини.

Оскільки, відповідач ДП "Вугілля
України" не є вантажовідправником
вугілля, то він не є стороною договору
перевезення вантажу, який ним
поставлявся за договором поставки
вугілля №111/10 від 25.12.2012, і, відповідно,
особою, що відповідає за наслідки
порушення, вчиненого при виконанні
договору перевезення вантажу
залізничним транспортом.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 13.05.2014 №910/21253/13.

Враховуючи вимоги закону, беручи до
уваги встановлені обставини справи,
суд дійшов висновку про відсутність у
діях відповідача ознак складу
цивільного правопорушення.

Також з Договору не вбачається, що
відповідач несе відповідальність за
втрату чи пошкодження вугілля до
моменту здійснення його поставки,
також відшкодовує всі збитки покупця,
пов'язані з прийманням і вивантаженням
змерзлого вугілля та збитки, понесені у
випадку проведення ремонту, очищення
вагонів від залишків попереднього
вантажу та станції вивантаження (пп.7.4,
7.5).

Інші твердження відповідача за
первісним позовом наведені у відзиві,
судом не приймаються до уваги, оскільки
господарський суд приймає ті докази,
які мають значення для справи, згідно
ч.1 ст. 34 Господарського процесуального
кодексу України.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Таким чином, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову ПАТ "Центренерго" в особі
Трипільської ТЕС ПАТ "Центренерго" до
ДП "Вугілля України" про стягнення
зибтків у розмірі 26 416,08 грн.

Щодо позовних вимог за зустрічним
позовом ДП "Вугілля України" до ПАТ
"Центренерго" в особі Трипільської ТЕС
ПАТ "Центренерго" про стягнення
вартості вугілля в кількості 19,000 тонн
на суму 15 565,97 грн., яку, як зазначив
позивач за зустрічним позовом не
доотримав, враховуючи перевантаження
надлишку вантажу в додаткові вагони
№№67165027, 67892042, 60019858 за накладними
№№45008133, 47813118, 48408942, які не прийняті
покупцем до обліку та розрахунку, тобто
ПАТ "Центренерго" не відображає в
документах посилочні вагони з
вугіллям, а отже і не сплачує вугілля в
цих вагонах.

У відзиві на зустрічну позовну заяву
відповідач зазначив, що фактична маса
при бувшого до одержувача вугілля у
вагоні відвантаженому постачальником,
відображена у актах звіряння у вагоні,
при бувшому за посилочною накладною,
тому просить суд відмовити у
задоволенні зустрічних позовних вимог.

Відповідно до п. 5.2 Договору, приймання
вугілля здійснюється сторонами
спільно в місці надходження (на ТЕС
покупця).

Приймання вугілля за кількістю та
визначення його фактичної ваги
здійснюється шляхом зважування на
тензометричних вагах
ТЕС-Ванатажоотримувача.

Маса вугілля в вагоні для розрахунків
по поставках визначається на підстав
даних зазначених у залізничних
накладних, і результатів зважування з
врахуванням норм нестачі та надлишку
згідно з Правилами перевезень
вантажів", затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
21.11.2000 №644. Вагу тари вагонів, зазначену
у перевізних документах, визначає
вантажовідправник і несе повну
відповідальність за недостовірність
цих даних. Приймання в
вантажоотримувача допускається без
перевірки ваги тари вагонів.

Згідно п. 5.6 Договору, фактична
кількість та якість вугілля, яке
надійшло від постачальника та прийняте
покупцем на умовах цього Договору,
відображається в актах звіряння
вугілля по кількості та якості та актах
приймання-передачі вугілля.

Згідно п. 3.3.1, 3.3.2 Договору, покупець
зобов'язаний прийняти вугілля
поставлене на умовах Договору, згідно з
актами приймання-передачі вугілля,
своєчасно та в повному обсязі
здійснювати оплату вугілля на умовах
Договору.

Як передбачено ст. 629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується із
положеннями ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, якими передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Отже, як свідчать матеріали справи,
приймання спірних вагонів відбувалось
за участю представника постачальника,
а результати спільного приймання
вантажу відображено в актах звіряння
за кількістю та якістю №186Д, №59л, №182л,
№188л.

Акт №59л підписаний представником
Трипільської ТЕС - заступником
директора з паливного забезпечення
Мельничук В.В. та представником ДП
"Вугілля України" Леонченко О.С. за
дорученням №15-029 від 04.02.2013, акт № 182л та
№188л - від Трипільської ТЕС -
начальником ЦПП - Ясаковим О.А. та
представником ДП "Вугілля України"
Леонченко О.С. за дорученням №15-029 від
04.02.2013, акт №186д - від Трипільської ТЕС -
начальником ЦПП - Ясаковим О.А та
представником ДП "Вугілля України" -
Тітовим М.М. за дорученням №1-1/231 від
01.02.2013.

Отже, з поданих документів вбачається,
що фактична маса прибувшого до
одержувача вантажу - вугілля у вагонах,
відвантаженого постачальником,
відображена у актах звіряння за
кількістю та якістю та актах
приймання-передачі із врахуванням маси
вантажу у вагонах, які прибули за
досилочними накладними.

Акти звіряння за кількістю та якістю
№186Д, №59л, №182л, №188л є двосторонніми,
які підписані та скріплені печатками
сторін, без зауважень.

Окрім того, прийняття покупцем
фактичної кількості та якості, тобто,
як і в актах за якістю та кількістю, із
врахуванням маси вантажу у вагонах, які
прибули за досилочними накладними,
свідчать акти приймання-передачі
вугільної продукції від 31.10.2013, 31.03.2013,
які підписані та скріплені печатками
сторін.

Як судом встановлено, дійсно акти не
містять додаткових вагонів, в які
залізниця перевантажила надлишок
вугілля, однак облік по кількості та
якості проведено відповідно до умов
договору з урахуванням маси вугілля у
додаткових вагонах, в які залізниця
перевантажила надлишок вугілля,
прибувших по досилочних накладних, і
маса вантажу за посилочною накладною
долучена до маси вантажу по основній
накладній, що підтверджується
протоколами зважування, актами звірки,
які містять № вагонів та сумарну масу
вантажу, що прибули в основному та
досилочних вагонах.

З урахуванням наведеного, твердження
позивача за зустрічним позовом, про те,
що не відображення досилочних вагонів
з вугіллям у актах свідчить про не
оплату відповідача за зустрічним
позовом вартості вугілля в цих вагонах,
є хибним.

Згідно зі статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Таким чином, позовні вимоги позивача за
первісним позовом не доведені в
порядку ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України та
спростовані наявними документами у
справі.

Отже, враховуючи все вищенаведене та
документи подані до матеріалів справи,
суд дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення позову ДП
"Вугілля України" до ПАТ "Центренерго"
про стягнення вартості вугілля у
розмірі 15 565,97 грн.

З огляду на відмову у задоволенні
первісного та зустрічного позовів,
витрати по сплаті судового збору
згідно із ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на позивача за первісним
позовом та позивача за зустрічним
позовом відповідно.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. ст. 32-34, 49, 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1.У задоволенні первісного позову
відмовити.

2.У задоволенні зустрічного позову
відмовити.

3.Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання

повного тексту рішення: 26.05.2014.

Суддя

М.Є. Літвінова