ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" травня 2014 р.Справа № 916/1177/14

Господарський суд Одеської області у
складі:

судді Брагіної Я.В.

секретаря судового засідання Галюк Т.В.

Представники:

від позивача: Станков С.С. згідно
довіреності від 09.01.2014р. за № 04/01;

від відповідача: не з'явився.

розглянув у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства
„Прогресфарм" (с. В. Дальник,
Біляївський р-н, Одеська обл.);

до відповідача: Приватної фірми
„Медсервіс" (м. Одеса);

про стягнення 31598,52грн.

27.03.2014р. Приватне підприємство
„Прогресфарм" звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до Приватної фірми
„Медсервіс" про стягнення 31598,52грн.

Ухвалою суду від 28 березня 2014р. за
зазначеним позовом порушено
провадження у справі № 916/1177/14.

Позивач у судовому засіданні підтримав
позов в повному обсязі, з підстав
викладених у позовній заяві. Просив
закінчувати розгляд справи.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, причини неявки
суду не повідомив, хоча про розгляд
справи був повідомлений вчасно й
належним чином, про що свідчать поштові
повідомлення про вручення ухвал суду.

Отже, відповідач вважається належним
чином повідомленим про дату, час і
місце судового засідання, оскільки до
повноважень господарських судів не
віднесено встановлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Така правова позиція Вищого
господарського суду України, викладена
у п. 32 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України №01-08/530 від
10.12.09.

Таким чином, справа розглядається за
наявними в ній матеріалами на підставі
ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

03 січня 2012р. між Приватним
підприємством „Прогресфарм" (позивач)
та Приватною фірмою „Медсервіс"
(відповідач) було укладено договір
поставки № 24/12.

Предметом договору є зобов'язання
постачальника поставити товар, а
покупця - прийняти та оплатити
лікарськи засоби, вироби медичного
призначення, біодобавки, інші
продовольчі та непродовольчі товари на
умовах, викладених в договорі.

Кількість, асортимент, номенклатура,
виробник продукції вказуються в
специфікаціях до договору або
замовленнях на закупівлю. Кожна зі
специфікацій або погоджених
постачальником замовлень на закупівлю
з моменту підписання є невід'ємною
частиною договору (розділ 2 договору).

Відповідно п. 3.1 продукція
поставляється на умовах поставки,
зазначених у специфікаціях або
замовленні на закупівлю, які
оформлюються в письмовому вигляді.

За умовами п. 4.1 договору, ціна на
продукцію, що поставляється за
договором, вказується у специфікаціях
або в узгоджених замовленнях на
закупівлю та у видаткових накладних.

Згідно п.5.4 договору датою оплати за
продукцію є дата надходження грошових
коштів на поточний рахунок
постачальника, вказаний у договорі або
у відповідних специфікації. У разі
наявності заборгованості за кількома
видатковими накладними здійснюється
погашення заборгованості в певному
порядку.

Відповідно до п.8.2 договору кожна зі
сторін за кожен день прострочення
виконання своїх зобов'язань з поставки
або оплати продукції сплачує іншій
стороні неустойку в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла за весь
час такого прострочення, а також,
незалежно від сплачених штрафних
санкцій, покупець компенсує будь-які
прямі та непрямі збитки, викликані
таким простроченням.

Відповідно п.12.2 договору, договір
набуває законної сили з моменту його
підписання обома сторонами та діє до
31.12.2013р., але в будь-якому випадку до
повного виконання сторонами умов
договору. У разі якщо за 15 днів до
закінчення терміну дії договору, ні
одна зі сторін не направила іншій
стороні договору відповідну заяву про
розірвання договору, він вважається
пролонгованим.

Позивач виконав умови договору № 24/12
від 03.01.2012р. належним чином, бо
позивачем були здійсненні поставки
товару відповідачу та останній їх
отримав на суму 30683,89грн., про що
свідчать накладні, що знаходяться в
матеріалах справи (ар.с. 31- 77).

Також, про наявність заборгованості
відповідача за отриманий товар
свідчить підписаний сторонами, та
підписи яких посвідчено печатками, акт
звірки взаєморозрахунків станом на
03.04.2014р. на суму 30683,87грн.

29.01.2014р. позивач надіслав відповідачу
претензію за №126/01 з вимогою сплатити
заборгованість у сумі 30683,88грн. у трьох
денний строк, яку останній залишив без
відповіді та без задоволення.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: договори та інші
правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частиною 1 статті 175 ГК
України майново-господарськими
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст.712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
в'язаних з особистим, сімейним,
домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Статья 610 ЦК України зазначає, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч.4 ст.231 Господарського
кодексу у разі якщо розмір штрафних
санкцій законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі -
товарів (робіт, послуг).

Відповідач неналежно виконав прийняте
зобов'язання за договором, бо не
розрахувався за отриманий товар в сумі
30683,89грн.

Таким чином, борг відповідача
Приватної фірми „Медсервіс" перед
позивачем становить 30683,89грн., і тому
суд задовольняє позов у цій частині.

Позивач також просить стягнути з
відповідача Приватної фірми
„Медсервіс" пеню в сумі 743,14грн.

Згідно приписів ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасного виконання грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно п.8.2 договору кожна зі
сторін за кожен день прострочення
виконання своїх зобов'язань з поставки
або оплати продукції сплачує іншій
стороні неустойку в розмірі
подвійноблікової ставки НБУ, що діяла
за весь час такого прострочення, а
також, незалежно від сплачених
штрафних санкцій, покупець компенсує
будь-які прямі та непрямі збитки,
викликані таким простроченням.

Перевіривши розрахунок пені суд
вважає, що розрахунок відповідає
вимогам чинного законодавства і тому
задовольняє позов у частині стягнення
пені в сумі 743,14грн.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача Приватної фірми
„Медсервіс" 171,49грн. - 3% річних.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача щодо
нарахування 3% річних суд приходить до
висновку, що розрахунок відповідає
вимогам чинного законодавства, тому
задовольняє позов і в частині
стягнення 3% річних в сумі 171,49грн.

За приписами ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач позовні вимоги не
спростував, відзив до суду не надіслав,
в акті звірки взаємних розрахунків
основний борг визнав.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
суд приходить до висновку про
задоволення позову в повному обсязі,
оскільки позов підтверджується
належними доказами, наявними в
матеріалах справи, заявлений
відповідно до вимог чинного
законодавства.

На підставі ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача Приватну
фірму „Медсервіс", оскільки по вині
останнього позивач вимушений був
звернутись до суду за захистом
порушених прав.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49,75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватної фірми
„Медсервіс" (вул. Мечникова, буд. 6-А, кв.
4, м.Одеса, 65029, ) на
користь Приватного підприємства
„Прогресфарм" (вул. Південна, буд. 59, с.
Великий Дальник, Біляївський район,
Одеська область, 67668, ):

- 30683,89грн. - основної заборгованості,

- 743,14 грн. - пені,

- 171,49грн. - 3% річних,

- 1827,00 грн. - витрат, пов'язаних із
сплатою судового збору.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги, рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 21
травня 2014р.

Суддя
Брагіна Я.В.