ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року Справа № 46/605

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддів:Шевчук С.Р.,
Акулової Н.В. (доповідач), Владимиренко
С.В.розглянувши касаційні скарги 1)
Публічного акціонерного товариства
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" 2) Дочірньої компанії
"Укртрансгаз" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (Публічне
акціонерне товариство "Укртрансгаз" -
правонаступник)на постановуКиївського
апеляційного господарського суду від
12.05.2011 рокута на рішеннягосподарського
суду міста Києва від 14.03.2011 рокуу справі
№ 46/605 господарського суду міста
Києваза позовом Публічного
акціонерного товариства
"Укрнафта"доДочірньої компанії
"Укртрансгаз" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (Публічне
акціонерне товариство "Укртрансгаз" -
правонаступник)за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні позивача
Публічного акціонерного товариства
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України"провизнання договору
укладеним

За участю представників:

від позивача: Мануілова Я.І. (дов.№10-94-8/д
від 19.02.2014 року);

від відповідача: Бєлячкова О.В. (дов.№2-11
від 13.01.2014 року);

від третьої особи: Громніцький Ю.П.
(дов.№14-132 від 13.05.2014 року);

Куницький В.В.
(дов.№14-129 від 13.05.2014 року);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 14.03.2011 року по справі №46/605
(суддя: Омельченко Л.В.) визнано
укладеним договір № 660/10/ін зберігання
природного газу від 05.05.2010 року між ВАТ
„Укрнафта" як учасником договору про
спільну діяльність № 410/95 від 14.09.1995
року між ВАТ „Укрнафта" та Компанією
„Carpatsky Petroleum Corporation" (США) та ДК
„Укртрансгаз" НАК „Нафтогаз України" в
редакції позивача; вирішено питання
розподілу содових витрат.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 12.05.2011 року у
справі №46/605 (судді: Гаврилюк О.М.,
Майданевич А.Г., Мальченко А.О.)
апеляційну скаргу фірми Дочірньої
компанії „Укртрансгаз" Національної
акціонерної компанії „Нафтогаз
України" залишено без задоволення;
рішення господарського суду міста
Києва від 14.03.2011 року у справі № 46/605
залишено без змін.

Прийняті судові акти мотивовані
наявністю правових підстав для
задоволення позовних вимог, оскільки
укладання договору зберігання газу є
обов'язковим, тому позивач в праві
передавати газ в газотранспортну
систему та на зберігання в ПСГ, а
відповідач зобов'язаний укладати
договори зберігання та приймати газ у
газотранспортну систему та ПСГ та не
може відмовляти споживачам у наданні
цих послуг.

Не погоджуючись з прийнятими
судовими актами, Публічне акціонерне
товариство Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" та Дочірня
компанія "Укртрансгаз" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" звернулися з касаційними
скаргами до Вищого господарського суду
України, в яких просять суд скасувати
постанову Київського апеляційного
господарського суду від 12.05.2011 року та
рішення господарського суду міста
Києва від 14.03.2011 року у справі №46/605 в
повному обсязі та припинити
провадження у справі №46/605.

В касаційних скаргах скаржники
посилаються на порушення та невірне
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права.

У відзиві на касаційні скарги Публічне
акціонерне товариство "Укрнафта"
просить залишити рішення судів першої
та апеляційної інстанції без змін, а
касаційні скарги без задоволення.

Відповідач звернувся до суду з
клопотанням, в якому посилаючись на
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 13.06.2012 року № 360-р "Про
реорганізацію дочірніх компаній
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" та наказу
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України від 18.07.2012 року №
530 "Про реорганізацію дочірньої
компанії "Укртрансгаз" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України", Статут, ЄДР, просив залучити
до участі у справі №46/605
правонаступника Дочірньої компанії
"Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України"
-відповідача-1 - публічне акціонерне
товариство "Укртрансгаз".

Колегія суддів, в порядку статті 25 ГПК
України, вважає за необхідне замінити
Дочірню компанію"Укртрансгаз"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" її правонаступником
- Публічним акціонерним товариством
"Укртрансгаз".

Представники відповідача та
третьої особи, у судовому засіданні,
підтримали вимоги та доводи касаційних
скарг, просили їх задовольнити.

Представник позивача, у судовому
засіданні, заперечував проти
задоволення касаційних скарг, просив
залишити їх без задоволення.

Заслухавши представників сторін, які
з'явилися в судове засідання,
обговоривши доводи касаційних скарг,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
Вищого господарського суду України
вважає, що касаційні скарги не
підлягають задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 14.09.1995 року між
Підприємством „Полтаванафтогаз" та
Компанією „Carpatsky Petroleum Corporation" було
укладено договір № 410/95 про спільну
діяльність, не пов'язану із створенням
юридичної особи та з метою отримання
прибутків з розвідки та
досвідно-промислової експлуатації
Рудівсько-Краснозаводського
газоконденсатного родовища, який
узгоджений з Відкритим акціонерним
товариством "Укрнафта".

До вказаного договору протягом 1996-2000
його сторонами було підписано понад 30
доповнень щодо оформлення змін і
доповнень до основного договору,
фіксування внесення сторонами
інвестицій, а також впорядкування
відносин з реалізації видобутого
природного газу і конденсату.

У лютому 2009 року заступником
Генерального прокурора України подано
до суду в інтересах держави в особі
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища позов до
Відкритого акціонерного товариства
„Укрнафта" та Компанії „Carpatsky Petroleum
Corporation" про визнання недійсними
додаткових угод до договору про
спільну діяльність № 410/95 від 14.09.1995
року.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.05.2009 року у справі №32/125
провадження у справі за позовом
заступника Генерального прокурора
було припинено в порядку п.1-1 ч.1 ст.80
Господарського процесуального кодексу
України у зв'язку з неукладеністю
оспорюваних додатків до договору про
спільну діяльність №410/95 від 14.09.1995
року.

13.04.2007 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір №
117-73/447/07/ін зберігання природного газу
позивача, відповідно до п. 2.2. якого
сторони погодили, що при отриманні газу
на зберігання в ПСГ (підземних сховищах
газу) відповідач не набуває права
власності на отриманий для зберігання
газ.

Враховуючи зміни та доповнення,
внесені додатковою угодою від 15.04.2007
року № 1 до договору від 13.04.2007 року №
117-73/447/07/ін, строк зберігання газу
позивача в ПСГ в сезонах зберігання
2006-2007 років та 2007-2008 років визначається
з моменту закачування газу в ПСГ або
передачі газу відповідачу (зберігачу) в
ПСГ до завершення періоду відбору, але
не пізніше 15.04.2008 року.

01.07.2008 року між позивачем та
відповідачем укладено договір
зберігання природного газу № 118-234, за
умовами якого відповідач зобов'язався
за плату протягом строку,
встановленого цим договором зберігати
в ПСГ природний газ, переданий йому
позивачем і повернути поклажодавцеві
(позивачеві) у схоронності рівну
кількість газу зазначеної у договорі
якості, а позивач зобов'язався внести
плату за зберігання в установлені
договором строки.

Відповідно до п. 2.6 зазначеного
договору строк зберігання газу
позивача в ПСГ в сезоні зберігання газу
2008-2009 років визначається з моменту
початку закачування газу в ПСГ або
передачі газу зберігачу в ПСГ до
завершення періоду відбору, але не
пізніше 15.04.2009 року.

Пунктом 9.1 договору від 01.07.2008 року №
118-234 сторони погодили, що він набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами. Умови договору
застосовуються до відносин сторін, які
виникли до його укладення, а саме: з
16.04.2008 р., і діє в частині зберігання
газу до 15.04.2009 року, а в частині
проведення розрахунків за надані
зберігачем послуги - до повного
виконання поклажодавцем (позивачем)
своїх зобов'язань.

06.05.2010 року ВАТ „Укрнафта" в особі
відокремленого структурного
підрозділу (філії)
Нафтогазовидобувного управління
„Полтавнафтогаз" як управляючий за
договором № 410/95 про спільну діяльність
від 14.09.1995 року, листом від 05.05.2010 року №
юр/2058 направило відповідачеві
підписаний зі своєї сторони проект
договору № 660/10/ін зберігання
природного газу від 05.05.2010 року, який
відповідач отримав 11.05.2010 року.

Відповідач підписаний договір
зберігання природного газу від 05.05.2010
року №660/10/ін не підписав, протокол
розбіжностей не склав, відмови від
договору позивачеві не надіслав.

Судами попередніх інстанцій також
встановлено, що згідно листа НКРЕ від
06.11.2007 року № 6422/08/17-07 єдиним
підприємством на материковій
території України, яке має ліцензію на
право провадження господарської
діяльності зі зберігання природного
газу в підземних сховищах газу, які
знаходяться на його балансі є Дочірня
компанія „Укртрансгаз" Національної
акціонерної компанії „Нафтогаз
України" .

Згідно Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності із
зберігання природного газу,
затверджених постановою Національної
комісії регулювання електроенергетики
України від 13.01.2010 року № 8 зберіганням
газу є вид господарської діяльності з
надання послуг із закачування,
зберігання та відбору газу замовникам,
що проводиться ліцензіатом відповідно
до Ліцензійних умов за встановленими
законодавством України правилами
ціноутворення; підземне сховище газу
-це технологічний комплекс, штучно
створений у природній або штучній
ємності надр, накопичувач газу і
технологічно поєднані з ним споруди,
які призначені для періодичного
наповнення, зберігання і відбирання
газу для постачання споживачам.

Стаття 1 Закону України „Про нафту і
газ" передбачає, що транспортна послуга
- це виробничі операції з приймання,
переміщення, здавання, тимчасового
зберігання і перевантаження нафти,
газу та продуктів їх переробки.

Відповідно до ч. 6 ст. 179 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання, які забезпечують
споживачів, зазначених у частині
першій цієї статті, електроенергією,
зв'язком, послугами залізничного та
інших видів транспорту, а у випадках,
передбачених законом, також інші
суб'єкти зобов'язані укладати договори
з усіма споживачами їхньої продукції
(послуг). Законодавством можуть бути
передбачені обов'язкові умови таких
договорів.

Судами попередніх інстанцій також
зазначено, що обов'язковість укладання
відповідачем договорів зберігання
природного газу зумовлюється також
тим, що відповідно до розміщеного на
офіційному веб-сайті Антимонопольного
комітету України переліку суб'єктів
природних монополій (http://www.amc.gov.ua),
Дочірня компанія „Укртрансгаз"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" є суб'єктом
природної монополії в товарній групі
„транспортування природного газу
магістральними газопроводами".

Статтею 5 Закону України „Про природні
монополії" визначено, що діяльність
суб'єктів природних монополій у сфері
зберігання природного газу в обсягах,
що перевищують рівень, який
встановлюється умовами та правилами
здійснення підприємницької діяльності
із зберігання природного газу
(ліцензійними умовами) регулюється
нормами цього Закону.

Відповідно до ст. 10 Закону України
„Про природні монополії" одним із
обов'язків суб'єктів природних
монополій є дотримання умов та правил
здійснення підприємницької
діяльності, визначених у ліцензіях на
здійснення підприємницької діяльності
у сферах природних монополій та на
суміжних ринках.

Згідно з п. 3.3, п.п. 3.4.3 п. 3.4 Ліцензійних
умов ліцензіат здійснює зберігання
газу на договірних засадах і
зобов'язаний забезпечувати рівні права
щодо доступу до підземних сховищ газу
для всіх замовників.

Відповідно до ч. 3 ст. 179 Господарського
кодексу України укладення
господарського договору є обов'язковим
для сторін, якщо його виконання є
обов'язком для суб'єкта господарювання
у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими ЦК України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Згідно ч. 4 ст. 179 ГК України при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству.

Згідно з частин 1, 2 ст. 180 ГК України
зміст господарського договору
становлять умови договору, визначені
угодою його сторін, спрямованою на
встановлення, зміну або припинення
господарських зобов'язань, як
погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові умови
договору відповідно до законодавства.
Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов.

Відповідно до ст. 181 ГК України проект
договору може бути запропонований
будь-якою з сторін. У разі якщо проект
договору викладено як єдиний документ,
він надається другій стороні у двох
примірниках. Сторона, яка одержала
проект договору, у разі згоди з його
умовами оформляє договір відповідно до
вимог ч. 1 цієї статті і повертає один
примірник договору другій стороні або
надсилає відповідь на лист, факсограму
тощо у двадцятиденний строк після
одержання договору. За наявності
заперечень щодо окремих умов договору
сторона, яка одержала проект договору,
складає протокол розбіжностей, про що
робиться застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором.

Спори, що виникають при укладанні
господарських договорів, укладення
яких є обов'язковим на підставі закону
та в інших випадках, встановлених
законом, розглядаються судом (ч. 1 ст. 187
ГК України).

Тому суди попередніх інстанцій
дійшли вірного висновку, що
обов'язковість укладання договору
зберігання природного газу ДК
"Укртрансгаз" із ВАТ "Укрнафта", як
споживачем його послуг, зумовлюється
законодавчими приписами.

Крім того, суди попередніх інстанцій
зазначили про безпідставність
посилання відповідача на положення ч. 2
ст. 10 Закону України „Про засади
функціонування ринку природного газу",
оскільки цей закон набрав чинності з
24.07.2010 року, та не є підставою
виникнення у 2010 році обов'язку позивача
здійснювати продаж газу видобутку
попередніх періодів, оскільки згідно
ст.58 Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. Тобто, позивач
має право вільно і без обмежень
розпоряджатися у 2010 році природним
газом, видобутим, але нереалізованим
ним у 2007-2009 роках, у тому числі для
забезпечення потреб промислових
споживачів виробників азотних
мінеральних добрив.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Частина 2 ст. 20 Господарського кодексу
України передбачає, що кожний суб'єкт
господарювання та споживач має право
на захист своїх прав і законних
інтересів. Права та законні інтереси
зазначених суб'єктів захищаються,
зокрема, шляхом установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин.

Статтею 10 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що спори, що виникають при
укладенні господарських договорів,
можуть бути подані на вирішення
господарського суду.

Судами попередніх інстанцій зазначено,
що обраний позивачем спосіб захисту
своїх прав та законних інтересів
нормам чинного законодавства України
не суперечить, тому суди дійшли
висновку, що позов Відкритого
акціонерного товариства „Укрнафта" до
Дочірньої компанії „Укртрансгаз"
Національної акціонерної компанії
„Нафтогаз України" підлягає
задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів Вищого господарського
суду України вважає висновки судів
попередніх інстанцій такими, що
відповідають фактичним обставинам та
наявним матеріалам справи, нормам
матеріального і процесуального
права, оскільки суд першої інстанції та
апеляційний господарський суд в
порядку ст. ст.43, 47, 33, 34, 43, 101
Господарського процесуального кодексу
України всебічно, повно і об'єктивно
розглянули в судовому процесі всі
обставини справи в їх сукупності;
дослідили та належним чином оцінили
подані сторонами в обґрунтування своїх
вимог і заперечень докази; належним
чином проаналізували відносини сторін.
На підставі встановлених фактичних
обставин з'ясували дійсні права і
обов'язки сторін, правильно
застосували матеріальний закон, що
регулює спірні правовідносини.

Згідно ст. 1117 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція перевіряє на
підставі вже встановлених судами
першої та апеляційної інстанцій
фактичних обставин справи лише
застосування ними норм матеріального
та процесуального права. Касаційна
інстанція не має права встановлювати
або вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішення або
постанові господарського суду чи
відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково їх
перевіряти.

Твердження скаржників про порушення і
неправильне застосування судами
попередніх інстанції норм права при
прийнятті оскаржуваних судових актів
не знайшли свого підтвердження, в
зв'язку з чим підстав для скасування
прийнятого рішення суду першої
інстанції та постанови апеляційного
господарського суду колегією суддів
Вищого господарського суду України не
вбачається.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті державного мита за
подання касаційних скарг покладаються
на скаржників.

Керуючись ст.ст. 25, 1115, 1117, 1119 ,11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Здійснити процесуальне
правонаступництво замінивши Дочірню
компанію "Укртрансгаз" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" її правонаступником -
Публічним акціонерним товариством
"Укртрансгаз".

2. Касаційні скарги Публічного
акціонерного товариства Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" та Дочірньої компанії
"Укртрансгаз" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (Публічне
акціонерне товариство "Укртрансгаз" -
правонаступник) залишити без
задоволення.

3. Постанову Київського апеляційного
господарського суду від 12.05.2011 року та
рішення господарського суду міста
Києва від 14.03.2011 року у справі №46/605
залишити без змін.

Головуючий суддя
С.Р. Шевчук

Судді:
Н.В. Акулова

С.В. Владимиренко