КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2014 р. Справа№ 910/2439/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін
відповідно до протоколу судового
засідання від 19.05.2014 року

розглянувши апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Науково-дослідний інститут
електромеханічних приладів» на
рішення господарського суду міста
Києва від 26.03.2014 року

у справі № 910/2439/14 (суддя - Пукшин
Л.Г.)

за позовом публічного акціонерного
товариства «Науково-дослідний

інститут
електромеханічних приладів»

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Авангард СВМ

Сервіс»

за участю третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет

спору на стороні позивача: Державна
фінансова інспекція в місті Києві

про стягнення 75136,53 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 26.03.2014 року по справі № 910/2439/14
у задоволенні позову публічного
акціонерного товариства
«Науково-дослідний інститут
електромеханічних приладів» до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Авангард СВМ
Сервіс», третя особа Державна
фінансова інспекція в місті Києві про
стягнення 75 136,53 грн. - відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 26.03.2014 року, позивач
звернувся до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просить рішення
господарського суду міста Києва від
26.03.2014 року по справі № 910/2439/14 скасувати
та прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити повністю. В
обґрунтування апеляційної скарги
заявник стверджує, що оскаржуване
рішення не відповідає вимогам чинного
законодавства України, місцевим
господарським судом неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для справи
та неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.04.2014 року
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду.

У судовому засіданні 19.05.2014 року
представник публічного акціонерного
товариства «Науково-дослідний
інститут електромеханічних приладів»
надав суду свої пояснення по справі в
яких підтримав подану апеляційну
скаргу на підставі доводів зазначених
у ній та просив апеляційний
господарський суд апеляційну скаргу
задовольнити рішення суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Представник товариства з обмеженою
відповідальністю «Авангард СВМ
Сервіс» у судовому засіданні 19.05.2014
року також надав суду апеляційної
інстанції свої пояснення по справі в
яких, заперечив проти задоволення
апеляційної скарги, оскільки, вважає
апеляційну скаргу необґрунтованою та
безпідставною, а рішення суду першої
інстанції законним та обґрунтованим.
Представник позивача просив відмовити
в задоволенні скарги, а рішення
місцевого господарського суду
залишити без змін.

Представники Державної фінансової
інспекції в місті Києві у судове
засідання 19.05.2014 року не з'явились про
день та час розгляду справи третя особа
була повідомлена належним чином про що
в матеріалах справи міститься
повідомлення про вручення поштового
відправлення, про причини неявки суд не
повідомили.

Враховуючи викладене, заслухавши думку
представників позивача та відповідача
що з'явилися у судове засідання,
колегія суддів апеляційного
господарського суду з урахуванням ст. 75
ГПК України вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами, оскільки, третя особа про
дату та місце розгляду справи була
повідомлена належним чином, участь
представника Державної фінансової
інспекції в місті Києві у судовому
засіданні 19.05.2014 року, судом
обов'язковою не визнавалась, клопотань
про відкладення розгляду справи та
витребування письмових доказів не
надходило. В матеріалах справи
міститься достатньо доказів для
прийняття рішення по справі. Також,
колегія суддів апеляційного
господарського суду звертає увагу на
те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК
України суд апеляційної інстанції
обмежений строком розгляду
апеляційної скарги на рішення
місцевого господарського суду, а
продовження зазначеного строку
розгляду справи у відповідності до ч. 3
ст. 69 ГПК України без клопотання
сторони по справі, не передбачено ГПК
України.

Згідно статті 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи, апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, що з'явилися у
судове засідання, Київським
апеляційним господарським судом
встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 01
січня 2011 року між відкритим
акціонерним товариством
«Науково-дослідний інститут
електромеханічних приладів», що
змінило своє найменування на публічне
акціонерне товариство
«Науково-дослідний інститут
електромеханічних приладів» (далі -
позивач, орендодавець) та товариством з
обмеженою відповідальністю «Авангард
СВМ Сервіс» (далі - відповідач, орендар)
було укладено договір оренди
нежитлового приміщення № 61 (надалі -
договір), згідно умов якого позивач
передає. а відповідач приймає в
строкове платне користування такі
нежитлові приміщення та устаткування:
корпус № 8, кімнати № № 159, 161, 162, 164а, 164
площею 369 кв.м. та коридор площею 24 кв.м.,
а загальною площею 393 кв.м., що
розташовані за адресою: 03142, м. Київ, вул.
Ак. Кримського, 27.

Відповідно до п. 3.1 договору орендна
плата сплачується орендарем щомісячно
не пізніше 15 числа поточного місяця па
підставі виставлених орендодавцем
рахунків. Орендар зобов'язаний
самостійно отримувати рахунки у
орендодавця. Якщо орендар з власної
вини не отримає рахунок, це не
вважається підставою для несплати або
несвоєчасної/неповної сплати
встановленої орендної плати.

Згідно з п.п. 3.3, 3.4 договору орендна
плата за всі орендовані нежилі
приміщення за договором площею 393 кв.м.,
включаючи плату за користування
відповідною земельною ділянкою,
становить за січень місяць 2011 року
10375,20 грн. з ПДВ, Орендна плата за
устаткування за січень місяць 2011 року
становить 11089,20 грн. з ПДВ.

Відповідно до п.3.5 договору орендна
плата за кожний наступний місяць
визначається шляхом коригування
орендної плати за попередній місяць на
індекс інфляції за наступний місяць.

Зміни і доповнення або
розірвання/відмова від цього договору
допускаються лише за взаємної згоди
сторін, за винятком випадків,
передбачених цим договором. Зміни та
доповнення, що пропонується внести,
розглядаються протягом 10 календарних
днів з дати їх подання до розгляду
іншою стороною (п.8.2 договору).

Пунктом 8.1 договору встановлено, що
його укладено строком на 1 рік та він
діє з 01.01.2011 року до 31.12.2011 року. Якщо за
місяць до закінчення строку дії цього
договору жодна із сторін не виявить
письмового бажання його розірвати, то
цей договір вважається продовженим на
той же період і на тих же умовах.

Умови цього договору зберігають силу
протягом всього терміну дії цього
договору, в тому числі у випадках, коли
після його укладення, законодавством
встановлено правила, що погіршують
становище орендаря, а в частині
зобов'язань орендаря щодо орендної
плати - до виконання зобов'язань (п.8.3
договору).

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на акт від 17.05.2012 року №
08.30/871 ревізії фінансово-господарської
діяльності ПАТ «Науково-дослідний
інститут електромеханічних приладів»
за період з 01.07.2009 року по завершений
звітний період 2012 року, що була
проведена Державною фінансовою
інспекцією в місті Києві. Вказаним
актом ревізії встановлено, що
засновником ПАТ «НДІ ЕМП» є держава в
особі регіонального відділення Фонду
Державного майна по місту Києву. Фонду
державного майна України належить 94,44%
акцій. Основним нормативно-правовим
актом щодо оренди державного майна,
який, зокрема, визначає розрахунок
плати за оренду державного майна є
Методика розрахунку орендної плати за
державне майно та пропорції її
розподілу, затверджена Постановою
Кабінету Міністрів України від 04.10.1995
року № 786 (далі - Методика). Листами від
28.03.2012 року № 10-17-4614 та від 26.09.2011 року №
10-17-13014 Державний Фонду майна України
рекомендував ПАТ «НДІ ЕМП» при
визначенні розміру орендної плати
керуватися Методикою.

Ревізією встановлено, що позивачем для
орендаря ТОВ «Авангард СВМ Сервіс»
(відповідач) встановлено орендну плату
нижче мінімально допустимого розміру.
Так, ТОВ «Авангард СВМ Сервіс» по
договору № 61 від 01.01.2011 року в період з
01.01.2011 року по 31.03.2011 року фактично
сплачувалась орендна плата в
розрахунку 25,49 грн. (з ПДВ) за 1 кв. м., в
той же час, вартість орендної плати за 1
кв. м. площі, що має бути розраховано
відповідно до Методики з 01.01.2011 року для
зазначеного контрагента повинна
становити 49,72 грн.

Таким чином, позивач вважає, що
внаслідок порушення вимог ст. 4 Закону
України «Про господарські товариства»,
п.3.2 Статуту та п.10.16 Положення про
порядок розгляду питань щодо
розпорядження та використання майна
ВАТ «НДІ ЕМП», затвердженого рішенням
зборів акціонерів (протокол від 22.10.2007
року № 9 (в частині, що стосується
мінімального розміру орендної плати),
не дотримуючись рекомендацій
Державного Фонду майна України,
позивачем в період з 01.01.2011 року по
31.03.2012 року недоотримано з відповідача
орендної плати по договору від 01.01.2011
року № 61 на загальну суму 75136,53 гривень
(з ПДВ).

Держфінінспекцією в м. Києві листом від
05.06.2012 року № 26-08-14-14/7262 було направлено
позивачу вимогу про усунення виявлених
ревізією порушень, зокрема зобов'язати
виконати пункт 3 - відобразити в
бухгалтерському обліку дебіторську
заборгованість за відповідними
організаціями - орендарями, які
використовували нежитлові приміщення
і площі товариства, провести
претензійно-позовну роботу по їх
відшкодуванню.

Оскільки, позивач не забезпечив
виконання вимог про усунення порушень,
встановлених в акті ревізії,
Держфінінспекція в м. Києві звернулась
до суду в інтересах держави щодо
зобов'язання виконати законні вимоги.
Так, позивач зазначає, що постановою
окружного адміністративного суду
міста Києва від 21.02.2013 року, що залишена
без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23.05.2013 року, позовні вимоги
Держфінінспекції в м. Києві задоволено
в повному обсязі, зобов'язано ПАТ
«Науково-дослідний інститут
електромеханічних приладів» виконати
у повному обсязі пункти 3 та 4 вимоги
Держфінінспекції в м. Києві від 05.06.2012
року № 26-08-14-14/7262. Рішення Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21.02.2013 року у справі № 2а-17953/12/2670 набрало
законної сили 23.05.2013 року.

На виконання вказаних судових рішень
позивач направив на адресу відповідача
податкову накладну та рахунок-фактуру
№ СФ-0000022 від 13.06.2013 року на суму 75136,51
грн. Проте, як зазначає позивач,
відповідач вказану суму
заборгованості не визнав,
заборгованість не сплатив.

Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним виконанням, на думку
позивача, відповідачем грошового
зобов'язання зі сплати донарахованої
орендної плати згідно акту ревізії, у
зв'язку з чим позивач вказує на
існування підстав для стягнення
заборгованості за період з 01.01.2011 року
по 31.03.2012 року у розмірі 75 136,53 грн.

Як зазначалося вище, рішенням
господарського суду міста Києва від
26.03.2014 року по справі № 910/2439/14
відмовлено ПАТ «Науково-дослідний
інститут електромеханічних приладів»
у задоволенні позову до ТОВ «Авангард
СВМ Сервіс» про стягнення 75 136,53 грн.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції про
відмову у задоволенні вказаного
позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу
України за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.
Частинами 1, 4 ст. 285 Господарського
кодексу України визначено, що орендна
плата - це фіксований платіж, який
орендар сплачує орендодавцю незалежно
від наслідків своєї господарської
діяльності. Розмір орендної плати може
бути змінений за погодженням сторін, а
також в інших випадках, передбачених
законодавством. Строки внесення
орендної плати визначаються в
договорі.

Таким чином, як вірно вказав суд першої
інстанції, орендна плата як платіж може
нараховуватись за користування майном
виключно на підставі договору оренди.

Відповідно до п. 8.2, 8.3 договору оренди №
61 умови договорів зберігають силу
протягом всього терміну їх дії, в тому
числі у випадках, коли після його
укладення, законодавством встановлено
правила, що погіршують становище
орендаря, а в частині зобов'язань
орендаря щодо орендної плати - до
виконання зобов'язань. Зміни і
доповнення або розірвання цих
договорів допускаються за взаємної
згоди сторін. Зміни та доповнення, що
пропонується внести, розглядаються
протягом десяти календарних днів з
дати їх подання до розгляду іншою
стороною. Крім того, відповідно до п.3.6
договору розмір орендної плати
переглядається на вимогу однієї із
сторін у разі централізованих змін цін
і тарифів та в інших випадках,
передбачених чинним законодавством
України. У разі таких змін сторони
підписують додаткову угоду.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, відповідач протягом
спірного періоду з 01.01.2011 року по 31.03.2012
року в повному обсязі виконував взяті
на себе зобов'язання, передбачені
умовами укладеного між сторонами
договору оренди. Зазначене не
заперечується й позивачем у даній
справі.

При цьому, докази внесення змін до
договору оренди № 61 від 01.01.2011 року в
частині збільшення розміру орендної
плати в період з 01.01.2011 року по 31.03.2012
року, ні під час розгляду справи у суді
першої інстанції, ні під час розгляду
справи у суді апеляційної інстанції
позивач суду не надав. Крім того,
позивачем не було надано й доказів
направлення відповідачу письмових
пропозицій чи проектів змін до
договорів в частині збільшення розміру
орендної ставки у вказаний період,
відповідно до приписів ст.ст. 651 - 652 ЦК
України.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння зміна
умов зобов'язання не допускається і
воно має виконуватись належним чином
відповідно до вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог статті 651
Цивільного кодексу України зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін. Згідно статті 654
Цивільного кодексу України зміна
договору вчиняється в такій самій
формі, що й договір, що змінюється.

Судова колегія апеляційного
господарського суду вважає помилковим
та необґрунтованим посилання
скаржника на акт ревізії від 17.02.2012 року
як на підставу звернення до суду для
захисту свого порушеного права
виходячи з наступного. Як вірно
встановлено судом першої інстанції та
перевірено судом апеляційної
інстанції, акт ревізії було складено
інспекцією саме з причин недоліків в
організації роботи позивача та його
службових осіб, що призвели до
недонарахування орендної плати. В той
же час, як вірно вказав місцевий
господарський суд, позивачем не
вказано, які норми права порушені
відповідачем, не зазначено правові
підстави для примусового стягнення
підвищеної орендної плати в період з
01.01.2011 року по 31.03.2012 року, що не
обумовлена умовами договору оренди,
укладеного між сторонами.

Судова колегія погоджується з місцевим
господарським судом про те, що не можна
розцінювати акт ревізії
фінансового-господарської діяльності
позивача від 17.05.2012 року № 08.30/871 у даній
справі належним доказом факту
наявності заборгованості відповідача
перед позивачем в сумі 75136,53 грн.,
оскільки, як вже зазначалось, між
сторонами (позивачем та відповідачем)
існують договірні відносини, а сторона,
яка вважає за необхідне змінити умови
договору повинна була надіслати
пропозиції про це другій стороні за
договором. Проте, доказів зміни умов
договорів та укладення додаткових угод
до договору сторонами ні під час
розгляду справи у суді першої
інстанції, ні під час розгляду справи у
суді апеляційної інстанції суду не
надано.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, відповідач вчасно
та у повному обсязі вносив орендну
плату, заборгованості по орендній
платі не було. Зазначене
підтверджується як матеріалами справи
так і поясненнями самого ж
представника позивача.

Посилання скаржника на факти,
встановлені в постанові окружного
адміністративного суду міста Києва у
справі 2а-17953/12/2670 від 21.02.2013 року, що
залишена без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23.05.2013 року, не можуть бути прийняті
судом до уваги, оскільки, як вірно
вказав суд першої інстанції, сторонами
в адміністративній справі 2а-17953/12/2670 є
Державна фінансова інспекція в м. Києві
(позивач) та ПАТ «Науково-дослідний
інститут електромеханічних приладів»
(відповідач), тобто ТОВ «Авангард СВМ
Сервіс» не брало участі у розгляді
даної справи.

Частиною 2 ст. 35 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори), за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

Тобто, для застосування вказаної норми
у даній справі необхідно, щоб у іншій
справі (№ 2а-17953/12/2670), яка встановлює
певні факти брали участь ті самі
сторони, що й у даній справі (№ 910/2439/14).
Отже, оскільки склад сторін у справі №
2а-17953/12/2670 та справі № 910/2439/14 не є
однаковим, то у господарського суду
відсутні підстави для застосування ч.2
ст. 35 ГПК України.

Крім того, як вірно вказав суд першої
інстанції, предметом розгляду в
адміністративній справі № 2а-17953/12/2670 є
зобов'язання ПАТ «Науково-дослідний
інститут електромеханічних приладів»
виконати в повному обсязі пункти 3 та 4
вимоги Державної фінансової інспекції
в місті Києві від 05.06.2012 року №
26-08-14-14/7262. Питання заборгованості ТОВ
«Авангард СВМ Сервіс» перед ПАТ
«Науково-дослідний інститут
електромеханічних приладів» не
входило до меж доказування в даній
справі та судом не розглядалось.

Таким чином, позивач не довів належними
та допустимими доказами, факт
порушення його прав та охоронюваних
законом інтересів з боку відповідача.
Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правомірно відмовив у
задоволенні позову про стягнення
заборгованості у сумі 75 136,53 грн.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони
користуються рівними процесуальними
правами. Сторони мають право подавати
докази, брати участь у дослідженні
доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в
суді першої інстанції так і в суді
апеляційної інстанції ПАТ
«Науково-дослідний інститут
електромеханічних приладів» не було
подано належних та переконливих
доказів на підтвердження заявленого
позову. Судова колегія звертає увагу,
що доводи та заперечення викладені у
апеляційній скарзі на рішення суду
першої інстанції не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи
судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
26.03.2014 року, прийняте після повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, які місцевий господарський
суд визнав встановленими, а також у
зв'язку з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, є таким що відповідає нормам
закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право:
1) залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення; 2) скасувати рішення
повністю або частково і прийняти нове
рішення; 3) скасувати рішення повністю
або частково і припинити провадження у
справі або залишити позов без розгляду
повністю або частково; 4) змінити
рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної
скарги ПАТ «Науково-дослідний інститут
електромеханічних приладів» слід
відмовити, а оскаржуване рішення
господарського суду міста Києва від
26.03.2014 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись
статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Науково-дослідний інститут
електромеханічних приладів» на
рішення господарського суду міста
Києва від 26.03.2014 року у справі № 910/2439/13
залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 26.03.2014 року у справі №
910/2439/13 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/2439/13
повернути до господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
О.І. Лобань

Судді
А.Г. Майданевич

Р.В. Федорчук

Дата підписання 26.05.2014 року