м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Київського
міжрайонного екологічного прокурора
Дніпровської екологічної
прокуратури в інтересах
1) Державного агентства земельних
2) Державної інспекції сільського
господарства України
до Київської міської ради
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
про визнання недійсним
рішення

Колегія суддів у складі:

Головуючий суддя Гулевець О.В.

Суддя Пригунова А.Б.

Суддя Стасюк С.В.

Представники сторін:

Від прокуратури: Пиріг Н.М. (посв.
№ 025533 від 11.04.14р.)

Від позивача-1: не з'явився

Від позивача-2: не з'явився

Від відповідача: не з'явився

Від третьої особи: не з'явився

У судовому засіданні 13.05.2014р.
судом оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у справі відповідно до
положень ч. 2 ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київський міжрайонний екологічний
прокурор Дніпровської екологічної
прокуратури в інтересах держави в
особі: 1) Державного агентства
земельних ресурсів України; 2)
Державної інспекції сільського
господарства України звернувся до
Господарського суду міста Києва з
вимогою до відповідача - Київської
міської ради про визнання недійсним
рішення Київської міської ради від
29.04.2010р. №753/4191.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.09.2012 р. порушено провадження
у справі № 5011-57/12476-2012, призначено її до
розгляду у судовому засіданні на
04.10.2012р. та залучено до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - ОСОБА_1.

04.10.2012 р. в судовому засіданні прокурор
надав суду докази направлення копії
позовної заяви та доданих до не ї
документів третій особі.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 04.10.2012р. розгляд справи
№5011-57/12476-2012 відкладено на 23.10.2012р.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.10.2012р. продовжено строк
розгляду спору у справі №5011-57/12476-2012.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.10.2012р. розгляд справи
№5011-57/12476-2012 відкладено на 13.11.2012р.

13.11.2012 р. через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
позивача 1 - Державного агентства
земельних ресурсів України надійшли
пояснення по справі.

13.11.2013р. через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
прокурора надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.11.2012р. призначено
колегіальний розгляд справи №
5011-57/12476-2012.

Розпорядженням голови Господарського
суду міста Києва Князькова В.В. від
13.11.2012 року призначено колегіальний
розгляд справи № 5011-57/12476-2012 у складі
колегії суддів: Гулевець О.В.
(головуючий), Баранов Д.О., Пригунова А.Б.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.11.2012р. справу №5011-57/12476-2012
прийнято до свого провадження колегією
суддів у складі: Гулевець О.В.
(головуючий), Баранов Д.О., Пригунова А.Б.
та призначено до розгляду на 11.12.2012р.

26.11.2013р. через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
Дніпровської екологічної прокуратури
надійшли витребувані судом документи
та заява про уточнення позовних вимог,
в якій прокурор просить суд на сторінці
першій, абзац перший після слів по
АДРЕСА_1 доповнити словами "код
земельної ділянки 66:016:097п".

Судом встановлено, що
матеріально-правова вимога, обраний
спосіб захисту порушеного права,
обставини, якими прокурор
обґрунтовував свої вимоги, викладені у
позові, залишились незмінними.

Таким чином, суд розглядає даний спір в
межах заявлених позовних вимог, але з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог.

11.12.2012р. через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
позивача 1 - Державного агентства
земельних ресурсів надійшло
клопотання про розгляд справи без
участі представника Державного
агентства земельних ресурсів України.

Розпорядженням голови Господарського
суду міста Києва Князькова В.В. від
11.12.2012р., у зв'язку з перебуванням судді
Гулевець О.В. у відпустці, справу №
5011-57/12476-2012 передано на розгляд колегії
суддів у складі: Пригунова А.Б.
(головуючий), Баранов Д.О., Босий В.П.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.12.2012р. справу №5011-57/12476-2012
прийнято до свого провадження колегією
суддів у складі: Пригунова А.Б.
(головуючий), Баранов Д.О., Босий В.П.

Розпорядженням в.о. голови
Господарського суду міста Києва Бойко
Р.В. від 29.01.2013р., у зв'язку виходом судді
Гулевець О.В. з відпустки, справу №
5011-57/12476-2012 передано на розгляд колегії
суддів у складі: Гулевець
О.В.(головуючий), Баранов Д.О., Пригунова
А.Б.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.01.2013р. справу №5011-57/12476-20112
прийнято до свого провадження колегією
суддів у складі: Гулевець
О.В.(головуючий), Баранов Д.О., Пригунова
А.Б. та призначено до розгляду на
29.01.2013р.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 29.01.2013р. розгляд справи
№5011-57/12476-2012 відкладено на 19.02.2013р.

Розпорядженням голови Господарського
суду міста Києва Князькова В.В. від
19.02.2013р. у зв'язку з великою
завантаженістю судді Пригунової А.Б..
справу № 5011-57/12476-2012 передано на розгляд
колегії суддів у складі: Гулевець О.В.
(головуючий), Баранов Д.О., Любченко М.О.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.02.2013р. справу №5011-57/12476-2012
прийнято до свого провадження колегією
суддів у складі: Гулевець О.В.
(головуючий), Баранов Д.О., Любченко М.О.
та призначено до розгляду на 12.03.2013р.

Розпорядженням голови Господарського
суду міста Києва Князькова В.В. від
12.03.2013р., у зв'язку з великим
завантаженням судді Баранова Д.О.,
справу № 5011-57/12476-2012 передано на розгляд
колегії суддів у складі: Гулевець О.В.
(головуючий), Любченко М.О., Пригунова
А.Б.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.03.2013р. справу №5011-57/12476-2012
прийнято до свого провадження колегією
суддів у складі: Гулевець О.В.
(головуючий), Любченко М.О., Пригунова
А.Б. та відкладено розгляд на 02.04.2013р.

01.04.2013р. через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
місті Києві надійшли документи по
справі.

02.04.2013р. через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
місті Києві надійшли письмові
пояснення по справі, в яких Державне
управління охорони навколишнього
природного середовища в місті Києві
повідомило суду, що проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
ОСОБА_1 у приватну власність для
будівництва та обслуговування
житлових будинків, господарських
будівель та споруд по АДРЕСА_1 до
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
м. Києві не надходив і не розглядався.

02.04.2013р. через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
Дніпровської екологічної прокуратури
надійшли документи по справі.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 02.04.2013р. відкладено розгляд
справи на 23.04.2013р.

03.04.2013р. через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - ОСОБА_1 надійшло
клопотання про призначення
земельно-технічної експертизи в даній
справі, з метою встановлення
приналежності спірної земельної
ділянки до складу земель зелених
насаджень, земель охоронної зони,
прибережної зони водного фонду.

16.04.2013р. через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
місті Києві надійшли документи по
справі.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.04.2013р. призначено судову
експертизу, проведення вказаної
експертизи доручено Київському
науково-дослідному інституту судових
експертиз Міністерства юстиції
України.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва зупинено провадження у справі №
5011-57/12476-2012.

31.05.2013 р. через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз надійшло
клопотання про погодження терміну
проведення будівельно-технічної
експертизи; надання в розпорядження
експерта оригіналу або належним чином
засвідченої копії технічної
документації на земельну ділянку
площею 0,1 га, яка розташована по АДРЕСА_1
(в паперовому та електронному вигляді
разом з координатами поворотних точок
ділянки); документації по встановленню
меж парку відпочинку (спортивного
парку) на жилому масиві Райдужний з
координатами поворотних точок;
документації по встановленню
прибережних захисних смуг затоки р.
Десенка (з координатами визначеної
прибережної захисної смуги);
проведення попередньої оплати судової
експертизи, а також про оплату рахунку
на оплату експертизи у справі №
5011-57/12476-2012.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 4
від 23.03.2012 р. "Про деякі питання практики
призначення судової експертизи"
клопотання судового експерта про
надання додаткових матеріалів
розглядається господарським судом
після поновлення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.06.2013р. поновлено
провадження у справі №5011-57/12476-2012.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.06.2013р. задоволено
клопотання Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз про погодження терміну
проведення будівельно-технічної
експертизи; надання в розпорядження
експерта додаткових документі, а також
про оплату рахунку на оплату
експертизи у справі №5011-57/12476-2012.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.06.2013р. провадження у справі
№5011-57/12476-2012 на час проведення
експертизи зупинено.

16.12.2013р. до Господарського суду міста
Києва з Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз надійшли
матеріали справи №5011-57/12238-2012 та
повідомлення №4633/13-41 від 12.08.2013р., в
якому зазначено про неможливість
надання висновку, у зв'язку з
відсутністю попередньої оплати за
проведення експертизи та не наданням
додаткових матеріалів на вимогу
експерта.

Розпорядженням в.о. голови
Господарського суду міста Києва Бойка
Р.В. від 30.12.2013р., у зв'язку з
перебуванням судді Любченко М.О. у
відпустці, справу № 5011-57/12476-2012 передано
на розгляд колегії суддів у складі:
Гулевець О.В. (головуючий), Босий В.П.,
Пригунова А.Б.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 30.12.2014р. колегією суддів у
складі: Гулевець О.В. (головуючий), Босий
В.П., Пригунова А.Б. поновлено
провадження у справі № 5011-57/12476-2012,
прийнято справу до свого провадження
та призначено її розгляд на 11.02.2014р.

10.02.2014р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача 1 - Державного агентства
земельних ресурсів України надійшли
письмові пояснення по справі.

Розпорядженням заступника голови
Господарського суду міста Києва від
11.02.2014р. у зв'язку з відпусткою судді
Пригунової А.Б. та у зв'язку з великою
завантаженістю судді Босого В.П.,
справу № 5011-57/12476-2012 передано на розгляд
колегії суддів у складі: Гулевець О.В.
(головуючий), Баранов Д.О., Стасюк С.В.

11.02.2014р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача-1 - Державного агентства
земельних ресурсів України надійшли
письмові пояснення по справі.

12.02.2014р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
представника третьої особи - ОСОБА_1
надійшли додаткові письмові пояснення
по справі.

13.02.2014р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
Київського міжрайонного екологічного
прокурора Дніпровської екологічної
прокуратури надійшли письмові
пояснення по справі та заява про
забезпечення позову.

03.03.2014р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
Київського міжрайонного екологічного
прокурора Дніпровської екологічної
прокуратури надійшли письмові
пояснення по справі.

Розпорядженням заступника голови
Господарського суду міста Києва Бойка
Р.В. від 04.03.2014р., у зв'язку з
перебуванням судді Гулевець О.В. на
лікарняному, справу № 5011-57/12476-2012
передано на розгляд колегії суддів у
складі: Стасюк С.В. (головуючий), Баранов
Д.О., Любченко М.О.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 05.03.2014р. колегією суддів у
складі: Стасюк С.В. (головуючий), Баранов
Д.О., Любченко М.О. прийнято справу №
5011-57/12476-2012 до свого провадження та
призначено її розгляд на 09.04.2014р.

09.04.2014р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
Київського міжрайонного екологічного
прокурора Дніпровської екологічної
прокуратури надійшли клопотання про
долучення до матеріалів справи
документів.

Розпорядженням в.о. голови
Господарського суду міста Києва Бойка
Р.В. від 09.04.2014р., у зв'язку з виходом
судді Гулевець О.В. з лікарняного,
справу № 5011-57/12476-2012 передано на розгляд
колегії суддів у складі: Гулевець О.В.
(головуючий), Баранов Д.О., Стасюк С.В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 09.04.2014р. колегією суддів у
складі: Гулевець О.В. (головуючий),
Баранов Д.О., Стасюк С.В. прийнято справу
до свого провадження та призначено її
розгляд на 13.05.2014р.

13.05.2014р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
Київського міжрайонного екологічного
прокурора Дніпровської екологічної
прокуратури надійшли документи по
справі.

13.05.2014р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача 2 - Державної інспекції
сільського господарства України
надійшла заява про відмову від позову.

13.05.2014р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
позивача 1 - Державного агентства
земельних ресурсів України надійшло
клопотання про відкладення розгляду
справи.

Розпорядженням заступника голови
Господарського суду міста Києва
Ковтуна С.А. від 13.05.2014р., у зв'язку з
перебуванням судді Баранова Д.О. на
лікарняному, справу № 5011-57/12476-2012
передано на розгляд колегії суддів у
складі: Гулевець О.В. (головуючий),
Пригунова А.Б., Стасюк С.В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.05.2014р. колегією суддів у
складі: Гулевець О.В. (головуючий),
Пригунова А.Б., Стасюк С.В. прийнято
справу №5011-57/12238-2012 до свого
провадження.

В судовому засіданні 13.05.2014р., суд,
розглянувши заяву Київського
міжрайонного екологічного прокурора
Дніпровської екологічної прокуратури
про забезпечення позову шляхом
заборони ОСОБА_1 та його представникам
за довіреністю вчиняти дії щодо
оформлення права власності на земельну
ділянку площею 0,10 га по АДРЕСА_1 та
заборони Реєстраційній службі
Головного управління юстиції у м. Києві
проводити реєстрацію та видачу
свідоцтва на право власності на
земельну ділянку по АДРЕСА_1, зазначає
наступне.

У відповідності до ст. 66 ГПК України,
господарський суд за заявою сторони,
прокурора або з власної ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Положеннями Пленуму Вищого
господарського суду № 16 від 26.12.2011р.
"Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову" визначено, особа, яка подала
заяву про забезпечення позову, повинна
обґрунтувати причини звернення із
заявою про забезпечення позову. З цією
метою та з урахуванням загальних вимог,
передбачених статтею 33 ГПК,
обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення
позову господарський суд має здійснити
оцінку обґрунтованості доводів
заявника щодо необхідності вжиття
відповідних заходів з урахуванням:
розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову; забезпечення
збалансованості інтересів сторін, а
також інших учасників судового
процесу; наявності зв'язку між
конкретним заходом до забезпечення
позову і предметом позовної вимоги,
зокрема, чи спроможний такий захід
забезпечити фактичне виконання
судового рішення в разі задоволення
позову; імовірності утруднення
виконання або невиконання рішення
господарського суду в разі невжиття
таких заходів; запобігання порушенню у
зв'язку із вжиттям таких заходів прав
та охоронюваних законом інтересів
осіб, що не є учасниками даного
судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для
забезпечення позову є підтверджена
доказами наявність фактичних обставин,
з якими пов'язується застосування
певного виду забезпечення позову. Про
такі обставини може свідчити вчинення
відповідачем дій, спрямованих на
ухилення від виконання зобов'язання
після пред'явлення вимоги чи подання
позову до суду (реалізація майна чи
підготовчі дії до його реалізації,
витрачання коштів не для здійснення
розрахунків з позивачем, укладення
договорів поруки чи застави за
наявності невиконаного спірного
зобов'язання тощо). Саме лише посилання
в заяві на потенційну можливість
ухилення відповідача від виконання
судового рішення без наведення
відповідного обґрунтування не є
достатньою підставою для задоволення
відповідної заяви.

Прокурором не наведено обставин які б
свідчили про наявність підстав для
вжиття заходів до забезпечення позову,
суду не надано жодних доказів того, що
заходи до забезпечення позову можуть
забезпечити фактичне виконання
судового рішення в разі задоволення
позову, а невжиття заходів до
забезпечення позову якимось чином може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Таким чином, заява прокурора про
вжиття заходів до забезпечення позову
задоволенню не підлягає.

Прокурор в судовому засіданні 13.05.2014 р.
підтримав позовні вимоги та просив суд
їх задовольнити.

Представник позивача 1 - Державного
агентства земельних ресурсів України в
судове засідання 13.05.2014р. не з'явився,
проте, 13.05.2014р. від позивача 1 надійшло
клопотання про відкладення розгляду
справи.

Суд, розглянувши клопотання про
відкладення розгляду справи, суд
відхиляє його з наступних підстав.

Стаття 22 Господарського
процесуального кодексу України
зобов'язує сторони добросовісно
користуватись належними їм
процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст.69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представника позивача 1, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Згідно із п. 3.9.2 Постанови №18 від
26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського
суду України "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене та те, що
наявні у матеріалах справи документи
достатні для прийняття повного та
обґрунтованого судового рішення у
відповідності до ст.75 Господарського
процесуального кодексу України, а
неявка представника позивача 1 за
висновками суду, не перешкоджає
вирішенню справи по суті, беручи до
уваги те, що позивач 1, жодних доказів в
обґрунтування вказаного клопотання не
надає, суд відхиляє клопотання
позивача 1 - Державного агентства
земельних ресурсів України про
відкладення розгляду справи.

Представник позивача 2 - Державної
інспекції сільського господарства
України в судове засідання 13.05.2014р. не
з'явився, однак, 13.05.2014р. через відділ
діловодства Господарського суду міста
Києва від позивача 2 - Державної
інспекції сільського господарства
України надійшла заява про відмову від
позову.

В судовому засіданні 13.05.2014р. суд
розглянувши заяву позивача 2 -
Державної інспекції сільського
господарства України надійшла про
відмову від позову, зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо позивач
відмовився від позову і відмову
прийнято господарським судом.

Пунктом 5 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 7 від
23.03.2012р. "Про деякі питання участі
прокурора у розгляді справ,
підвідомчих господарським судам",
відмова прокурора від поданого ним
позову не є обов'язковою для позивача, і
так само відмова позивача від позову не
є обов'язковою для прокурора, оскільки
така відмова не означає вибуття
позивача з процесу чи зміни його
процесуального статусу. У відповідних
випадках спір підлягає вирішенню по
суті. У разі коли обидва згадані
учасники судового процесу - прокурор і
позивач - заявили про відмову від
позову, суд може припинити провадження
зі справи згідно з пунктом 4 частини
першої статті 80 ГПК, з урахуванням
вимог частини шостої статті 22 ГПК; такі
ж наслідки настають, якщо позивач
відмовився від позову (повністю або в
певній частині), а прокурор, зі свого
боку, не підтримує відповідні позовні
вимоги та не наполягає на їх
задоволенні, про що він письмово або
усно (із зазначенням про це в протоколі
судового засідання) повідомив суд.
Винятком з цих правил є відмова
громадянина від позову, який було
подано у його інтересах прокурором; у
такому разі позов залишається без
розгляду на підставі пункту 6 частини
першої статті 81 ГПК.

Даний позов поданий Київським
міжрайонним екологічним прокурором
Дніпровської екологічної прокуратури
в інтересах держави в особі: 1)
Державного агентства земельних
ресурсів; 2) Державної інспекції
сільського господарства України, а
тому враховуючи те, що заява про
відмову від позову подана тільки
позивачем 2 - Державною інспекцією
сільського господарства України, у
суду відсутні підстави для припинення
провадження у справі згідно з пунктом 4
частини першої статті 80 ГПК, а тому
даний спір підлягає вирішенню по суті.

Представник відповідача - Київської
міської ради в судове засідання 13.05.2014р.
не з'явився, про причини неявки суд не
повідомив.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 в
судове засідання 13.05.2013р. не з'явився.

Враховуючи те, що наявні у матеріалах
справи документи достатні для
прийняття повного та обґрунтованого
судового рішення, в судовому засіданні
13.05.2014р. було оголошено вступну та
резолютивну частини рішення,
відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши документи і матеріали,
додані до позову, всебічно і повно
з'ясувавши всі обставини справи,
оцінивши докази, які мають значення для
вирішення спору, вислухавши прокурора,
суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи,
29.04.2010р. Київською міською радою було
прийнято рішення №753/4191 "Про передачу
громадянину ОСОБА_1 у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд на АДРЕСА_1".

Відповідно до пунктів 1, 2 вказаного
рішення, відповідачем - Київською
міською радою було затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки громадянину ОСОБА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд на АДРЕСА_1 та
передано вказану ділянку у власність
громадянину ОСОБА_1 за умови виконання
пункту 3 цього рішення.

Мотивуючи позовні вимоги прокурор
зазначає, що земельна ділянка по
АДРЕСА_1 належить до зеленої зони міста
на підставі рішення Київської міської
ради № 806/3381 від 19.07.2005р. та до земель
водного фонду, оскільки розташована в
межах прибережних смуг річки Десенка у
Дніпровському районі міста Києва, у
зв'язку з чим, забудова вказаної
земельної ділянки є неправомірною.

Також, прокурор посилається на те, що
проект землеустрою щодо відведення
громадянину ОСОБА_1 для будівництва,
експлуатації та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд на АДРЕСА_1 не пройшов
державної землевпорядної експертизи.

Прокурор стверджує, що рішення №753/4191
від 29.04.2010р. "Про передачу громадянину
ОСОБА_1 у приватну власність земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд на
АДРЕСА_1", прийняте в порушення норм
чинного законодавства України, що
тягне наслідком його недійсність.

Таким чином, на думку прокурора при
прийнятті рішення Київської міської
ради №753/4191 від 29.04.2010р. "Про передачу
громадянину ОСОБА_1 у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд на АДРЕСА_1"
Київською міською радою порушено
положення Земельного кодексу України,
Закону України "Про основи
містобудування", Закону України "Про
державну експертизу землевпорядної
документації", Програми комплексного
розвитку зеленої зони м. Києва до 2010
року, Концепції формування зелених
насаджень в центральній частині міста,
у зв'язку з чим дане рішення підлягає
визнанню недійсним.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні в судовому засіданні з
урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи їх взаємний
зв'язок, суд вважає позовні вимоги
такими, що не підлягають задоволенню.
При цьому господарський суд виходить з
наступного.

Згідно з ст. 1 Господарського
процесуального кодексу України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

У відповідності до ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд порушує справи,
зокрема, за позовними заявами
прокурорів та їх заступників, які
звертаються до господарського суду в
інтересах держави. Прокурор, який
звертається до господарського суду в
інтересах держави, в позовній заяві
самостійно визначає, в чому полягає
порушення інтересів держави, та
обґрунтовує необхідність їх захисту, а
також вказує орган, уповноважений
державою здійснювати відповідні
функції у спірних відносинах. У разі
відсутності такого органу або
відсутності у нього повноважень щодо
звернення до господарського суду
прокурор зазначає про це в позовній
заяві.

Відповідно до пункту 2 резолютивної
частини Рішення Конституційного Суду
України № 3-рп/99 від 08.04.1999р. зі справи за
конституційним поданням Вищого
арбітражного суду України та
Генеральної прокуратури України щодо
офіційного тлумачення положень статті
2 Арбітражного процесуального кодексу
України під поняттям "орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах", зазначеним у частині
другій статті 2 Арбітражного
процесуального кодексу України,
потрібно розуміти орган державної
влади чи орган місцевого
самоврядування, якому законом надано
повноваження органу виконавчої влади.

Відповідні повноваження органу
місцевого самоврядування визначаються
з огляду на вимоги Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні".

Статтею 36-1 Закону України "Про
прокуратуру" визначено, що
представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави в суді полягає
у здійсненні прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом. Підставою
представництва в суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень інтересів держави.

Стаття 15 Земельного кодексу України
закріплює повноваження у сфері
земельних відносин за центральним
органом виконавчої влади з питань
земельних ресурсів.

Відповідно до Положення про Державне
агентство земельних ресурсів України,
затвердженого Указом Президента
України № 445/2011 від 08.04.2011 р.,
центральним органом виконавчої влади з
питань земельних ресурсів та
топографо-геодезичної і
картографічної діяльності, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра аграрної політики та
продовольства України, входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері земельних відносин та
топографо-геодезичної і
картографічної діяльності є Державне
агентство земельних ресурсів України.

Також, відповідно до Положення про
Державну інспекцію сільського
господарства України, що затверджене
Указом Президента України № 459/2011 від
13.04.2011 р., Державна інспекція сільського
господарства України є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра аграрної політики та
продовольства України, входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері нагляду (контролю) в
агропромисловому комплексі. Державна
інспекція сільського господарства
України відповідно до покладених на
неї завдань, зокрема, організовує та
здійснює державний нагляд (контроль) у
частині дотримання земельного
законодавства, використання та охорони
земель усіх категорій та форм
власності.

Таким чином, враховуючи повноваження
Державного агентства земельних
ресурсів України та Державної
інспекції сільського господарства
України в сфері земельних відносин, суд
дійшов висновку, що звернення
прокурора в інтересах держави в особі
Державного агентства земельних
ресурсів України та Державної
інспекції сільського господарства
України до господарського суду з даним
позовом.

У відповідності до ст. 13 Конституції
України земля її надра, атмосферне
повітря, водні та інші природні
ресурси, які знаходяться в межах
території України, природні ресурси її
континентального шлейфу, виключної
(морської) економічної зони є об'єктами
права власності Українського народу.
Від імені Українського народу права
власника здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
Конституцією.

Згідно ст. 14 Конституції України земля
є основним національним багатством, що
перебуває під особливою охороною
держави. Право власності на землю
гарантується. Це право набувається і
реалізується громадянами, юридичними
особами та державою виключно
відповідно до закону.

Згідно зі статтею 3 Земельного кодексу
України земельні відносини
регулюються Конституцією України,
Земельним кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

У відповідності до ст. 116 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній
станом на момент прийняття
оспорюваного рішення), громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Відповідно до Земельного кодексу
України і Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" вирішення
питань щодо передачі земель
комунальної власності у власність чи
користування, оренду громадянам та
юридичним особам є виключним правом
міської ради, як суб'єкта права
власності на землю.

Згідно ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу
України (в редакції, чинній станом на
момент прийняття оспорюваного
рішення), сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Враховуючи положення вищевикладеної
норми, право власності або право
користування земельною ділянкою із
земель державної або комунальної
власності виникає за наявності рішення
відповідних органів і в межах, вказаних
у цих рішеннях. Отже, такі повноваження
на території міста Києва є
компетенцією Київської міської ради.

Як встановлено судом, рішенням
Київської міської ради №753/4191 від
29.04.2010р. "Про передачу громадянину
ОСОБА_1 у приватну власність земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд на
АДРЕСА_1", затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки громадянину ОСОБА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд на АДРЕСА_1 та
передано вказану ділянку у власність
громадянину ОСОБА_1 за умови виконання
пункту 3 цього рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги прокурор
посилається на те, що земельна ділянка
по АДРЕСА_1 відноситься до зеленої зони
міста на підставі рішення Київської
міської ради № 806/3381 від 19.07.2005, а тому її
забудова є неправомірною.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
благоустрій населених пунктів" в
редакції, що діяла на момент прийняття
спірного рішення, одним з основних
завдань планування і забудови
територій є охорона довкілля та
раціональне використання природних
ресурсів.

Статтею 20 Земельного кодексу України
визначено, що віднесення земель до тієї
чи іншої категорії здійснюється на
підставі рішень органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень. Зміна цільового
призначення земель провадиться
органами виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування, які
приймають рішення про передачу цих
земель у власність або надання у
користування, вилучення (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою або
приймають рішення про створення
об'єктів природоохоронного та
історико-культурного призначення.

У відповідності до положень Закону
України "Про благоустрій населених
пунктів", Правил утримання зелених
насаджень у населених пунктах України,
що затверджені Наказом Міністерства
будівництва, архітектури та
житлово-комунального господарства
України № 105 від 10.04.2006р. та
зареєстровані в Міністерстві юстиції
України від 27.07.2006 за № 880/12754, зеленими
зонами є території, які виділяються у
встановленому порядку за межами міст
та інших населених пунктів, що зайняті
лісопарками та іншими зеленими
насадженнями, виконують захисні та
санітарно-гігієнічні функції і є
місцем відпочинку населення.

Згідно з п. 10.4 ДБН 360-92 (Містобудування.
Планування і забудова міських і
сільських поселень), затверджених
наказом Державного комітету України у
справах містобудування і архітектури
№ 44 від 17.04.1992, розміщення будинків,
споруд і комунікацій не допускається,
зокрема, на землях зелених зон міст,
включаючи землі міських лісів, якщо
об'єкти, які проектуються, не
призначені для відпочинку, спорту або
обслуговування приміського лісового
господарства.

Рішенням Київської міської ради № 806/3381
від 19.07.2005р. було затверджено Програму
розвитку зеленої зони м. Києва до 2010
року та концепцію формування зелених
насаджень в центральній частині міста.

У відповідності до п. 6 вищевказаного
рішення Київською міською радою було
заборонено на землях
природно-заповідного та іншого
природоохоронного призначення та
лісового фонду житлове, інше
будівництво та господарську
діяльність, що можуть негативно
вплинути на стан цих територій чи
перешкоджати їх використанню за
цільовим призначенням.

Згідно з наявного в матеріалах справи
рішення Київської міської ради №120/1175
від 19.02.2009р. "Про передачу Дочірньому
підприємству "Строй-Маркет-Груп"
земельної ділянки для будівництва
багатофункціонального готельного та
торговельно-розважального центру в
районі затоки р. Десенка у
Дніпровському районі м. Києва" були
внесені зміни до Генерального плану
міста Києва в частині переведення
частини земельних ділянок із зони
зелених насаджень загального
користування до території житлової та
громадської забудови в межах,
визначених містобудівним
обґрунтуванням, а також внесені зміни
до Програми розвитку зеленої зони м.
Києва до 2010 року та концепції
формування зелених насаджень в
центральній частині міста, що
затверджені рішенням Київської
міської ради №806/3381 від 19.07.2005р.
Вищевказане, також, вбачається зі
змісту Висновку Головного управління
містобудування, архітектури та дизайну
міського середовища № 19-15023/1 від
23.12.2009р. та наявних у матеріалах справи
письмових поясненнях Державного
управління охорони навколишнього
природного середовища в м. Києві.

З огляду на вищевикладене, твердження
прокурора про те, що спірна земельна
ділянка на АДРЕСА_1 відноситься до
зеленої зони визнаються судом
безпідставними.

Щодо доводів прокурора про те, що
спірна земельна ділянка відноситься до
земель водного фонду, то суд зазначає
наступне.

Відповідно до пункту "б" частини 1
статті 58 Земельного кодексу України до
земель водного фонду належать, у тому
числі, землі, зайняті прибережними
захисними смугами вздовж морів, річок
та навколо водойм, крім земель,
зайнятих лісами.

З наявної в матеріалах справи схеми
прибережних захисних смуг водних
об'єктів м. Києва у Дніпровському
районі м. Києва проект яких
затверджений рішенням Київської
міської ради № 365/2434 від 08.10.2009р. та межі
яких відкориговані на зауваження
Постійної комісії з питань екологічної
політики Київської міської ради
(протокол № 9 від 29.09.2009), вбачається, що
спірна земельна ділянка знаходиться
поза межами прибережної захисної смуги
затоки Десенки.

Таким чином, безпідставними є також
доводи прокурора про відсутність
висновку Дніпровського управління
водних ресурсів, оскільки за змістом
частини 3 статті 186-1 Земельного кодексу
України залучення органу водного
господарства є необхідним лише у разі
погодження проекту землеустрою, що
розробляється з метою вилучення,
земель водного фонду.

Також, згідно з пунктом 3.4.6. рішення
виконавчого комітету Київської
міської ради народних депутатів № 920
від 16.07.1979р. "Про уточнення меж
історико-культурних заповідників і зон
охорони пам'яток історії та культури в
м. Києві" (зі змінами та доповненнями) до
складу зон охоронюваного ландшафту
включено затоку річки Деснянки, проте,
зі змісту вказаного рішення не
вбачається, що до зони охоронюваного
ландшафту віднесено саме земельну
ділянку по АДРЕСА_1.

Таким чином, матеріали справи не
містять та прокурором та позивачами не
надано доказів в підтвердження того, що
спірна земельна ділянка входить до
зони охоронюваного ландшафту, а також
до території, що зарезервована для
розвитку мережі об'єктів
природно-заповідного фонду місцевого
значення.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов
висновку, що спірна земельна ділянка по
АДРЕСА_1, передана громадянину ОСОБА_1
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд на підставі рішення
Київської міської ради № 753/4191 від
29.04.2010 р. відноситься саме до земель
житлової та громадської забудови, яку
може бути передано у власність
громадянам для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, у
зв'язку з чим, твердження прокурора
щодо порушення цільового призначення
спірної земельної ділянки
спростовуються наявними в матеріалах
справи.

Щодо посилань прокурора про
необхідність проведення державної
експертизи проекту землеустрою, суд
зазначає наступне.

Відповідно до статті 9 Закону України
"Про державну експертизу
землевпорядної документації" № 1808-IV
від 17.06.2004р. (у редакції, чинній на час
прийняття оспорюваного рішення), до
випадків, за наявності яких державна
експертиза є обов'язковою, належать,
зокрема, проведення експертизи
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок особливо цінних
земель, земель лісогосподарського
призначення, а також земель водного
фонду, природоохоронного, оздоровчого,
рекреаційного та історико-культурного
призначення.

Разом з тим, суд беручи до уваги,
наведені вище висновки про
приналежність спірної земельної
ділянки до земель житлової та
громадської забудови, третя особа -
ОСОБА_1 не був зобов'язаний подавати
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки для здійснення
обов'язкової державної експертизи
землевпорядної документації.

Частинами 6, 7 статті 118 Земельного
кодексу України (у редакції, чинній на
час прийняття оспорюваного рішення),
передбачено, що громадяни, зацікавлені
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада
розглядає клопотання у місячний строк
і дає дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
особами, які мають відповідні дозволи
(ліцензії) на виконання цих видів робіт,
у строки, що обумовлюються угодою
сторін.

Відповідно до частини 8 статті 118
Земельного кодексу України (у редакції,
чинній на час прийняття оспорюваного
рішення), розроблений проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки подається Комісії з розгляду
питань, пов'язаних з погодженням
документації із землеустрою. Комісія
протягом трьох тижнів з дня одержання
проекту надає відповідному органу
виконавчої влади чи органу місцевого
самоврядування свій висновок щодо
погодження проекту або відмови у його
погодженні. У разі відмови у погодженні
проект повертається заявнику у
зазначений у цій частині строк.

За приписами частини 9 статті 118
Земельного кодексу України (у редакції,
чинній на час прийняття оспорюваного
рішення), районна, Київська чи
Севастопольська міська державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада у двотижневий строк з дня
отримання погодженого проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки приймає рішення про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки та
надання її у власність.

Відповідно до статті 50 Закону України
"Про землеустрій" порядок складання
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Порядок розроблення проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок визначено у Порядку
розроблення проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок,
затвердженому постановою Кабінету
Міністрів України № 677 від 26.05.2004 року
(далі - Порядок), чинному на момент
прийняття оспорюваного рішення.

У відповідності до пунктів 9, 10
вказаного вище Порядку, проект
відведення земельної ділянки
виконавець погоджує із землевласником
або землекористувачем, органом
земельних ресурсів, природоохоронним
органом, санітарно-епідеміологічною
службою, органом містобудування і
архітектури та охорони культурної
спадщини.

Частинами 1-3, 5 статті 186-1 Земельного
кодексу України (у редакції, чинній на
час прийняття оспорюваного рішення)
визначено, що для розгляду питань,
пов'язаних з погодженням документації
із землеустрою, в районах та містах
обласного значення, містах Києві та
Севастополі функціонують постійно
діючі комісії. До повноважень Комісії
належить забезпечення погодження
документації із землеустрою
відповідними органами виконавчої
влади та органами місцевого
самоврядування. До складу Комісії
входять уповноважені представники
районного (міського) органу земельних
ресурсів, містобудування та
архітектури, природоохоронного та
санітарно-епідеміологічного органу,
органу охорони культурної спадщини. У
разі погодження проектів землеустрою,
що розробляються з метою вилучення,
надання, зміни цільового призначення
земель лісогосподарського
призначення, водного фонду, земельних
ділянок для цілей, пов'язаних із
розробкою корисних копалин, до складу
Комісії залучається відповідно
представник територіальних органів
лісового господарства, водного
господарства, державного гірничого
нагляду. Документація із землеустрою,
погоджена Комісією, вважається такою,
що погоджена органами, представники
яких входять до її складу.

Як зазначено третьою особою, проект
відведення спірної земельної ділянки
був погоджений із Головним
управлінням екології та охорони
природних ресурсів виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації) як відповідним
природоохоронним органом, про що
останнім надано висновок № 071/04-4-11/7520
від 23.12.2009р. Наявність зазначеного
висновку прокурором не заперечувався.

Водночас, прокурор зазначає, що проект
відведення земельної ділянки мав бути
погоджений з Державним управлінням
охорони навколишнього природного
середовища в м. Києві.

Відповідно до частини 2 статті 16 Закону
України "Про охорону навколишнього
природного середовища" (у редакції,
чинній на момент прийняття спірного
рішення), державне управління в галузі
охорони навколишнього природного
середовища здійснюють Кабінет
Міністрів України, Ради та їх виконавчі
і розпорядчі органи, а також спеціально
уповноважені на те державні органи по
охороні навколишнього природного
середовища і використанню природних
ресурсів та інші державні органи
відповідно до законодавства України.

З метою впорядкування процедури
погодження природоохоронними органами
матеріалів щодо вилучення (викупу),
надання земельних ділянок наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України № 434 від
05.11.2004р. затверджено Порядок погодження
природоохоронними органами матеріалів
щодо вилучення (викупу), надання
земельних ділянок, положення якого
поширюються на Мінприроди, утворені в
його складі урядові органи державного
управління, спеціально уповноважений
орган виконавчої влади у сфері охорони
навколишнього природного середовища в
Автономній Республіці Крим,
територіальні органи та спеціальні
підрозділи.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті
33 Закону України "Про місцеве
самоврядування" до відання виконавчих
органів сільських, селищних, міських
рад належить, зокрема, підготовка
висновків щодо надання або вилучення в
установленому законом порядку
земельних ділянок, що проводиться
органами виконавчої влади та органами
місцевого самоврядування.

Відповідно до Закону України "Про
місцеве самоврядування" та рішення
Київської міської ради від 19.09.2009 № 53/1108
"Про реорганізацію управління охорони
навколишнього природного середовища
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації) в
Головне управління екології та охорони
природних ресурсів виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації)", оозпорядженням
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) № 667 від 11.06.2009р.
затверджено Положення про Головне
управління екології та охорони
природних ресурсів виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації).

У відповідності до пункту 1 вказаного
Положення Головне управління екології
та охорони природних ресурсів
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації) є
структурним підрозділом виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації), підзвітним та
підконтрольним Київській міській раді
та підпорядкованим Київському
міському голові.

Одним із основних завдань Головного
управління є, зокрема, забезпечення
виконання вимог природоохоронного
законодавства(п. 4 Положення).

Відповідно до підпункту 5.12. пункту 5
Положення Головне управління
відповідно до покладених на нього
завдань погоджує відповідно до чинного
законодавства документацію із
землеустрою шляхом надання висновку.

Таким чином, Головне управління
екології та охорони природних ресурсів
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації) є
спеціально уповноваженим
природоохоронним виконавчим органом
компетенцію якого, зокрема, складають
повноваження виконавчих органів
місцевої ради у сфері охорони
навколишнього природного середовища.

З огляду на вищевикладене, погодження
Головним управлінням проекту
відведення спірної земельної ділянки
здійснено в межах наданих йому
повноважень та у спосіб, передбачений
законом.

При цьому, нормами чинного земельного
законодавства не передбачено
подальшого погодження такого проекту з
Державним управлінням охорони
навколишнього природного середовища в
м. Києві Міністерства охорони
навколишнього природного середовища.

Також, зі змісту оспорюваного рішення
вбачається, що на третю особу - ОСОБА_1
покладено обов'язки виконувати вимоги,
викладені в листах Головного
управління містобудування,
архітектури та дизайну міського
середовища від 23.12.2009р. № 19-15028/1,
Київської міської санепідемстанції
від 25.02.2010р. № 1305, Головного управління
екології та охорони природних ресурсів
від 23.12.2009р. № 071/-4-4-11/7520, Державної
служби з питань національної
культурної спадщини від 10.03.2010р. № 22-525/9,
ВАТ "СУППР" від 02.04.2010р. № 8/1-173.

Згідно з пунктом 1 роз'яснення Президії
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики вирішення
спорів, пов'язаних з визнанням
недійсними актів державних чи інших
органів" від 26.01.2000 № 02-5/35, акт
державного чи іншого органу - це
юридична форма рішень цих органів,
тобто офіційний письмовий документ,
який породжує певні правові наслідки,
спрямований на регулювання тих чи
інших суспільних відносин і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

У відповідності до п. 2 вказаного
роз'яснення, підставами для визнання
акта недійсним є невідповідність його
вимогам чинного законодавства та/або
визначеній законом компетенції органу,
який видав цей акт. Обов'язковою умовою
визнання акта недійсним є також
порушення у зв'язку з прийняттям
відповідного акта прав та охоронюваних
законом інтересів підприємства чи
організації - позивача у справі. Якщо за
результатами розгляду справи факту
такого порушення не встановлено, у
господарського суду немає правових
підстав для задоволення позову.

Разом з тим, суд зазначає, що з позовної
заяви та доданих до неї документів та
із самих матеріалів справи не
вбачається, а прокуратурою не доведено,
яким чином спірне рішення порушує
права чи охоронювані інтереси
Державного агентства земельних
ресурсів України та Державної
інспекції сільського господарства
України та що внаслідок прийняття
спірного рішення позивачі були
позбавлені можливості здійснювати
державний контроль за використанням та
охороною земель.

Відсутність порушеного права та
охоронюваного законом інтересу
позивачів у даній справі є також
безумовною підставою для відмови в
позові прокуратури про визнання
недійсним спірного рішення Київської
міської ради №753/4191 від 29.04.2010р.

Враховуючи вищевикладене, рішення
Київської міської ради №753/4191 від
29.04.2010р. "Про передачу громадянину
ОСОБА_1 у приватну власність земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд на
АДРЕСА_1" прийняте Київською міською
радою в порядку та в межах її
компетенції, встановленої
законодавством України, а права чи
охоронювані законом інтереси будь-яких
осіб рішенням Київської міської ради
не порушувалися.

У відповідності до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

З огляду на встановлені судом
обставини, дослідивши повно та
всебічно матеріали справи, суд, дійшов
висновку, що позовні вимоги Київського
міжрайонного екологічного прокурора
Дніпровської екологічної прокуратури
в інтересах держави в особі: 1)
Державного агентства земельних
ресурсів; 2) Державної інспекції
сільського господарства України до
Київської міської ради про визнання
недійсним рішення Київської міської
ради від 29.04.2010р. №753/4191 задоволенню не
підлягають.

Оскільки позов поданий особою, яка у
встановленому порядку звільнена від
сплати судового збору, відповідно до
статті 49 ГПК України, судові витрати не
відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський
суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволення позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 19.05.2014р.

Головуючий суддя
О.В. Гулевець

Суддя
А.Б. Пригунова

Суддя
С.В. Стасюк