ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

15 травня 2014 р.
Справа № 902/1392/13

Господарський суд Вінницької області у
складі колегії суддів: головуючого
судді Банасько О.О., суддів Говор Н.Д. та
Мельника П.А., розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства
"Феодосія-Агро", м.Ямпіль, Ямпільський
район, Вінницька область

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
м.Ямпіль, Ямпільський район, Вінницька
область

про стягнення 85 485,12 грн. шкоди

за участю секретаря судового засідання
Нестерова Д.О.

за участю представників:

позивача: Ходьков І.С., довіреність №
22/08-13 від 22.08.2013 року, паспорт серії
НОМЕР_1 виданий Староміським РВ УМВС
України у Вінницькій області 13.01.2005
року.

Кривонос С.П., довіреність № 22/08-13 від
22.08.2013 року, паспорт серії НОМЕР_2
виданий Ленінським ВМ ВМВ УМВС України
у Вінницькій області 06.11.2003 року.

відповідача: ОСОБА_1, паспорт серії
НОМЕР_3 виданий Ямпільським РВ УМВС
України у Вінницькій області 22.09.1997
року, свідоцтво підприємця серії
НОМЕР_4.

ОСОБА_4, довіреність ВМТ № 803780 від 23.10.2013
року, паспорт серії НОМЕР_5 виданий
Ленінським РВ УМВС України у
Вінницькій області 30.09.1996 року.

ВСТАНОВИВ :

До господарського суду Вінницької
області надійшла позовна заява
Приватного підприємства "Феодосія-Агро
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
про стягнення 85 485,12 грн. шкоди

Ухвалою суду від 09.10.2013 року порушено
провадження у справі
№ 902/1392/13 та призначено її до розгляду
на 23.10.2013 року.

Ухвалами суду від 23.10.2013 року та від
06.11.2013 року з метою витребування від
сторін додаткових доказів розгляд
справи відкладався до 06.11.2013 року та до
14.11.2013 року відповідно.

Ухвалою від 14.11.2013 року провадження у
справі зупинено в зв'язку з
призначенням судово-товарознавчої
експертизи.

25.02.2014 року до суду надійшов висновок
експерта № 2186/13-21 від 14.02.2014 року, в
зв'язку з чим ухвалою суду від 26.02.2014
року поновлено провадження у справі №
902/1392/13 та призначено її до розгляду на
05.03.2014 року.

05.03.2014 року представником відповідача
подано заяву в порядку ст.31 ГПК України
про виклик в засідання суду старшого
судового експерта Вінницького
відділення КНДІСЕ Адамчук Н.М. для
надання пояснень по наданому висновку
проведеної експертизи.

Ухвалою суду від 05.03.2014 року клопотання
відповідача про виклик експерта
задоволено.

В судовому засіданні 05.03.2014 року
представником позивача подано
клопотання про продовження строку
вирішення спору на 15 днів, яке ухвалою
суду від 05.03.2014 року задоволено -
продовжено строк розгляду справи на 15
днів .

Також в засіданні суду 05.03.2014 року суд
дійшов висновку про необхідність
відкладення розгляду справи в зв'язку з
необхідністю витребування додаткових
доказів до 31.03.2014 року.

Під час проведення судового засідання
31.03.2014 року суд дійшов висновку, що
справа № 902/1392/13 відноситься до
категорії справ значної складності
оскільки містить кілька пов'язаних між
собою позовних вимог та значний обсяг
доказової бази у зв'язку з чим суддя
звернувся до керівництва суду з заявою
про створення колегії у складі трьох
суддів для розгляду вказаної справи.

Розпорядженням керівника апарату
господарського суду Вінницької
області від 31.03.2014 року для розгляду
справи № 902/1392/13 створено колегію у
складі головуючого судді Банасько О.О.,
суддів Мельника П.А. та Яремчука Ю.О.

Ухвалою від 01.04.2014 року справу прийнято
колегією суддів до провадження та
призначено до розгляду на 10.04.2014 року.

Ухвалою від 10.04.2014 року розгляд справи
відкладено до 15.05.2014 року.

Розпорядженням керівника апарату суду
Вінницької області від 15.05.2014 року
суддю Яремчука Ю.О. виведено із складу
колегії суддів по справі № 902/1392/13, у
зв'язку з перебуванням у щорічній
відпустці та введено до складу колегії
суддю Говор Н.Д..

Ухвалою від 15.05.2014 року справу прийнято
до провадження новим складом суду.

За письмовим клопотанням позивача
здійснюється фіксування судового
процесу з допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

В судовому засіданні 15.05.2014 року судом
оголошувалась перерва.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
фактичні обставини на яких ґрунтується
позов, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті судом у даній
справі встановлено наступне.

Як вбачається із змісту позовної заяви
від 07.10.2013 року, письмового пояснення
від 22.10.2013 року обґрунтовуючи позовні
вимоги позивач посилається на потраву
посівів на орендованих земельних
ділянках великою рогатою худобою
належною відповідачу протягом 2013 року
чим заподіяно шкоду розмір якої
дорівнює 42 308,40 грн. вартості
неотриманого урожаю соняшника та
кукурудзи, 14 176,72 грн. витрат пов'язаних
із нарахуванням та виплатою заробітної
плати охоронцям.

Також позивач просить стягнути з
відповідача 25 000,00 грн. моральної шкоди
та 4 000,00 грн. витрат пов'язаних із
оплатою послуг юриста.

В якості нормативно-правового
обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на положення ст.ст.16, 22, 386,
1166, 1167 ЦК України, ст.ст.224, 226 ГК України
тощо.

Відповідач письмовому запереченні на
позов від 10.04.2014 року та письмовому
поясненні від 15.05.2014 року позовні
вимоги не визнає та просить в їх
задоволенні відмовити посилаючись на
їх необгрунтованість, зокрема на те, що:

- акти обстеження полів, що постраждали
від потрави складені з порушенням
Порядку визначення та відшкодування
збитків власникам землі та
землекористувачам затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 19.04.1993 року № 284, яке повино
застосуватись до спірних
правовідносин за аналогією права;

- відповідач не залучався та не брав
участі в складанні відповідних актів;

- відповідач не притягувався до
адміністративної відповідальності за
потраву посівів згідно ст.104 КУпАП, що
свідчить про відсутність його вини у
спірних правовідносинах;

- позивачем не доведено прив'язки площі
потрави до межових знаків, що
встановлюються відповідно до
Інструкції про встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) та їх
закріплення межовими знаками
затвердженої Наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
18.05.2010 року № 376;

- надані позивачем фотоматеріали не
підтверджують факту заподіяння йому
шкоди;

- вимоги про стягнення моральної шкоди
та витрат на зарплату охоронцям не
знаходяться у причинному зв'язку із
фактом заподіяння шкоди потравою
посівів;

- вимоги про стягнення витрат на
послуги юристів не підлягають
задоволенню позаяк останні надавались
особами, які не є адвокатами (а.с.163-165,
т.4).

В письмовому поясненні від 12.05.2014 року
позивач не погодився з доводами
відповідача викладеними в його
письмовому запереченні вважаючи їх
необгрунтованими та безпідставними.

Як встановлено судом позивач на
підставі укладених із фізичним
особами договорів оренди
використовував в своїй господарській
діяльності земельні ділянки, які
знаходяться на території Ямпільської
міської ради, в тому рахунку поле № 3
загальною площею 91,52 га засіяне
насінням кукурудзи та поле № 4
загальною площею 80,54 га засіяне
насінням соняшника.

Вказаний факт підтверджується
наявними у справі реєстраційними
справами земельних часток (паїв) в
складі яких містяться договори оренди,
проектом землеустрою, довідкою відділу
держземагентства в Ямпільському
районі Вінницької області від 19.02.2013
року № 06-52/76 (а.с.87-244, т.1, а.с.1-242, т.2,
а.с.1-182, т.3).

За твердженням позивача протягом 2013
року насадження посіви кукурудзи та
соняшника на орендованих ним полях
систематично пошкоджувались великою
рогатою худобою власником якої
являється відповідач, що призвело до
заподіяння йому шкоди у вигляді
вартості недоотриманого врожаю
кукурудзи та соняшника.

Із матеріалів справи слідує, що з
приводу потрави посівів позивач
неодноразово звертався із
відповідними заявами до Ямпільського
РВ УМВС України у Вінницькій області за
результатами розгляду яких розгляд
повідомлень припинявся за відсутності
ознак кримінального правопорушення, а
наявності ознак цивільно-правових
відносин (а.с.29-33, 36-43, 45-47, 50, 53-55, т.1).

14.07.2013 року комісією в складі
працівників позивача та працівників
Ямпільського РВ УМВС України у
Вінницькій області складено акт про
затримання та огляд великої рогатої
худоби в кількості 9 голів на полі № 3 в
урочищі "Карпова", яке орендує ПП
"Феодосія-Агро" з відображенням у акті
номерних бірок корів (а.с.52, т.1).

Згідно листа № 39 від 17.07.2013 року
управління ветеринарної медицини у
Ямпільському районі велика рогата
худоба із номерними знаками на вухах,
які відображені в акті від 14.07.2013 року
належить фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_1 (а.с.49, т.1).

Факт пошкодження посівів, розмір площ
пошкоджених посівів, місцезнаходження
земельних ділянок, їх землекористувач,
причина здійснення пошкодження
посівів (потрава великою рогатою
худобою), власника великої рогатої
худоби, орієнтовну суму збитків з
урахуванням прогнозованої урожайності
фіксувалась в актах обстеження посівів
соняшника та кукурудзи від 08.07.2013 року,
06.08.2013 року в складені яких, окрім
працівників ПП "Феодосія-Агро" брали
участь сторонні особи (представники
управління агропромислового розвитку
Ямпільської РДА) і які в подальшому
затверджувались начальником
управління агропромислового розвитку
Ямпільської РДА (а.с.34, 36, 44, 51, т.1).

У вказаних вище актах зазначалось про
проведення фотозйомки під час
проведення обстеження матеріали якої
наявні в матеріалах справи (а.с.3-38, т.4).

Розглядаючи вимогу про стягнення 14 176,72
грн. витрат пов'язаних із нарахуванням
та виплатою заробітної плати охоронцям
судом встановлено, що в її
обгрунтування позивач посилається на
понесення незапланованих витрат на
оплату праці охоронцям посівів після
встановлення фактів потрави зі сторони
відповідача.

На підтвердження понесених витрат в
цій частині позивачем надано суду
цивільно-правові договори, накази про
прийняття на роботу, відомості
нарахування заробітної плати, табелі
обліку використаного робочого часу,
відомості розподілу заробітної плати,
платіжні доручення, штатний розпис з
01.08.2013 року, трудові книжки, (а.с.15-28, т.1,
а.с.203-217, т.3, а.с.95-111, т.4).

Вимога про стягнення витрат на
юридичні послуги обгрунтовується
наявністю укладеного договору про
надання правової допомоги № 01/08/13 від
01.08.2013 року та платіжним дорученням № 818
від 06.09.2013 року (а.с.25, 56-58, т.1).

В свою чергу вимога про стягнення з
відповідача моральної шкоди
обгрунтована погіршенням здоров'я
директора ПП "Феодосія-Агро" оскільки в
зв'язку із потравами посівів
останнього було госпіталізовано в
період з 31.05.2013 року по 11.06.2013 року, що
призвело до втрати його ділової
активності, а також погіршення ділової
репутації підприємства та знизило
довіру ділових партнерів, оскільки
керівництво не спромоглось самостійно
врегулювати проявлену ситуацію.

На підтвердження факту госпіталізації
керівника позивача до справи долучено
виписку із медичної карти
стаціонарного хворого № 258 (а.с.222-223, т.3).

Беручи до уваги встановлені обставини
суд дійшов наступних висновків.

Статтею 15 ЦК України визначено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

За приписами п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України,
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути, зокрема
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди.

Статтею 22 Цивільного кодексу України
встановлено, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування. При цьому, збитками є:
втрати, яких особа зазнала у зв'язку із
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); та
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

Аналогічні приписи містяться у статті
225 ГК України. Згідно з пунктом 1 якої до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

За змістом ст.224 ГК України учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено. Під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відшкодування майнової шкоди за своєю
правовою природою є відшкодування
позадоговірної шкоди, тобто деліктною
відповідальністю.

Загальні положення про
цивільно-правову відповідальність за
завдання позадоговірної майнової
шкоди втілено у статті 1166 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам юридичної
особи, а також шкода, завдана її майну,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Особа, яка
завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, відшкодовуванню підлягає
шкода, яка фактично завдана
матеріальним благам особи. Під шкодою у
розумінні наведених норм права слід
розуміти таку безповоротну втрату
матеріальних цінностей, внаслідок якої
особа втрачає право на отримання
матеріальних благ, на які вона вправі
була розраховувати.

За загальним принципом цивільного
права особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Застосування цивільно-правової
відповідальності можливе лише при
наявності передбачених законом умов.
Їх сукупність утворює склад цивільного
правопорушення, який є підставою
цивільно-правової відповідальності.
Склад цивільного правопорушення,
визначений законом для настання
відповідальності у формі
відшкодування збитків, утворюють
наступні елементи: суб'єкт, об'єкт,
об'єктивна та суб'єктивна сторона.
Суб'єктом є боржник; об'єктом -
правовідносини по зобов'язаннях;
об'єктивною стороною - наявність
збитків у майновій сфері кредитора,
протиправна поведінка у вигляді
невиконання або неналежного виконання
боржником свого зобов'язання,
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою боржника і збитками;
суб'єктивну сторону цивільного
правопорушення складає вина, яка
представляє собою психічне відношення
особи до своєї протиправної поведінки
і її наслідків.

Правильне встановлення порушеного
цивільно-правового обов'язку за
договором є необхідним для відповідної
кваліфікації змісту правовідносин, що
виникли із факту порушення.

За відсутності хоча б одного з цих
елементів цивільна відповідальність
не настає, тобто для застосування такої
міри відповідальності, як
відшкодування збитків, потрібна
наявність повного складу цивільного
правопорушення, як-то: протиправна
поведінка, дія чи бездіяльність особи;
шкідливий результат такої поведінки
(збитки); причинний зв'язок між
протиправною поведінкою та збитками;
вина правопорушника.

Важливим елементом доказування
наявності шкоди є встановлення
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою заподіювача та збитками
потерпілої сторони. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
завдані особі, - наслідком такої
протиправної поведінки.

Суд наголошує на тому, що вимоги про
стягнення завданої шкоди можуть бути
задоволені лише у випадку, якщо позивач
доведе кожний з елементів складу
правопорушення.

У абзаці 3 п.2 рекомендацій президії
Вищого господарського суду України від
01.04.1994 № 02-5/215 "Про деякі питання
практики вирішення спорів, пов'язаних з
відшкодуванням шкоди" зазначено, що як
у випадку невиконання договору, так і
за зобов'язанням, що виникає внаслідок
заподіяння шкоди, чинне законодавство
виходить з принципу вини контрагента
або особи, яка завдала шкоду (статті 614
та 1166 ЦК України).

В п.6 Рекомендацій вказано, що для
правильного вирішення спорів,
пов'язаних з відшкодуванням шкоди,
важливе значення має розподіл між
сторонами обов'язку доказування, тобто
визначення, які юридичні факти повинен
довести позивач або відповідач.

За загальними правилами судового
процесу кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень
(стаття 33 ГПК України). Виходячи з цього,
відповідно до статті 1172 ЦК України
позивач повинен довести, що шкода
заподіяна працівником відповідача
саме під час виконання ним своїх
трудових (службових) обов'язків,
безпосередній причинний зв'язок між
правопорушенням та заподіянням шкоди і
розмір відшкодування.

При цьому встановлення причинного
зв'язку між протиправною поведінкою
особи, яка завдала шкоду, та збитками
потерпілої сторони є важливим
елементом доказування наявності
реальних збитків. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
завдавача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою особи і шкодою має бути
вирішено судом шляхом оцінки усіх
фактичних обставин справи.

Як у випадках порушення зобов'язання за
договором, так і за зобов'язанням, що
виникає внаслідок заподіяння шкоди,
цивільне законодавство (статті 614 та 1166
ЦК України) передбачає презумпцію вини
правопорушника. Отже, позивач не
повинен доказувати наявність вини
відповідача у заподіянні шкоди.
Навпаки, на відповідача покладено
тягар доказування того, що в його діях
(діях його працівників) відсутня вина у
заподіянні шкоди.

Згідно ч.4 ст.12 Закону України "Про
захист тварин від жорстокого
поводження" шкода, заподіяна особі або
майну фізичної особи, а також шкода,
заподіяна майну юридичної особи
твариною, підлягає відшкодуванню в
повному обсязі особою, яка її утримує.

Беручи до уваги встановлені обставини
та наведені вище приписи законодавства
суд суд при розгляді вимоги про
стягнення майнової шкоди заподіяної
потравою посівів приходить до висновку
про те, що позивачем доведено згідно
ст.33 ГПК України в установленому
порядку наявність, а відповідачем не
спростовано відсутність повного
складу цивільного правопорушення
вчиненого останнім, а саме:

- протиправність поведінки, яка полягає
в тому, що відповідач не забезпечив
належного догляду за великою рогатою
худобою, яка є його власністю при її
випасанні, що зумовило потраву посівів
на орендованих позивачем земельних
ділянках;

- шкідливий результат такої поведінки
(збитки), які полягають у неодержанні
доходів від реалізації зерна кукурудзи
та зерна соняшника посіви яких було
пошкоджено великою рогатою худобою
належною відповідачу;

- причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками - саме
протиправна поведінка відповідача, яка
полягала в неналежному догляді за
великою рогатою худобою при її
випасанні слугувала причиною
пошкодження посівів позивача;

- вина правопорушника - відповідачем не
надано доказів, які б спростували
відсутність його вини у заподіянні
шкоди позивачу.

З врахуванням наведеного вимога
позивача про стягнення з відповідача
майнової шкоди є правомірною.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідно
ст.623 ЦК України, боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки . Розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

В п.7 рекомендацій президії Вищого
господарського суду України від 01.04.1994
№ 02-5/215 "Про деякі питання практики
вирішення спорів, пов'язаних з
відшкодуванням шкоди" вказано, що
статтею 1192 ЦК України надає
потерпілому право вибору способу
відшкодування шкоди. При розгляді
спору про відшкодування шкоди шляхом
покладення на особу обов'язку
відшкодувати її в натурі (надати річ
того ж роду і якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) суду слід серед
іншого встановити можливість
відшкодування шкоди в натурі винною
особою. Коли відшкодування шкоди в
натурі неможливе, потерпілому
відшкодовується в повному обсязі
збитки відповідно до реальної вартості
втраченого майна на момент розгляду
справи або виконання робіт, необхідних
для відновлення пошкодженої речі.
Витрати потерпілої особи з виправлення
пошкодженого майна її засобами і
коштами визначаються, виходячи з
реальних витрат позивача. Що ж до
відшкодування вартості втраченої речі,
то позовні вимоги підлягають
задоволенню в розмірі дійсної її
вартості на момент розгляду справи.

Згідно висновку судово-товарознавчої
експертизи № 2186/13-21 від 14.02.2014 року
встановлено, що розмір матеріальної
шкоди заподіяний власнику в результаті
пошкодження належними відповідачу
тваринами частин площ поля № 3 (площа 2,21
га) та поля № 4 (площа - 0,21 га) складає 29
233,29 грн. при тому, що вартість кукурудзи
на дату проведення експертизи
становить 1 375,00 грн. за 1 тону та 3 205,00
грн. за 1 тону соняшника (а.с.65-69, т.4).

Колегія суддів дослідивши висновок
експертизи не погоджується із
наведеними у ньому розрахунками в
зв'язку з тим, що при визначенні розміру
шкоди судовий експерт взяв до уваги
прогнозовану урожайність зерна
кукурудзи (9 т/га) та зерна соняшника (2,8
т/га) в той час як в матеріалах справи
наявні достовірні докази, які
підтверджують фактичну урожайність
вказаних сільськогосподарських
культур.

Так в статистичних звітах станом на
01.11.2013 року (форма № 37-сг) зазначено, що
позивачем зібрано 10 400 ц зерна
кукурудзи з площі 130 га та 5 828 ц зерна
соняшника з площі 201 га (а.с.55-56, 149-150, т.4).

Таким чином фактична урожайність зерна
кукурудзи з 1 га становить 8т/га, а
урожайність зерна соняшника 2,89т/га, і
відповідно в результаті перерахунку
судом отримано 26 255,12 грн. шкоди (8*2,21*1
375,00+2,89*0,21*3 205,00), які і підлягають
стягненню з відповідача.

Водночас вимоги про стягнення з
відповідача 14 176,72 грн. витрат
пов'язаних із нарахуванням та виплатою
заробітної плати охоронцям, 25 000,00 грн.
моральної шкоди та 4 000,00 грн. витрат
пов'язаних із оплатою послуг юриста не
підлягають задоволенню виходячи із
наступного.

На думку колегії суддів прийняття в
штат підприємства охоронців та виплата
їм заробітної плати не перебуває у
прямому причинному зв'язку із фактом
заподіяння шкоди посівам великою
рогатою худобою належною відповідачу..

При цьому суд виходить з того, що
прийняття на роботу охоронців було
здійснено наказами керівника ПП
"Феодосія-Агро" за період з 01.08.2013 року
по 23.08.2013 року, а звільнення відбулось
21.11.2013 року і саме за вказаний період
відбулось нарахування та виплата
заробітної плати, в той час як
фіксування потрави посівів відбулось
08.07.2014 року, 14.07.2014 року та 06.08.2014 року.

Також позивачем не доведено належними
та допустимими доказами чи існувала
необхідність у прийнятті на роботу 4
охоронців і чи була потреба у
здійсненні охорони полів після
складання актів 08.07.2014 року, 14.07.2014 року
та 06.08.2014 року.

Відмовляючи в задоволенні позову про
стягнення 25 000,00 грн. моральної шкоди
колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Статтею 23 ЦК України встановлено, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Моральна шкода завдана юридичній особі
полягає у приниженні ділової репутації
юридичної особи. Під немайновою шкодою,
заподіяною юридичній особі, слід
розуміти втрати немайнового характеру,
що настали у зв'язку з приниженням її
ділової репутації, посяганням на
фірмове найменування, товарний знак,
виробничу марку, розголошенням
комерційної таємниці, а також
вчиненням дій, спрямованих на зниження
престижу чи підрив довіри до її
діяльності.

Зокрема, з'ясуванню підлягає
підтвердження факту заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Звертаючись з вимогою про
відшкодування моральної шкоди позивач
не надав суду жодних доказів, які б
свідчили про приниження ділової
репутації позивача або наявності втрат
немайнового характеру, що настали у
зв'язку з приниженням його ділової
репутації, посяганням на фірмове
найменування, товарний знак, виробничу
марку, розголошенням комерційної
таємниці, а також вчиненням дій,
спрямованих на зниження престижу чи
підрив довіри до діяльності позивача.

Посилання позивача на його
госпіталізацію оцінюється судом
критично, оскільки вказане відбулось в
період з 31.05.2013 року по 11.06.2013 року в той
час як факти потрави посівів
фіксувались в липні-серпні 2013 року.

Враховуючи ту обставину, що позивач не
надав суду доказів заподіяння
(наявності) моральної шкоди суди дійшов
висновку, що позовні вимоги про
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 25 000,00 грн. є необґрунтованими
та не підлягають задоволенню.

Також не підлягають задоволенню
витрати на надання юридичних послуг в
розмірі 4 000,00 грн. виходячи з наступних
міркувань.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу України, до
складу судових витрат входить оплата
послуг адвоката. В контексті цієї
норми, судові витрати за участю
адвоката при розгляді справи
підлягають сплаті лише в тому випадку,
якщо вони сплачені адвокату стороною,
котрій такі послуги надавалися, та їх
сплата підтверджується відповідними
фінансовими документами.

Відповідно до частини 5 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, суми, які підлягають сплаті за
проведення судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката, та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 48
Господарського процесуального кодексу
України витрати, які підлягають сплаті
за послуги адвоката, визначаються у
порядку встановленому Законом України
"Про адвокатуру". Дія вказаного закону
поширюється тільки на осіб, які є
адвокатами.

Поняття особи, яка є адвокатом,
наводиться в Законі України "Про
адвокатуру та адвокатську діяльність",
де зазначено, що адвокатом може бути
громадянин України, який має вищу
юридичну освіту, володіє державною
мовою, має стаж роботи в галузі права не
менше двох років, склав
кваліфікаційний іспит, пройшов
стажування, склав присягу адвоката,
одержав свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю.

Оскільки представники позивача не
мають адвокатського свідоцтва,
отримувачем грошових коштів в сумі
являється ТОВ "Альфадій" з яким
укладено договір про надання правової
допомоги стягнення витрат на правову
допомогу протирічить діючому
законодавству.

Не підлягають стягненню вказані
витрати позивача і як його збитки
оскільки віднесення до складу збитків
витрат на правову допомогу суперечить
закону, позаяк витрати незалежно від
підстав їх виникнення не мають
обов'язкового характеру, не
відносяться до обов'язкових платежів,
здійснюються на власний розсуд
замовника і не можуть бути покладені на
іншу особу, тому не знаходяться у
необхідному причинному зв'язку із
діями відповідача.

Згідно ст.43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до вимог ст.32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Всупереч наведеним вище нормам та
вимогам ухвал суду відповідач не подав
до суду жодного доказу в спростування
позовних вимог позивача щодо стягнення
грошових коштів, в тому рахунку доказів
проведення розрахунків (платіжні
доручення, виписки банківських установ
щодо руху коштів, квитанції до
прибуткових касових ордерів).

Доводи відповідача наведені у його
письмовому запереченні оцінюються
судом критично, оскільки є юридично
неспроможними та не спростовують
правомірності та обґрунтованості
заявленого позову в частині, що
задоволена судом.

Зокрема посилання відповідача на те, що
акти обстеження полів, що постраждали
від потрави складені з порушенням
Порядку визначення та відшкодування
збитків власникам землі та
землекористувачам затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 19.04.1993 року № 284, яке повино
застосуватись до спірних
правовідносин за аналогією права є
хибним, оскільки вказаний згідно п.1
Порядку визначено, що він регулює
питання відшкодування збитків
власникам землі та землекористувачам,
заподіяних вилученням (викупом) та
тимчасовим зайняттям земельних
ділянок, встановленням обмежень щодо
їх використання, погіршенням якості
ґрунтового покриву та інших корисних
властивостей земельних ділянок або
приведенням їх у непридатний для
використання стан та неодержанням
доходів у зв'язку з тимчасовим
невикористанням земельних ділянок в
той час як предметом спірних
правовідносин являється заподіяння
школи не земельним ділянкам, а посівам
які на них вирощені.

Твердження відповідача про те, що він
не залучався до складання актів не може
свідчити про неналежність вказаних
актів при їх оцінці в сукупності з
іншими доказами, а саме доказами
звернення в правоохоронні органи,
актом затримання та огляду худоби від
14.07.2013 року, фотоматеріалами тощо.

При цьому суд зауважує, що акти від
08.07.2013 року, 14.07.2013 року, 06.08.2013 року було
складено комісією у складі працівників
ПП "Феодосія-Агро" із залученням
працівників управління
агропромислового розвитку Ямпільської
РДА і в подальшому затверджувались
начальником управління
агропромислового розвитку Ямпільської
РДА, що на думку суду свідчить про їх
належність та допустимість в розумінні
доказового значення для вирішення
даного спору.

Аналогічним чином критично оцінюються
доводи відповідача щодо неналежності
як доказів наданих позивачем
фотоматеріалів, оскільки останні в
сукупності із вказаними вище актами
підтверджують факт потрави посівів
ВРХ, яке належить відповідачу.

При цьому як вказувалось вище, в актах
зазначалось про проведення фотозйомки
під час їх складання.

Посилання відповідача на
непритягнення його до
адміністративної відповідальності за
потраву посівів згідно ст.104 КУпАП, як
на доказ відсутності його вини у
спірних правовідносинах не
приймається судом до уваги оскільки
виходячи із п.4 Рекомендацій відповідно
до статті 35 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) преюдиціальне значення
для господарського суду мають вирок
суду з кримінальної справи, що набрав
законної сили, щодо певних подій та ким
вони вчинені або рішення суду з
цивільної справи, що набрало законної
сили, щодо фактів, які встановлені
судом. В інших випадках питання щодо
вини конкретних осіб вирішується
господарським судом самостійно за
результатами дослідження всіх
обставин та матеріалів справ, у тому
числі матеріалів слідчих органів.

Таким чином відсутність відповідної
постанови про притягнення відповідача
до адміністративної відповідальності
за потраву посівів згідно ст.104 КУпАП не
свідчить про відсутність вини
відповідача в заподіянні шкоди
позивачу.

Посилання відповідача на те, що
позивачем не доведено прив'язки площі
потрави до межових знаків, що
встановлюються відповідно до
Інструкції про встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) та їх
закріплення межовими знаками
затвердженої Наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
18.05.2010 року № 376 оцінюється судом
критично оскільки, як вказувалось вище
в актах від 08.07.2013 року, від 14.07.2013 року
та від 06.08.2013 року, з поміж іншого,
фіксувалось місцезнаходження полів та
їх землекористувача.

До того ж довідкою Ямпільської міської
ради від 08.05.2014 року та актом перевірки
від 12.11.2013 року № 86 Державної інспекції
сільського господарства
підтверджується відсутність порушень
ПП "Феодосія-Агро" у користуванні
орендованими земельними ділянками
(вихід за їх межі) в 2013 році.

Враховуючи викладене суд дійшов
висновку про часткове задоволення
позову з врахуванням вищевикладених
мотивів.

Витрати на судовий збір підлягають
віднесенню на відповідача пропорційно
розміру задоволених позовних вимог
відповідно до ст.49 ГПК України.

15.05.2014 року в судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 42, 43, 44,
48, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1 на користь Приватного
підприємства "Фдосія-Аро", вул.Леніна,
81/49, м.Ямпіль, Ямпільський район,
Вінницька область, 24500
(ідентифікаційний код - 33838431) - 26 194 грн.
54 грн. - шкоди, 527 грн. 20 коп. -
відшкодування витрат пов'язаних зі
сплатою судового збору.

3. Відмовити в стягненні 16 113 грн. 86 коп.
майнової шкоди, 25 000 грн. 00 коп. -
моральної шкоди, 4 000 грн. 00 коп. - витрат
на послуги юристів, 14 176 грн. 72 коп. -
витрат на нарахування заробітної плати
охоронцям.

4. Видати наказ в день набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 20 травня 2014 р.

Головуючий суддя
Банасько О.О.

Судді
Говор Н.Д.

Мельник П.А.

віддрук. 1 прим.:

1 - до справи.