КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2014 р. Справа№ 910/19854/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Калатай Н.Ф.

Баранця О.М.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача - Хитрова Л.В.

від відповідача - не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Публічного акціонерного
товариства

комерційний банк "ПриватБанк" на
рішення Господарського суду міста
Києва від 28.11.2013 року (суддя Пінчук В.І. )

за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк

"ПриватБанк"

до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3

про стягнення 44884,81 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 28.11.2013 року по справі 910/19854/13 в
задоволенні позовних вимог відмовлено
в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням, позивач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
вищезазначене рішення та прийняти
нове, яким задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги апелянт зазначив, що при
ухваленні оскаржуваного рішення судом
першої інстанції порушено та
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.03.2014 року
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
28.04.2014 року.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 28.04.2014 року, у
зв'язку із перебуванням судді Пашкіної
С.А. у відпустці, для розгляду
апеляційної скарги сформовано колегію
суддів у складі: головуючий-суддя
Сітайло Л.Г., судді: Баранець О.М.,
Калатай Н.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.04.2014 року
колегією суддів в зазначеному складі
прийнято апеляційну скаргу до
провадження.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.04.2014 року
відкладено розгляд справи до 19.05.2014
року.

В судове засідання 19.05.2014 року з'явився
представник позивача.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився з невідомих суду
причин, про дату час та місце розгляду
справи повідомлений своєчасно та
належним чином.

Відповідно до ст. 77 ГПК України
господарський суд відкладає розгляд
справи, в межах строків, встановлених
статтею 69 цього Кодексу, коли за
якихось обставин спір не може бути
вирішено в даному засіданні.

Згідно з п. 3.9.1. Пленуму Вищого
Господарського Суду України від 26.12.2011
року N 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Беручи до уваги, що представник
відповідача повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, про що свідчать поштові
конверти, повернуті підприємством
зв'язку з посиланням на закінчення
строку зберігання (а.с. 123) та інші
причини, що не дали змоги виконати
обов'язки щодо пересилання поштового
відправлення (а.с. 132) , колегія суддів
приходить до висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги у
відсутність представника відповідача.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі, та просив
скасувати оскаржуване рішення
Господарського суду міста Києва від
28.11.2013 року. Проти розгляду справи у
відсутність представника відповідача
не заперечував.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд, за наявними у справі
та додатково поданими доказами,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду в повному обсязі.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представника
позивача, перевіривши матеріали справи
та проаналізувавши, на підставі
встановлених фактичних обставин
справи, правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, апеляційний
господарський суд встановив наступне.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
посилається на те, що відповідач
зобов'язався виконувати умови договору
банківського обслуговування №б/н від
15.12.2011 року, але свої зобов'язання, за
вказаним договором, не виконував
неналежним чином, внаслідок чого,
станом на 19.07.2013 року виникла
заборгованість в розмірі 44884,81 грн., з
яких: 27431,47 грн. - заборгованість за
кредитом, 10826,29 грн. - заборгованість про
процентах за користування кредитом,
4157,63 грн. - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором та
2469,42 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом.

Відмовляючи в задоволенні позову,
місцевий господарський суд посилався
на ст. 1055 Цивільного кодексу України, а
також зазначив, що позивач не надав
суду доказів приєднання відповідача до
Умов обслуговування кредитних лімітів
на поточних рахунках корпоративних
клієнтів. Крім того, позивач не надав
договір № б/н від 15.12.2011 року щодо
встановлення кредитного ліміту у
розмірі 27500,00 грн., а також доказів
надання відповідачу кредиту в розмірі
27500,00 грн.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком місцевого господарського
суду з огляду на наступне.

15 грудня 2011 року відповідач (Клієнт)
звернувся до позивача (Банк) із заявою
про відкриття поточного рахунку в
українській гривні (Договір-заява), яка
оформлена на бланку типової форми у
вигляді анкети та містить підписи та
печатки Банку та Клієнта (а.с.32).

Відповідно до умов Договору-заяви, Банк
за наявності вільних грошових ресурсів
здійснює обслуговування кредитного
ліміту клієнта за рахунок кредитних
коштів в межах ліміту, про розмір яких
банк сповіщає клієнта на свій розсуд в
письмовій формі або через встановлені
засоби електронного зв'язку Банку та
Клієнта. Порядок встановлення, зміни
ліміту, погашення заборгованості та
розмір процентної ставки за
користування кредитним лімітом
регламентується Умовами та правилами
надання банківських послуг (далі -
Умови) та Тарифами банку, розміщеними в
мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, які
разом з даною анкетою (заявою)
складають Договір банківського
обслуговування.

Також, в Договорі-заяві відзначено:
"підписавши цю заяву, погоджуюсь із
Умовами та Правилами надання
банківських послуг, у тому числі з
Умовами та Правилами обслуговування за
Розрахунковими картками (що розміщені
на сайті банку http://privatbank.ua,
http://сlient-bank.privatbank.ua), Тарифами банку, які
разом із цією заявою та карткою зі
зразками підписів і відбитка печатки
складають договір банківського
обслуговування".

Відповідно до 3.18.1.16 Умов та тарифів при
укладанні договорів і угод, чи вчиненні
інших дій, що свідчать про приєднання
Клієнта до «Умов та правил надання
банківських послуг»(або у формі «Заяви
про відкриття поточного рахунку та
картки із зразками підписів і відбитка
печатки» або у формі авторизації
кредитної угоди в системах клієнт-
банк/ Інтернет клієнт- банк, або у формі
обміну паперовій або електронній
інформацією, або в будь-якій іншій
формі), Банк і Клієнт допускають
використання підписів Клієнта у
вигляді електронно- цифрового підпису
та / або підтвердження через пароль,
спрямований Банком через
верифікований номер телефону, який
належить уповноваженій особі Клієнта з
правом «першого» підпису. Підписання
договорів і угод таким чином
прирівнюється до укладання договорів
та угод у письмовій формі.

Пунктом 3.18.1.6 Умов та тарифів
передбачено, що ліміт може бути
змінений в односторонньому порядку,
передбаченому Умовами і правилами
надання банківських послуг, у разі
зниження надходжень грошових коштів на
поточний рахунок або настання інших
факторів, передбачених внутрішніми
нормативними документами Банку.
Підписавши Угоду, Клієнт висловлює
свою згоду на те, що зміна Ліміту
проводиться Банком в односторонньому
порядку шляхом повідомлення Клієнта на
свій вибір або в письмовій формі, або
через встановлені засоби електронного
зв'язку Банку та Клієнта (системи
клієнт -банк, інтернет - клієнт банк, sms -
повідомлення або інших).

Згідно з розділом 3.18.4 Умов та тарифів,
яким затверджено порядок розрахунків,
за користування кредитом в період з
дати виникнення дебетового сальдо на
поточному рахунку Клієнта при закритті
банківського дня Клієнт виплачує
проценти, виходячи з процентної ставки,
розмір якої залежить від строку
користування кредитом
(диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з
моменту виникнення дебетового сальдо
до дати обнулення дебетового сальдо в
одну з дат з наступного 20-го до 25-го
числа місяця (надалі - "період, в який
дебетове сальдо підлягає обнуленню"),
розрахунок процентів здійснюється за
процентною ставкою в розмірі, 0% річних
від суми залишку непогашеної
заборгованості.

При необнуленні дебетового сальдо в
одну з дат періоду, в якому дебетове
сальдо підлягає обнуленню, протягом 90
днів з останньої дати періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнуленню,
Клієнт виплачує Банку за користування
кредитом проценти в розмірі 24 % річних,
починаючи з останньої дати періоду, в
яку дебетове сальдо підлягало
обнуленню .

У випадку непогашення кредиту протягом
90 днів з дати закінчення періоду, в
якому дебетове сальдо підлягало
обнуленню, починаючи з 91-го дня після
дати закінчення періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнуленню,
кредит вважається простроченим, а
грошові зобов'язання Клієнта щодо
погашення заборгованості вважаються
порушеними. При порушенні Клієнтом
будь-якого грошового зобов'язання
Клієнт сплачує Банку відсотки за
користування кредитом у розмірі 48
(сорок вісім) % річних від суми залишку
непогашеної заборгованості. У разі
порушення Клієнтом будь-якого з
грошових зобов'язань і при реалізації
права Банку на встановлення іншого
строку повернення кредиту,
передбаченого Умовами і правилами
надання Банківських послуг, Клієнт
сплачує Банку пеню у розмірі 0,1315 % від
суми залишку непогашеної
заборгованості за кожен день
прострочення. Сплата пені здійснюється
з дня, наступного за датою порушення
зобов'язань.

Під "непогашенням кредиту" мається на
увазі не виникнення на поточному
рахунку нульового дебетового сальдо
при закритті банківського дня.

Відповідно до п.3.18.2.3.4 Умов - Банк при
порушенні Клієнтом будь-якого із
зобов'язань, передбаченого Умовами, має
право вимагати від Клієнта
дострокового повернення кредиту,
сплати відсотків за його користування,
виконання інших зобов'язань за
кредитом у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання Умов та Договору-заяви
позивач надав відповідачу кредитний
ліміт в розмірі 27500,00 грн., відповідач
свої зобов'язання по погашенню кредиту
належним чином не виконав в зв'язку з
чим виникла заборгованість в розмірі
27431,47 грн., що підтверджується випискою
з особистого рахунку №8543 (а.с.46).

05 липня 2013 року позивач направив
відповідачу претензію щодо сплати
вищезазначеної заборгованості. Проте,
зазначена претензія залишилась без
відповіді та виконання.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів прийшла до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Статтями 193 Господарського кодексу
України та 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов`язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
виконання зобов`язань не допускається,
крім випадків, передбачених законом.
(ч.7 ст.193).

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до 610 ЦК порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
При цьому, договір є обов'язковим для
виконання сторонами своїх зобов'язань,
про що свідчить вимоги ст.629 цього ж
Кодексу.

Відповідно до ч. 2. ст. 639 Цивільного
кодексу України - якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що
правочин (в тому числі договір)
вважається укладеним в письмовій
формі, якщо її зміст, зафіксовано в
одному або кількох документах, якими
обмінялися сторони. Беручи до уваги, що
стаття 207 ЦК України не передбачає
вичерпний перелік таких документів,
тому наряду з листами та телеграмами
можуть використовуватися і інші засоби
зв'язку, наприклад електрон ний.

Відповідно до Розділу 1 Загальних
положень Умов та Правил надання
банківських послуг, які розміщені на
офіційному сайті Позивача (www.privatbank.ua)
ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк», що
діє на підставі Ліцензії Національного
Банку України № 22 від 29.07.2009, керуючись
законодавством України, публічно
пропонує невизначеному колу осіб
можливість отримання банківських
послуг, для чого публікує Умови та
Правила надання банківських послуг
(далі - Умови та Правила).

Тобто, Правила та Умови є публічною
офертою, що містять умови та правила
надання послуг банком його клієнтам.
Таким чином, клієнт отримує доступ до
всіх без виключення послуг Банку.

Як вбачається з матеріалів справи,
підписана відповідачем заява про
відкриття поточного рахунку,
відповідно до умов якої відповідач
приєднався до "Умов та правил надання
банківських послуг", Тарифів Банку, що
розміщені в мережі Інтернет на сайті
www/privatbank.ua, разом з карткою зі зразками
підписів і відбитками печатки
складають договір банківського
обслуговування (Договір №б/н від
15.12.2011). Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку,
що між сторонами виникли кредитні
відносини.

Згідно з ч. 2 ст. 345 Господарського
кодексу України кредитні відносини
здійснюються на підставі кредитного
договору, що укладається між
кредитором і позичальником у письмовій
формі. У кредитному договорі
передбачаються мета, сума і строк
кредиту, умови і порядок його видачі та
погашення, види забезпечення
зобов'язань позичальника, відсоткові
ставки, порядок плати за кредит, права і
відповідальність сторін щодо видачі та
погашення кредиту.

Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
вчинений у письмовій формі, якщо його
зміст зафіксований в одному або
кількох документах, у листах,
телеграмах, якими обмінялися сторони;
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку; правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
/сторонами/.

Правила та Умови є публічною офертою,
що містять умови та правила надання
послуг банком його клієнтам.

Підписавши заяву Банк та клієнт
приєднуються і зобов'язуються
виконувати умови, викладені в Умовах та
Правилах надання банківських послуг,
тобто уклали відповідний договір, який
містить умови щодо надання кредиту.

Частиною 2. ст. 639 Цивільного кодексу
України, якщо сторони домовилися;
укласти договір у певній формі, він
вважається укладеним з моменту надання
йому цієї форми, навіть законом ця
форма для даного виду договорів не
вимагалася.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про
електронний цифровий підпис" -
Електронний цифровий підпис за
правовим статусом прирівнюється до
власноручного підпису (печатки).
Електронний цифровий підпис не може
бути визнаний недійсним лише через те,
що він має електронну форму.

Відповідно до норм діючого
законодавства, кредитний договір, є
одним з видів позики.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором позики
одна сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до п. 1 ст. 1054 Цивільного
кодексу України за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

До відносин встановлених по кредитному
договору, застосовуються положення
параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу
України (ст.ст. 1046-1053), якщо інше не
встановлене цим параграфом та не
випливає з положень кредитного
договору.

Статтею 1049 Цивільного кодексу України
передбачено, що Позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно з п. 3.18.1.1 Умов кредитний ліміт на
поточний рахунок надається на
поповнення оборотних коштів і
здійснення поточних платежів клієнта,
в межах кредитного ліміту. Про розмір
ліміту банк повідомляє клієнта на свій
вибір або в письмовій формі, або через
встановлені засоби електронного
зв'язку банку і клієнта.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів прийшла до висновку, що вимоги
позивача, в частині стягнення суму в
розмірі 27431,47 грн. - заборгованості за
кредитом, є обґрунтованими.

Кредит надається в обмін на
зобов'язання клієнта з повернення
кредиту, сплату відсотків та
винагороди. ( п. 3.18.1.3 Умов ).

Розрахунок відсотків за користування
кредитом проводиться щодня, починаючи
з моменту утворення на поточному
рахунку дебетового сальдо при закритті
банківського дня, за кількість днів
користування кредитними коштами,
виходячи з 360 днів в році. Розрахунок
відсотків проводиться до повного
погашення заборгованості за кредитом,
на суму залишку заборгованості за
кредитом. День повернення кредиту в
часовій інтервал нарахування
відсотків не включається. Нарахування
відсотків здійснюється в дату сплати. (
3.18.4.9 Умов).

Згідно з ч. 3 ст. 346 ГК України кредити
надаються банком під відсоток. Надання
безвідсоткових кредитів
забороняється, крім випадків,
передбачених законом.

Із наведеною нормою узгоджується ч. 1
ст. 1054 ЦК України, якою передбачено, що
за кредит ним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити відсотки.

Статтею 1056-1 ЦК України встановлено, що
розмір процентів, тип процентної
ставки (фіксована або змінювана) та
порядок їх сплати за кредитним
договором визначаються в договорі
залежно від кредитного ризику,
наданого забезпечення, попиту і
пропозицій, які склалися на кредитному
ринку, строку користування кредитом,
розміру облікової ставки та інших
факторів.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

Враховуючи вищезазначені норми
Законодавства, колегія суддів
встановила, що заборгованість по
процентам за користування кредитом в
сумі 10826 грн. 29 коп. за період з 15.12.2011
року по 19.07.2013 року підтверджена
матеріалами справи, нарахована
позивачем відповідачу обґрунтовано та
підлягає стягненню з останнього в
повному обсязі.

Згідно з п. 3.18.4.4 Умов та Правил Клієнт
сплачує Банку винагороду за
використання ліміту 1- го числа місяця у
розмірі 0,9% від суми максимального
сальдо кредиту, який був на закінчення
банківського дня за попередній місяць.
Клієнт доручає банку здійснити
списання винагороди зі своїх рахунків.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів прийшла до висновку, що вимоги
позовної заяви про стягнення з
відповідача заборгованості по комісії
за користування кредитом у розмірі 2469
грн. 42 коп. підтверджені матеріалами
справи, нараховані обґрунтовано та
підлягають стягненню з відповідача в
повному обсязі.

Щодо стягнення з відповідача пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
кредитним договором у сумі 4157 грн. 63
коп. слід зазначити наступне.

Частиною 1 статті 230 Господарського
кодексу України передбачено, що
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549
зазначеного кодексу неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

Частинами 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України передбачено, що предметом
неустойки може бути грошова сума,
рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно ч. 1, 2 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення.

Відповідно до ст.1050 Цивільного кодексу
України, боржник, який не повернув
своєчасно кредитні кошти, зобов'язаний
сплатити кредитору неустойку.

Статтею 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до п. 3.18.5.1 Умов та Правил при
порушені Клієнтом будь-якого з
обов'язків щодо сплати відсотків за
користування кредитом, передбачених
п.п. 3.18.2.2.2, 3.18.4.1, 3.18.4.2., 3.18.4.3, строків
повернення кредиту, передбачених п.п.
3.18.1.8, 3.18.2.2.3, 3.18.2.3.4, винагороди,
передбаченої п.п. 3.18.2.2.5, 3.18.4.4, 3.18.4.5, 3.18.4.6
Клієнт виплачує Банку за кожний
випадок порушення пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла в період, за який виплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочки платежу.

Як передбачено пунктом 3.18.5.1 Умов та
Правил пеня нараховується за кожний
випадок порушення зобов'язань щодо
сплати відсотків, строків повернення
кредиту, винагороди.

Так, відповідач допустив порушення
своїх зобов'язань, відповідно до
укладеного Договору банківського
обслуговування, щодо строків
повернення кредиту, винагороди, сплати
відсотків.

Таким чином, пеня за порушення умов
Договору складає 4157 грн. 63 коп. за
період з 15.12.2011 року по 19.07.2013 року.

Відповідно до п.6 ст. 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

В той же час, відповідно до 3.18.5.4 Умов та
Правил нарахування неустойки за кожний
випадок порушення зобов'язань,
передбаченої пунктами 3.18.5.1., 3.18.5.2.,
3.18.5.3. здійснюється протягом 3 (трьох)
років з дня, коли відповідне
зобов'язання мало бути виконано
Клієнтом.

Згідно з п. 3.18.5.7 Умов та Правил строк
позовної давності по вимозі щодо
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів
встановлюється сторонами тривалістю 5
років.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача пені в сумі 4157 грн. 63 коп. за
період з 15.12.2011 року по 19.07.2013,
підтверджені матеріалами справи та
підлягають стягненню з відповідача.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України
передбачено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене вище, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що місцевим господарським
судом не повно та об'єктивно з'ясовано
обставини справи, що мають значення для
справи, в зв'язку з чим апеляційна
скарга Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" підлягає задоволенню, а
рішення Господарського суду міста
Києва від 28.11.2013 року по справі №910/19854/13
- зміні.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 80, 99, 101 - 106 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста
Києва від 28.11.2013 року по справі №910/19854/13
скасувати, прийняти нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

3. Резолютивну частину рішення
господарського суду міста Києва від
28.11.2013 року по справі №910/19854/13 викласти
в наступній редакції:

«Позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
адреса: АДРЕСА_1) на користь Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" (,
адреса: 49094, м. Дніпропетровськ, вул.
Набережна Перемоги, буд. 50)
заборгованість по кредиту в розмірі 27431
грн. (двадцять сім тисяч чотириста
тридцять одна) 47 коп., заборгованість по
відсоткам за користування кредитом в
розмірі 10826 грн. (десять тисяч вісімсот
двадцять шість) 29 коп., пеню в розмірі 4157
грн. (чотири тисячі сто п'ятдесят сім) 63
коп., заборгованість по комісії за
користуванням кредиту в розмірі 2469 грн.
(дві тисячі чотириста шістдесят
дев'ять) 42 коп. та судовий збір в
розмірі 1720 грн. (одна тисяча сімсот
двадцять) 50 коп.».

4.Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
адреса: АДРЕСА_1) на користь Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" (,
адреса: 49094, м. Дніпропетровськ, вул.
Набережна Перемоги, буд. 50) 913 грн.
(дев'ятсот тринадцять) 50 коп. судового
збору за подання апеляційної скарги.

5.Видачу наказів доручити
господарському суду міста Києва.

6.Матеріали справи №910/19854/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий суддя
Л.Г. Сітайло

Судді
Н.Ф. Калатай

О.М. Баранець

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 20.05.2014 року.