ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2014 р.Справа № 922/808/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства
"Міський інформаційний центр", м. Харків
до Іноземного підприємства
"Малахіт", м. Харків про стягнення
коштів за участю :

Представник позивача - Молочко Н.Г., дов.
№ 782/0/2-М від 03.03.2014р.

Представник відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Міський
інформаційний центр" звернулося до
господарського суду Харківської
області з позовом до Іноземного
підприємства "Малахіт", про стягнення
7443,97грн., а саме: заборгованості за
щомісячне користування місцем за
договором № 8494 від 22.11.2012 року у розмірі
2448,0грн., пені за прострочення платежів
за договором № 8494 від 22.11.2012 року у
розмірі 112,21грн., неустойку за
прострочення повернення місця за
договором №8494 від 22.11.2012 року за
період з 08.01.2014 року по 05.03.2014 року у
розмірі 4883,76 грн. та зобов'язання
повернути на підставі акту приймання -
передачі місце, що знаходиться у
комунальній власності, за адресою: м.
Харків, пр.Жуковського, 1 (щит на фасаді
(2,50* 4,0*1); м. Харків, пр.Жуковського,1 (щит
на фасаді (6,00* 4,0*1) привівши ці місця в
належний стан відповідно до п.5.3.
договору №8494 від 22.11.2012 року.

Ухвалою господарського суду від 07.03.2014
року порушено провадження у справі
№7993/11, розгляд справи призначено на
25.03.2014 року.

Ухвалою господарського суду від
25.03.2014року у зв'язку із неявкою в судове
засідання представника відповідача,
розгляд справи відкладено до 15.04.2014
року.

Ухвалою господарського суду від 15.04.2014
року , прийнято заяву позивача (вх.№11456)
про збільшення позовних вимог в
частині стягнення з відповідача 57,80грн.
судових витрат пов'язаних із розглядом
справи, задоволено клопотання позивача
про продовження строку розгляду справи
на підставі ч.3 ст.69 ГПК України. Розгляд
справи відкладено до 20.05.2014 року.

Представник позивача в судовому
засіданні 20.05.2014 року підтримує
заявлені позовні вимоги у повному
обсязі.

Відповідач правом на участь
представника у судовому засіданні не
скористався, через канцелярію
господарського суду 07.04.2014 року
представник відповідача(вх.№11741) надав
відзив на позовну заяву в якому
заперечує проти заявлених позовних
вимог, посилаючись на те, що у грудні 2013
року позивачем послуги за
вищевказаним договором вже не
надавались, крім того, відповідач він
не використовував надані позивачем
місця та повернув вказані місця на
підставі акту прийому - передачі місць,
які перебувають у комунальній
власності, для розташування
спеціальних конструкцій від 01.01.2013
року, про те відповідач у відзиві
вказує на технічну помилку в посиланні
на договір , у вищевказаному акті ,
таким чином відповідач просить суд
відмовити в задоволенні позовних вимог
повністю.

Представник позивача , через
канцелярію господарського суду
(вх.№16118 від 16.05.2014 року) надав
заперечення на відзиві відповідача,
зокрема посилаючись на неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором.

Приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та
ст. 33 ГПК України, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
йому повноважень сторонам створені усі
належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у справі
матеріалами у відповідності до ст. 75
ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно та повно дослідивши
надані учасниками судового процесу
докази, суд встановив наступне.

22 листопада 2012 року між комунальним
підприємством "Міський інформаційний
центр" (далі - Позивач) та Іноземним
підприємством "Малахіт" (далі -
Відповідач) було укладено договір № 8494
про надання у користування місць, які
перебувають у комунальній власності,
для розташування спеціальних
конструкцій (далі - Договір).

Відповідно до Договору та Акту
прийому-передачі від 01 січня 2013 року до
Договору, Позивач надав в експлуатацію
Відповідачу місце, що знаходиться у
комунальній власності, за адресою:м.
Харків, пр.Жуковського, 1 (щит на фасаді
(2,50* 4,0*1); м. Харків, пр.Жуковського,1 (щит
на фасаді (6,00* 4,0*1) строком з 01 січня 2013
року по 31грудня2013 року (п.1.4 Договору), а
користувач (відповідач) прийняв місце,
згідно Додатку № 1 до вказаного
договору, у кількості 1.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу
України визначає договір як
домовленість двох або більше сторін, що
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно до умов договору № 8494 від
22.11.2012р., а саме: п.п. 3.4.6., 4.1., 4.5. та
додатку № 1 до зазначеного договору,
відповідач зобов'язаний кожний місяць
здійснювати оплату за користування
наданими йому місцями авансом до 25
числа місяця, що передує місяцю, за який
здійснюється оплата.

Розмір плати за користування всіма
місцями, які надані в користування за
цим договором, згідно додатку №1
складає: 1224,0 грн., загальний розмір
плати ( з ПДВ) 518,40 грн.

Відповідно до п.4.2. Договору №8494 від
22.11.2012р., якщо на момент укладання
Договору «Користувач» не має дозволу
(дозволів) на розміщення зовнішньої
реклами, тоді з дня укладення цього
Договору і до отримання дозволу
(дозволів) на розміщення зовнішньої
реклами на спеціальних конструкціях,
які встановлюються на місцях, наданих
за цим Договором (в період дії
пріоритету на місце), «Користувач»
щомісячно вносить плату за
користування зазначеними місцями у
розмірі 25% відсотків від розміру плати
за використання відповідних місць (з
ПДВ), встановленої Додатком №1 цього
Договору.

У зв'язку з порушенням відповідачем
своїх зобов'язань щодо своєчасної та
повної оплати за надані у користування
місця, у відповідача перед позивачем
виникла заборгованість у сумі 2448,0 грн.

25 лютого 2014 року на адресу відповідача
позивачем було направлено
повідомлення №12692 (вих.№746/0/-14) з
вимогою погасити заборгованість, яка
виникла за договором №1382 від 13.09.2013
року .

Розділом 8 договору а саме: п. 8.1.
Договору передбачено, що він припиняє
свою дію:

за згодою сторін;

якщо «Користувач» не платить,
несвоєчасно або в неповному обсязі
вносить платежі за користування
місцями;

якщо місця, надані в користування за
цим договором, вибули з комунальної
власності або земельна ділянка, на якій
знаходяться місця була надана в оренду
або постійне користування (в частині
конкретних місць);

якщо «Користувач» повернув «КП» усі
місця, надані в користування за цим
Договором;

якщо «Користувач» не отримав дозвіл на
розміщення зовнішньої реклами на
місцях, переданих у користування за цим
Договором протягом строку на який було
встановлено пріоритет;

по закінченню строку дії Договору;

у випадку припинення діяльності однієї
із сторін Договору без
правонаступництва;

погіршення «Користувачем» місць, які
передані йому, або їх утримання у
неналежному стані;

в інших випадках, передбачених
законодавством.

Відповідно до п.п. 8.1.6. договору №8494 від
22.11.2012 року "Цей договір припиняє свою
дію,по закінченню строку дії договору ",
таким чином станом на 31.12.2013 року
договір №8494 від 22.11.2012 року вважається
таким, що припинив свою дію.

Враховуючи викладене, а також те, що
позивач прийняті на себе зобов'язання
згідно договору №8494 від 22.11.2012р.
виконав належним чином, надав у
користування місце, яке перебуває у
комунальній власності, для
розташування спеціальної конструкції,
але відповідач свої зобов'язання не
виконав, не вносив платежі за
користування місцем, передбачених
розділом 4 договору, внаслідок чого у
"Користувача" виникла заборгованість
за щомісячне користування місцем за
договором перед позивачем в сумі 2448,0
грн., що і стало підставою позивачу для
звернення до господарського суду з
відповідним позовом.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини, інші юридичні факти.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Згідно статті 525
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Частиною 1
статті 16 Цивільного кодексу України,
частиною 2 статті 20 Господарського
кодексу України, одним із способів
захисту права є примусове виконання
обов'язку в натурі (присудження до
виконання обов'язку в натурі).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно статті 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
станом на момент розгляду справи,
відповідач заборгованості за
користування місцем не сплатив та не
надав суду жодних доказів, які б
спростовували суму заявленого боргу.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
відповідач визнається судом таким, що
прострочив виконання зобов'язання за
договором №8494 від 22.11.2012р. про надання в
користування місць, які перебувають у
комунальній власності, для
розташування спеціальних конструкцій.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 193, 198 Господарського
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений строк відповідно до умов
і порядку укладеного між сторонами
договору та згідно з вимогами закону, а
за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Господарський суд не приймає до уваги
заперечення відповідача викладені у
відзиві на позовну заяву, оскільки
вищевказані заперечення
спростовуються матеріалами справи,
приймаючи до уваги викладені
обставини, та враховуючи те, що
відповідач не надав суду жодного
документу, який би спростовував
позовні вимоги, суд визнає вимогу
позивача щодо стягнення з відповідача
заборгованості в розмірі 2448,0 грн.
належно обґрунтованою, доведеною
матеріалами справи та такою, що
підлягає задоволенню.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України встановлено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті
258 Цивільного кодексу України, позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

У відповідності до ст. 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

В частині 2 статті 343 Господарського
кодексу України прямо зазначається, що
пеня за прострочку платежу
встановлюється за згодою сторін
господарських договорів, але її розмір
не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що за
несплату або несвоєчасну сплату
платежів, передбачених розділом 4 цього
договору, відповідач сплачує пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми прострочення платежу за кожен
день прострочення. Позивачем
нараховано пеню в сумі 112,21 грн.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Ст. 549 Цивільного кодексу України
передбачено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення.

Пунктом 6.2. договору сторони
передбачили, що у разі прострочення
повернення місць, наданих у
користування «Користувач" сплачує «КП»
неустойку у розмірі 7% від розміру
плати за користування неповернутим
місцем, встановленої Додатком №1 цього
договору (з ПДВ), за кожен день затримки
повернення вказаного місця. Оскільки
відповідач повинен був станом на
07.01.2014року повернути позивачу на
підставі акту прийому - передачі
вищевказане місце, але в порушення
вимог договору не здійснив повернення
вищевказаного місця, позивачем
нараховано неустойку за кожний день
затримки повернення місця в сумі
4883,76грн., за період з 08.01.2014року по 05.03.2014
року.

Приймаючи до уваги, що відповідач не
виконав передбачені договором
зобов'язання по сплаті грошових коштів
за користування місцем у строк,
встановлений договором, нараховані
позивачем пеня за прострочення
платежів за договором № 8494 від 22.11.2012
року у розмірі112,21грн., неустойка за
прострочення повернення місця за
договором № 8494 від 22.11.2012 року за
період з 08.01.2014 року по 05.03.2014 року у
розмірі 4883,76 грн., визнані судом
обґрунтованими та підлягають
стягненню з відповідача.

Щодо позовної вимоги позивача про
зобов'язання відповідача повернути
місце за актом приймання-передачі,
господарський суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Як встановлено матеріалами справи,
станом на 31.12.2013 року Договір № 8494 від
22.11.2012 р. вважається таким, що припинив
свою дію.

Крім того, відповідно до п.5.1. договору
№8494 від 22.11.2012 року протягом семи
календарних днів після припинення дії
договору на будь - яких підставах,
передбачених пунктами 8.1.8.3. договору ,
користувач зобов'язаний звільнити
надані в користування місця і передати
її "КП" . Повернення місць, наданих у
користування , здійснюється
користувачем на підставі актів прийому
- передачі , які складаються
користувачем та підписуються
уповноваженими особами "КП" та
"Користувача"

Відповідно до п.5.2 Договору № 8494 від
22.11.2012 р. "Місця вважаються фактично
повернутими "КП" з моменту підписання
Актів прийому-передачі".

Як стверджує позивач та
підтверджується матеріалами справи, в
порушення умов діючого законодавства
України та умов договору відповідачем
Іноземним підприємством "Малахіт"
після припинення дії Договору не
повернуто за актом прийому-передачі
місце, яке йому надавалося в
користування.

Статтею 179 ГК України встановлено, що
майново-господарські зобов'язання, які
виникають між суб'єктами
господарювання або між суб'єктами
господарювання і не господарюючими
суб'єктами - юридичними особами на
підставі господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями. Виконання
господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбачених
законодавством України.

Відповідно до положень ст. 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення у передбачений законом
або договором спосіб.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно статей 55 Конституції
України, статей 15, 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутись до суду за захистом свого
цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

Господарський суд зазначає, що договір
№8494 від 22.11.2012 р. укладений сторонами з
дотриманням вимог, необхідних для
чинності правочину, у тому числі
відповідно до чинних
нормативно-правових актів, а тому має
обов'язкову силу насамперед для самих
сторін. Будучи пов'язаними взаємними
правами та обов'язками, сторони не
можуть в односторонньому порядку
відмовлятись від виконання
зобов'язання або змінювати його умови,
крім випадків, передбачених угодою
сторін або законом.

Як встановлено вище, договір №8494 від
22.11.2012 р. припинив свою дію, проте,
відповідач у встановленому договором
порядку та строки після припинення дії
договору не передав за актом
приймання-передачі надане в
користування місце, в судовому порядку
інше не спростував, за таких обставин,
позовні вимоги позивача щодо
зобов'язання відповідача повернути на
підставі акту прийому-передачі місце,
яке знаходиться у комунальній
власності та було надане відповідачу
для розміщення спеціальної
конструкції за адресою: м. Харків,
пр.Жуковського, 1 (щит на фасаді (2,50* 4,0*1);
м. Харків, пр.Жуковського,1 (щит на
фасаді (6,00* 4,0*1) привівши ці місця в
належний стан відповідно до п.5.3.
договору №8494 від 22.11.2012 року являються
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Крім того, як вбачається з заяви про
збільшення позовних вимог (вх.№11456 від
04.04.2014р.) позивачем були збільшені
позовні вимоги на 57,80 грн. (до заяви про
уточнення позовних вимог позивачем
надано платіжні доручення № 692 від
31.03.2014 року, №714 від 02.04.2014 на загальну
суму 57,80 грн.), в зв'язку з витребуванням
судом ухвалою господарського суду
Харківської області від 07.03.2014 року у
позивача довідки щодо знаходження
відповідача в ЄДРПОУ станом на день
розгляду спору по суті, в зв'язку з чим,
відповідно, позивач просив суд
стягнути з відповідача на користь
позивача 57,80 грн. як судових витрат
пов'язаних з розглядом справи.

У відповідності до ст. 44 ГПК України
судові витрати складаються з
державного мита, сум, що підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, призначеної господарським
судом, витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката, витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи.

Розглянувши уточнені позовні вимоги
щодо стягнення з відповідача 57,80 грн..,
пов'язаних з отриманням позивачем
довідки з ЄДРПОУ на Іноземне
підприємство" Малахіт", як судових
витрат пов'язаних з розглядом справи,
господарський суд, проаналізувавши
норми діючого ГПК України, вважає їх
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав державне
мито покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Таким чином витрати по
сплаті судового збору покладаються на
відповідача .

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 509, 526, 530, 546, 629 Цивільного кодексу
України, ст. ст.173, 179, 193, 216, 217, 230, 343
Господарського кодексу України, ст.ст.
1, 4, 12, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Іноземного підприємства
"Малахіт"(61044,Харківська область,
м.Харків, Фрунзенський район,
проспектМосковський,буд.257, код34756572,
р/р3339 в ХФ АТ"Укрексімбанк",МФО351618)
на користь Комунального підприємства
„Міський інформаційний центр" (61166, м.
Харків, пр. Леніна, 38, оф.618; Код ; в тому числі р/р 1700 в
АТ"Укрсиббанк" м.Харків, МФО351005) -
заборгованості за щомісячне
користування місцем за договором № 8494
від 22.11.2012 року у розмірі 2448,0грн., пені
за прострочення платежів за договором
№ 8494 від 22.11.2012 року у розмірі 112,21грн.,
неустойку за прострочення повернення
місця за договором №8494 від 22.11.2012 року
за період з 08.01.2014 року по 05.03.2014 року у
розмірі 4883,76 грн., витрати по сплаті
судового збору в сумі 3045,0грн., 57,80 грн.
як судових витрат пов'язаних з
розглядом справи.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Зобов'язати Іноземне підприємство
"Малахіт" (61044,Харківська область,
м.Харків, Фрунзенський район,
проспектМосковський,буд.257, код34756572,
р/р3339 в ХФ АТ"Укрексімбанк",МФО351618)
повернути Комунальному підприємству
„Міський інформаційний центр" (61166, м.
Харків, пр. Леніна, 38, оф.618; Код ; в тому числі р/р 1700 в
АТ"Укрсиббанк" м.Харків, МФО 351005) на
підставі акту прийому-передачі місце,
що знаходиться у комунальній
власності, за адресою: м. Харків,
пр.Жуковського, 1 (щит на фасаді (2,50* 4,0*1);
м. Харків, пр.Жуковського,1 (щит на
фасаді (6,00* 4,0*1) привівши ці місця в
належний стан відповідно до п.5.3.
договору №8494 від 22.11.2012 року.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили .

Повне рішення складено 21.05.2014 р.

Суддя О.О. Присяжнюк