ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2014 р.
Справа № 920/2161/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гончар Т. В., суддя
Білецька А.М. , суддя Гребенюк Н. В.

при секретарі Томіній І.В.

за участю представників сторін:

позивача - Євсєєв В.В., довіреність № б/н
від 07.07.13

відповідача - Кугай А.В., довіреність №
74 від 18.01.14

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу апеляційної скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛеСтар", м. Суми (вх.
№853 С/3) на рішення господарського суду
Сумської області від 27.02.14 р. у справі №
920/2161/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛеСтар", м. Суми

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Велетень", м. Глухів
Сумська область

про стягнення 280 788,30 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою
відповідальністю "ЛеСтар" м. Суми,
звернувся до господарського суду
Сумської області з позовною заявою, в
якій просив суд стягнути з відповідача,
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Велетень", м. Глухів
Сумська область, 280788,30 грн.
заборгованості, а також стягнути з
відповідача судові витрати, пов'язані з
розглядом справи.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 27.02.14 р. по справі № 920/2161/13 (
суддя Соп'яненко Ю.О.) в задоволенні
позову відмовлено.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ЛеСтар" з рішенням
господарського суду Сумської області
не погодилось, звернулось до суду
апеляційної інстанції з апеляційною
скаргою, в якій посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
просить скасувати рішення
господарського суду Сумської області
від 27.02.14 р. по справі № 920/2161/13 повністю,
та винести нове рішення, яким позов
задовольнити. Свою позицію
обґрунтовує посиланням на ч. 2 ст. 530 ЦК
України, вважає, що лише після спливу
7-ми денного пільгового періоду після
отримання вимоги, як то передбачено
вказаною нормою, у боржника
закінчується строк виконання
зобов'язання по оплаті за отриманий
товар, який відповідно до ст. 692 ЦК
України почався після прийняття товару
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, і якщо боржник не
виконає свій обов'язок до спливу
7-денного строку після отримання
вимоги, він відповідно до ст. 612 ЦК
України вважається таким, що
прострочив, та порушив права покупця на
отримання оплати відповідно до вимог
ст. 530 ЦК України. Таким чином, на думку
позивача, при застосування строку
позовної давності під пільговим
строком слід розуміти строк, протягом
якого боржник після пред'явлення йому
вимоги повинен виконати свій обов'язок,
в зв'язку з чим вважає аргумент
відповідача щодо пропуску строку
позовної давності позивачем
необґрунтованим діючим
законодавством.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу з наведеними позивачем доводами
не погоджується, вважає рішення
законним та обґрунтованим, таким, що
відповідає фактичним обставинам
справи, просить залишити апеляційну
скаргу без задоволення, оскаржуване
рішення - без змін. Відповідач вважає,
що загальні положення ч. 2 ст. 530 ЦК
України не можуть бути застосовані до
спірних правовідносин, оскільки термін
виконання зобов'язання, що випливає з
правовідносин поставки
(купівлі-продажу), чітко встановлений
ст. 692 ЦК України. Крім того, відповідач
звертає увагу на те, що відступлення
права вимоги може здійснюватись тільки
відносно дійсної вимоги, що існувала
на момент переходу цих прав, проте, як
зазначає відповідач, в матеріалах
справи, у тому числі в акті
прийому-передачі документів за
договором відступлення права вимоги
від 24.03.2008 р., договір № 1228 від 18.10.2004 р.
відсутній.

В судовому засіданні 23.04.2014 року
оголошено перерву до 14.05.2014 року.

30.04.2014 року позивач надав до суду доводи
апеляційної скарги, де підтвердив свою
позицію по справі та просив врахувати
судову практику та постанову Пленуму
Вищого господарського суду України
від 29.05.2013 р. № 10 при вирішенні даного
господарського спору.

06.05.2014 року відповідач надав свої
пояснення по справі, в яких,
посилаючись на положення ст.ст. 253, 261, 692
ЦК України вважає правомірним
застосування судом першої інстанції
позовної давності до вимог позивача,
оскільки право вимагати оплати товару
виникає після події - прийняття товару
або товаророзпорядчих документів на
нього, а право на позов є невіддільним
від права вимоги виконання обов'язку.

08.05.2014 року позивач надав до суду
додаткові пояснення до апеляційної
скарги, в яких обґрунтував свою позицію
доводами, аналогічними попереднім.

Перевіривши повноту встановлення
судом обставин справи та докази по
справі на їх підтвердження, їх юридичну
оцінку та доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК
України, заслухавши пояснення
уповноважених представників сторін,
колегія суддів приходить до висновку
про залишення апеляційної скарги без
задоволення, виходячи з наступного.

Звертаючись до господарського суду,
позивач послався на те, що відповідно
до правочину по поставці
товарно-матеріальних цінностей
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ЮВС" поставило
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Велетень" у 2004 році
товарно - матеріальні цінності (цукор)
за видатковими накладними товар на
загальну суму 280788,30 грн.

24.03.2008 року між ТОВ "ЮВС"
(первісним кредитором) та
ТОВ "ЛеСтар" (новим кредитором) був
укладений договір про відступлення
права вимоги, за умовами якого
первісний кредитор передав позивачу
право вимоги по зазначеним накладним
за отриманий відповідачем товар на
загальну суму 280788,30 грн.

Як вказує позивач, повідомленням від
24.03.2008 р. первісний кредитор повідомив
боржника про уступку права вимоги на
користь позивача.

Вимогою-повідомленням від 12.12.2012 р.
позивач на підставі ст. 530 Цивільного
кодексу України звернувся до
відповідача з вимогою про виконання
зобов'язання в 7-денний строк з дня
отримання повідомлення та направило
копію договору уступки права вимоги
від 24.03.2008 р.

Оскільки відповідачем заборгованість
в розмірі 280788,30 грн. не була сплачена,
позивач, вважаючи своє право порушеним,
звернувся до господарського суду з
позовом про стягнення з відповідача
суми боргу в розмірі 280788,30 грн. за
поставлений товар.

Відповідач факт поставки товару не
заперечував, проте послався на те, що за
отриманий товар розрахувався в повному
обсязі і на даний час заборгованість
відсутня, проте надати докази на
підтвердження оплати неможливо, у
зв'язку зі спливом строку позовної
давності і знищенням бухгалтерських
документів.

Вирішуючи даний господарський спір суд
першої інстанції виходив з того, що
первинними документами, наявними в
матеріалах справи, наданими позивачем
з позовною заявою, підтверджується
факт прийняття відповідачем від ТОВ
"ЮВС" (первісного кредитора) товару по
вищезгаданим видатковим накладним на
загальну суму 280788,30 грн. у період з
18.10.2004 року по 25.10.2004 року. Разом з цим,
відповідачем не надано доказів на
підтвердження оплати товару після його
прийняття, як того вимагає частина
перша статті 692 ЦК України, ні
первісному, ні новому кредиторам.

Також, відповідач просив суд відмовити
позивачу в задоволенні позову та
застосувати до спірних правовідносин
строк позовної давності, оскільки
поставка товару відбувалася у 2004 році,
на думку відповідача, перебіг строку
позовної давності почався на наступний
день після здійснення поставки та
виникнення у відповідача обов'язку
оплатити поставлений товар.

Застосувавши до даних правовідносин
ст. 692 Цивільного кодексу України, суд
першої інстанції вважав, що перебіг
строків виконання грошових
зобов'язань відповідачем, які виникли
на підставі вищезгаданих видаткових
накладних, починається саме з моменту
прийняття відповідачем товару по
кожній з видаткових накладних. Також,
у відповідності до вимог ст. 262
Цивільного кодексу України,
господарський суд зазначив про те, що
заміна первісного кредитора (ТОВ "ЮВС")
новим кредитором (позивачем) за
договором про відступлення права
вимоги від 24.03.2008 року не змінює порядку
обчислення та перебігу позовної
давності - строку, у межах якого
позивач міг звернутися з вимогою про
стягнення з відповідача
заборгованості на підставі
вищезгаданих видаткових накладних.

З урахуванням викладеного, керуючись
статями 256, 257, 260, 261, 262 частинами третьою
та четвертою статті 267, частиною першою
статті 692 ЦК України, місцевий
господарський суд відмовив позивачеві
в задоволенні його позовних вимог
повністю у зв`язку зі спливом позовної
давності.

З даними висновками повністю
погоджується колегія суддів з огляду
на наступне.

Предметом спору у даній справі є
матеріально-правова вимога ТОВ "ЛеСтар"
до ТОВ "Велетень" про стягнення 280788,30
грн. вартості поставлених ТОВ "ЮВС"
відповідачу за видатковими накладними
у 2004 році матеріальних цінностей,
вимога про сплату яких, направлена ТОВ
"ЛеСтар" 12.12.2012 р., відповідачем залишена
без задоволення, посилаючись на
приписи статей 509, 512-514, 516, 517, 526 та 530
Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "ЮВС" поставило
Товариству з обмеженою
відповідальністю "Велетень" товарно -
матеріальні цінності (цукор) на
загальну суму 280788,30 грн. за видатковими
накладними та дорученнями:

- № ЮВ-0001989 від 18.10.2004 року,
доручення серія ЯЗХ № 487482 від 17.10.2004р.
на суму 48204 грн. 00 коп.;

- № ЮВ-0002084 від 19.10.2004 року,
доручення серія ЯЗХ № 487483 від 18.10.2004р.
на суму 48204 грн. 00 коп.;

- № ЮВ-0002188 від 20.10.2004 року,
доручення серія ЯЗХ № 4874843 від 20.10.2004р.
на суму 48204 грн. 00 коп.;

- № ЮВ-0002362 від 22.10.2004 року,
доручення серія ЯЗХ № 487486 від 22.10.2004р.
на суму 48204 грн. 00 коп.;

- № ЮВ-0002435 від 23.10.2004 року,
доручення серія ЯЗХ № 487487 від 23.10.2004р.
на суму 48204 грн. 00 коп.;

- № ЮВ-0002513 від 25.10.2004 року,
доручення серія ЯЗХ № 487492 від 25.10.2004р.
на суму 39768 грн. 30 коп.

24.03.2008 року між ТОВ "ЮВС" (первісним
кредитором) та ТОВ "ЛеСтар" (новим
кредитором) був укладений договір
про відступлення права вимоги, за
умовами якого первісний кредитор
передав позивачу право вимоги по
зазначеним накладним за отриманий
відповідачем товар, на загальну суму
280788,30 грн.

Відповідно до пункту 3.1 договору,
згідно акту приймання-передачі
документів від 24.03.2008 року ТОВ "ЮВС"
передало позивачеві, як новому
кредитору, оригінали вищезгаданих
накладних на загальну суму 280788,30 грн.,
якими підтверджується факт
отримання відповідачем від ТОВ "ЮВС"
(первісного кредитора) товару на
загальну суму 280788,30 грн.

Дослідженням матеріалів справи
встановлено, що первинними
документами, наданими позивачем
підтверджується факт прийняття
відповідачем від ТОВ "ЮВС" (первісного
кредитора) товару по вищезгаданим
видатковим накладним на загальну
суму 280788,30 грн. у період з 18.10.2004 року
по 25.10.2004 року. Вказані видаткові
накладні містять посилання на договір
№ 1228 від 18.10.2004 року, як на підставу
виникнення господарських відносин. В
той же час в матеріалах справи
відсутній договір № 1228 від 18.10.2004 року,
і згідно акту прийому - передачі
документів за договором відступлення
права вимоги від 24.03.2008 року вказаний
договір не передавався.

Слід зазначити, що відповідач факт
поставки товару не заперечує, проте
зазначає, що за отриманий товар
розрахувався в повному обсязі і на
даний час заборгованість відсутня.
Проте, як зазначає відповідач, надати
докази на підтвердження оплати
неможливо, у зв'язку зі спливом строку
позовної давності і знищенням
бухгалтерських документів.

Таким чином, відповідачем не надано до
суду належних та допустимих доказів на
підтвердження проведення розрахунку
за отриманий товар ні первісному, ні
новому кредиторам у відповідності до
вимог ст. 692 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу.
У разі прострочення оплати товару
продавець має право вимагати оплати
товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами.

Вказаною нормою встановлено, що
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Отже, відповідач у даному випадку був
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття, чого ним зроблено не було.
Накладні, за якими відповідач отримав
товар, є самостійними підставами
виникнення обов'язку у нього здійснити
розрахунки за отриманий товар.

За приписами частини 2 статті 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Як було правомірно зазначено судом
першої інстанції. загальні положення
частини 2 статті 530 цього Кодексу не
можуть бути застосовані в даному
випадку до спірних правовідносин
сторін, оскільки термін виконання
зобов'язання, що випливає з
правовідносин купівлі-продажу, чітко
встановлений спеціальною нормою права,
а саме статтею 692 Цивільного кодексу
України, відповідно до якої покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього.

При цьому підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні" і яка відповідає вимогам,
зокрема, статті 9 названого Закону і
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує
факт здійснення господарської
операції і встановлення договірних
відносин, є підставою виникнення
обов'язку щодо здійснення
розрахунків за отриманий товар. Строк
виконання відповідного грошового
зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 ЦК України.

Оскільки інший строк оплати товару
сторонами у видаткових накладних
встановлений не був, то відповідач мав
розрахуватись з продавцем після
отримання товару.

Таким чином, перебіг строків
виконання грошових зобов'язань
відповідачем, які виникли на підставі
вищезгаданих видаткових накладних,
починається з моменту прийняття
відповідачем товару по кожній з
видаткових накладних, тобто у даному
випадку по першій з видаткових
накладних № ЮВ-0001989 від 18.10.2004 року
перебіг строку виконання грошового
зобов`язання відповідачем почався з
18.10.2004 року, по останній з видаткових
накладних № ЮВ-0002513 від 25.10.2004 року - з
25.10.2004 року.

Згідно зі статтями 251, 253 Цивільного
кодексу України, строком є певний
період у часі, зі спливом якого
пов'язана дія чи подія, яка має юридичне
значення. Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Статтями 256, 257 цього кодексу
встановлено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

При цьому, відповідно до статті 262 ЦК
України, заміна сторін у зобов`язанні
не змінює порядку обчислення та
перебігу позовної давності. Отже,
заміна первісного кредитора (ТОВ "ЮВС")
новим кредитором (позивачем) за
договором про відступлення права
вимоги від 24.03.2008 року не змінює порядку
обчислення та перебігу позовної
давності - строку, у межах якого
позивач міг звернутися з вимогою про
стягнення з відповідача
заборгованості на підставі
вищезгаданих видаткових накладних.

Вказане відповідає позиції, викладеній
в постанові Вищого господарського суду
України від 17.05.2013 р. у справі № 5021/2330/2011
за позовом ТОВ «ЛеСтар» до ПАТ
«РТПЖовтневе» про стягнення 359209,94 грн.

Оскільки заміна сторони у зобов`язанні
не змінює порядку обчислення та
перебігу позовної давності, то перебіг
позовної давності, тобто перебіг
строку у межах якого позивач міг
звернутися до суду з вимогою про
стягнення з відповідача
заборгованості на підставі
вищевказаних видатковим накладним
розпочався у період з 18.10.2004 року по
25.10.2004 року (з моменту отримання
відповідачем товару по кожній з
видаткових накладних) і сплив,
відповідно, у період з 18.10.2007 року по
25.10.2007 року (в залежності від моменту
прийняття відповідачем товару по
кожній з видаткових накладних).

Вищезазначене спростовує посилання
позивача на те, що строк позовної
давності слід відраховувати з моменту
звернення до відповідача з вимогою і
слід застосовувати положення ч.5 ст. 261
ЦК України щодо пільгового строку.

ТОВ "ЛеСтар" звернувся до ТОВ "Велетень"
з вимогою-повідомленням про сплату
заборгованості - 12.12.2012 року, тобто
після спливу позовної давності,
помилково вважаючи, що до
правовідносин з купівлі - продажу
застосовується положення частини
другої статті 530 ЦК України, а не
положення частини першої статті 692 ЦК
України.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна
давністю застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Як свідчать матеріали справи,
відповідач 09.01.2014 року подав суду заяву
про застосування позовної давності, в
якій просив суд відмовити позивачеві в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі, застосувавши позовну давність.

Відповідно до частини четвертої статті
267 ЦК України сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Висновок щодо поважності причин
пропуску строку позовної давності може
бути зроблено лише на підставі
встановлених судом обставин, що
призвели до пропуску строку, та їх
оцінки. На встановлення поважності
причин пропуску строку позовної
давності поширюються загальні правила
доказування обставин, які мають
істотне значення для правильного
вирішення спору. Якщо суд визнає
поважною причину пропуску позовної
давності, порушене право підлягає
захистові.

Однак, позивачем не доведено належними
та допустимими доказами наявності
поважних об'єктивних причин пропуску
позовної давності.

Таким чином, оскільки позивач звернуся
до господарського суду з позовною
заявою 18.12.2014 року, а позовна давність
сплила 25.10.2007 року по вимогам, які
ґрунтуються на останній з видаткових
накладних від 25.10.2004 року, тому у
відповідності то зазначених вимог
цивільного законодавства суд першої
інстанції правомірно відмовив
позивачеві в задоволенні його позовних
вимог у зв`язку зі спливом позовної
давності.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Однак позивач
в обґрунтування своїх вимог не надав
суду належних доказів, які б
підтверджували правомірність
заявлених вимог.

Виходячи з викладеного, судова колегія
апеляційного суду вважає юридичну
оцінку, дану місцевим господарським
судом обставинам справи такою, що
ґрунтується на матеріалах справи та
чинному законодавстві, і тому підстав
для задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення господарського
суду Сумської області від 27 лютого 2014
року у справі № 920/2161/13 не вбачає.

З огляду на зазначене та керуючись
статтями 32-34, 43, 99, 101, 102, пунктом 1 статті
103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "ЛеСтар", м.
Суми залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської
області від 27 лютого 2014 року у справі №
920/2161/13 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом 20-ти днів.

Повний текст постанови складено та
підписано 16 травня 2014 року

Головуючий суддя
Гончар Т. В.

Суддя
Білецька А.М.

Суддя
Гребенюк Н. В.