ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2014 р.Справа № 916/1209/14

Господарський суд Одеської області у
складі

судді
Никифорчука М.І.

при секретарі Ніколаєві П.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Рябоконь В.І. за
довіреністю № 80 від 30.12.2013р.;

від відповідача: Михайленко О.Ю. за
довіреністю № 2/7/07-03 від 02.01.2014р.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу:

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Енергопостачальна
компанія "Одесаобленерго";

до відповідача: Державного
підприємства „Підприємство південної
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України в Одеській області (№51);

про стягнення 576561,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Енергопостачальна компанія
"Одесаобленерго" (далі-Позивач)
звернулось до господарського суду із
позовом до Державного підприємства
„Підприємство південної виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Одеській області (№51) (далі -
Відповідач) в якій просить суд
стягнути: заборгованість за спожиту
електричну енергію в сумі 513852,76 грн.,
інфляційні нарахування в сумі 19 659,81
грн., 3 % річних в усім 14 700,92 грн. та пені в
сумі 28 347,79 грн. посилаючись на наступне.

25 травня 2004 року між сторонами у
справі - ПАТ „Одесаобленерго" в особі
його структурної одиниці - Південного
району електричних мереж (далі -
Постачальник) та Відповідачем
укладено договір про постачання
електричної енергії №59 ( далі -
Договір).

Пунктом 9.4 договору визначено, що
цей договір набирає чинності з дня його
підписання і укладається на термін до 31
грудня 2004 року. Договір вважається
продовженим на наступний календарний
рік, якщо за місяць до закінчення
терміну дії договору жодною із сторін
не буде заявлено про припинення його
дії або перегляд його умов.

Відповідно до п.2 Договору Позивач
зобов'язався постачати електроенергії
споживачу, а споживач оплачує
постачальнику вартість електричної
енергії згідно з умовами цього
договору та додатками до договору, що є
його невід'ємними частинами.

У пункту Договору 9.6 сторони
дійшли згоди в питаннях, не
відображених в договорі, керуватись
Правилами користування електричною
енергією (далі -ПКЕЕ).

Додатком №2 до договору „Графік зняття
показів засобів обліку електричної
енергії", (п.2) визначено, що споживач
зобов'язаний самостійно здійснити
зняття показників розрахункових
засобів обліку, оформити „Акт про
обсяги спожитої електричної енергії" у
двох примірниках, по одному для кожної
із сторін, і в перший день наступного
розрахункового періоду надати нарочно
постачальнику.

Відповідно до додатку № 5 до
Договору „Порядку розрахунків",
розрахунковим вважається період з 24-25
числа місяця до такого ж числа
наступного місяця. Остаточний
розрахунок за активну електроенергію,
за перевищення договірних величин
споживання електричної енергії та
потужності, оплата нарахувань по
протоколах порушень при користуванні
електричною енергією, рахунків за
надання послуг з компенсації
перетікання реактивної енергії, пеня,
індекс інфляції та інші платежі, згідно
з умовами цього договору, здійснюються
споживачем самостійно на протязі 5 днів
після дати виписки рахунку.

За період з 01.09.2013 р. по 11.03.2014 р.
включно, відповідачем було спожито
електричної енергії обсягом 2 248 227 кВт/г
на суму 749725,06 грн.

З урахуванням здійсненої
часткової оплати заборгованість за
період з 01.09.2013 р. по 11.03.2014 р. складає
513852,76 грн.

Згідно п. 4.2.1 Договору за внесення
платежів, передбачених пунктами 2.2.3-2.2.4
цього договору, з порушенням термінів,
визначених додатком „Порядок
розрахунків", споживач сплачує
постачальнику вартість електричної
енергії, пеню у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, яка діяла на той період, за
кожен день прострочення платежу,
враховуючи день фактичної оплати. Сума
пені зазначається у розрахунковому
документі окремим рядком (п.п. 4.2.1
договору).

На підставі вказаних умов
договору, та приписів ст. ст. 456. 549, ЦК
України, ст. 232 ГК України відповідачеві
за період з жовтня 2013 р. по лютий 2014р. на
вказану суму боргу нараховано пені в
сумі 11 564,16 грн. (розрахунок у
матеріалах справи)

Також відповідачеві, відповідно
до ст. 625 ЦК України нараховані 3% річних
в сумі 14 700,92 грн., інфляційні втрати в
сумі 19 659,81 грн. (розрахунок у матеріалах
справи).

Відповідач з вимогами позивача згоден
частково про що зазначив у відзиві на
позов. (а.с. 104-109). Зокрема, Відповідач
зазначає, що він погоджується із сумою
основного боргу в розмірі 513852,76 грн. за
споживання електроенергії за період з
вересня 2013 р. по лютий 2014 р.

З нарахуванням пені Відповідач не
згоден, так як вона нарахована понад 6
місяців, що суперечить п. 6 ст. 232 ГК
України.

Так, по рахунку - фактурі від 25.10.2013
р. пеня нарахована із простроченням 14
місяців; по рахунку - фактурі від 26..11.2013
р. пеня нарахована із простроченням 13
місяців; по рахунку - фактурі від 25.12.2013
р. пеня нарахована із простроченням 12
місяців;

по рахунку - фактурі від 29.01.2013 р. пеня
нарахована із простроченням 10 місяців;
по рахунку - фактурі від 26.02.2014 р. пеня
нарахована із простроченням 9 місяців.

При цьому відповідач не зазначає
яким саме чином позивач нарахував йому
пеню з таким простроченням.

Крім того, відповідач просить
зменшити розмір штрафних санкцій
нарахованих за несвоєчасну оплату та
надати відстрочку виконання рішення
по даній справі до вересня 2014 р. та
розстрочку на 5 років посилаючись на
тяжке фінансове становище
підприємства.

При цьому відповідачем надано
графік реструктуризації
заборгованості - суми основного боргу,
3% річних та інфляційних нарахувань -
загалом 548 213,49 грн. з вересня 2014 р. по
серпень 2019 р.

Вислухавши представників сторін,
проаналізувавши надані докази, приписи
чинного законодавства, що регулюють
відносини по даному спору,
господарський суд прийшов до
наступного висновку.

Відповідно до ст. 32
Господарського процесуального кодексу
(ГПК) України, доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами, зокрема : письмовими і
речовими доказами.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статті 43 ГПК
України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до ст. 175
Господарського кодексу України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного
кодексу України, однією із підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договір, а в силу вимог ч.1
ст.629 Цивільного кодексу України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

У відповідності до ст. 626
Цивільного кодексу України, договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею ст. 275 Господарського
кодексу України встановлено, що за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Відпуск енергії без оформлення
договору енергопостачання не
допускається (ч. 2 ст. 275 Господарського
кодексу України).

Згідно до ч. 6 ст. 276 Господарського
кодексу України, розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону.

Водночас, абоненти користуються
енергією з додержанням правил
користування енергією відповідного
виду, що затверджуються Кабінетом
міністрів України (ч. 1 ст. 277 ГК України).

Положеннями п. 6.3 Правил
користування електричною енергією,
затверджених постановаю Національної
комісії регулювання електроенергетики
України N 28 від 31 липня 1996р. (надалі
-ПКЕЕ) передбачено, що оплата вартості
електричної енергії постачальнику
електричної енергії за регульованим
тарифом, у тому числі на підставі
визнаної претензії, здійснюється
виключно коштами в уповноваженому
банку на поточний рахунок із
спеціальним режимом використання
постачальника електричної енергії за
регульованим тарифом.

Відповідно до п. 6.6 Правил, оплата
електричної енергії, яка відпускається
споживачу, здійснюється споживачем, як
правило, у формі попередньої оплати у
розмірі вартості заявленого обсягу
споживання електричної енергії на
відповідний розрахунковий або
плановий період.

За приписами п.6.11 Правил,
остаточний розрахунок споживача за
електричну енергію, спожиту протягом
розрахункового періоду, здійснюється
на підставі виставленого
постачальником електричної енергії,
рахунка відповідно до даних про
фактичне споживання електричної
енергії визначеного за показами
розрахункових засобів обліку, які
фіксуються у терміни, передбачені
договором, та/або розрахунковим шляхом
у випадках, передбачених цими
Правилами.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526
Цивільного кодексу України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

В силу вимог ч.1 ст.525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Аналогічні вимоги щодо виконання
зобов'язань містяться і у ч.ч.1, 7 ст.193
господарського кодексу України.

У відповідності до ст. 610
Цивільного кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 статті 530 Цивільного
кодексу України визначено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов`язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов`язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов`язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст. 230
Господарського кодексу України,
штрафними санкціями в цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
зобов'язання.

Пунктом 3 ч.1 ст.611 Цивільного
кодексу України передбачено, що одним
із наслідків порушення зобов'язання є
сплата неустойки (штрафу, пені), а
відповідно до вимог ч.2 ст.551 Цивільного
кодексу України, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюються договором або актом
цивільного законодавства.

Частиною 6 ст. 232 Господарського
кодексу України встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Статтею 3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Частиною 2 ст.625 Цивільного
кодексу України передбачено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як випливає з матеріалів справи
приведені Позивачем обставини справи
цілком підтверджуються наданими ним
доказами, а саме: вказаним вище
Договором, Додатками №№2,5 до нього,
переліком об'єктів відповідача, що
живляться електроенергією,
розрахунком заборгованості, актами
про обсяги спожитої енергії та
рахунками фактурами за період з
вересня 2013 р. по лютий 2014 р.,
банківськими виписками про сплату
відповідачем за електроенергію з
квітня 2013 р. по лютий 2014 р.

Проаналізувавши вказані докази,
суд приймає їх до уваги як такі, що
доводять правомірність вимог
Позивача. Вказані докази сумніву у суду
не викликають.

Посилання Позивача на
вищенаведені ним норми ЦК та ГК України
суд вважає правильним, оскільки саме
цими нормами ЦК та ГК України
регулюються правовідносини по даному
спору.

Клопотання відповідача про
зменшення розмір штрафних санкцій
нарахованих за несвоєчасну оплату та
надати відстрочку виконання рішення
по даній справі до вересня 2014 р. та
розстрочку на 5 років з посиланням на
тяжке фінансове становище
підприємства, на дум ку суду замовленню
не підлягає, так як відповідачем не
надано доказів тяжкого фінансового
становища підприємства які
обумовлюють зменшення розмір штрафних
санкцій та надання як відстрочки так і
розстрочки стягнення.

З огляду на приведене суд вважає,
що позовні вимоги є цілком законними,
обгрунтованими, доведеними наявними у
справі доказами

Керуючись ст. ст.32,33,43, 44, 49, 78, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного
товариства "Енергопостачальна
компанія "Одесаобленерго" -
задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного
підприємства „Підприємство південної
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України в Одеській області (№51) (65017,
м.Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 9, ) на користь публічного
акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Одесаобленерго" (65031, м. Одеса, вул.
Миколи Боровського, 28 Б, ) - заборгованості за спожиту
електричну енергію в сумі - 513 852 (п'ятсот
тринадцять тисяч вісімсот п'ятдесят
дві) грн. 76коп., інфляційних витрат в
сумі - 19 659 (дев'ятнадцять тисяч шістсот
п'ятдесят дев'ять) грн. 81 коп., 3% річних в
сумі 14 700 (чотирнадцять тисяч сімсот)
грн. 92 коп.

3. Стягнути з Державного
підприємства „Підприємство південної
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України в Одеській області (№51) (65017,
м.Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 9, ) на користь публічного
акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Одесаобленерго" (65031, м. Одеса, вул.
Миколи Боровського, 28 Б, ) - судового збору в розмірі 11 531
(одинадцять тисяч п'ятсот тридцять
одна) грн. 23 коп.

Повний текст рішення складено і
підписано 02 червня 2014 р.

Суддя
Никифорчук М.І.