ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2014 р.Справа № 922/926/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання
Ямщикової М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, смт. Берегомет до Товариства
з обмеженою відповідальністю "ТБ
"Велес", м. Харків про стягнення 8300 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з`явився;

відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

17.03.14 р. Фізична особа - підприємець
ОСОБА_1, смт. Берегомет, звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою про
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТБ "Велес", м. Харків,
8300 грн. коштів та судових витрат,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
позивачем були виконані свої
зобов"язання щодо надання послуг
перевезення за договором від 14.03.2010 р.
укладеним між ним та ВАТ
"Богодухівський молокозавод", проте
останній не розрахувався за послуги
перевезення. Станом на 08.04.2010 р. між ФОП
ОСОБА_1, смт. Берегомет, ТОВ "ТБ "Велес" та
ВАТ "Богодухівський молокозавод" було
укладено договір про переведення боргу
б/н , за яким до відповідача перейшов
обов"язок по погашенню вищевказаного
боргу.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 03 квітня 2014
року було відкладено розгляд справи на
16 квітня 2014 року.

07 квітня 2014 року представник позивача
надіслав клопотання, в якому просив суд
провести судове засідання, призначене
на 03.04.2014 без його участі, та зазначив,
що заявлений позов підтримує у повному
обсязі.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 16.04.2014 року
розгляд справи було відкладено на
15.05.2014 року.

Представник позивача в судове
засідання 15.05.2014 року не з`явився, про
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином, про що
свідчить поштове повідомлення, яке
повернулось на адресу суду з відміткою
про вручення.

Представник відповідача в судове
засідання 15.05.2014 року не з`явився, на
адресу суду повернулась ухвала суду
від 20.03.2014 року та ухвала суду 03.04.2014
року з відміткою пошти "За закінчення
терміну зберігання".

Статтею 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини 1950 року,
ратифікованою Верховною Радою України
( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР
), кожній особі гарантовано право на
справедливий і відкритий розгляд при
визначенні її громадських прав і
обов'язків впродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 16 квітня 2014
року сторони попереджені про розгляд
справи за наявними в ній матеріалами у
разі неявки представників сторін у
судове засідання та ненадання
витребуваних судом документів.
Враховуючи це, враховуючи також
достатність часу, наданого сторонам
для підготовки до судового засідання
та підготовки витребуваних судом
документів, приймаючи до уваги
принципи змагальності та
диспозитивності господарського
процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129
Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК
України, суд вважає, що господарським
судом в межах наданих йому повноважень
сторонам створені усі належні умови
для надання доказів у справі та є
підстави для розгляду справи за
наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, судом
встановлено наступне.

14.03.2010 року між Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (позивач) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Богодухівський
молзавод" (первинний боржник) було
укладено договір про надання послуг з
перевезень автомобільним транспортом,
у відповідності до умов якого позивач
здійснює первинному боржнику платні
послуги з перевезення та доставки у
пункт призначення довіреного йому
вантажу у встановлений даним договором
строк зі сдачею його
"Вантажоотримавучу".

Відповідно до частини 1 статті 307
Господарського кодексу України за
договором перевезення вантажу одна
сторона (перевізник) зобов'язується
доставити ввірений їй другою
стороною (вантажовідправником) вантаж
до пункту призначення в установлений
законодавством чи договором строк та
видати його уповноваженій на одержання
вантажу особі (вантажоодержувачу), а
вантажовідправник зобов'язується
сплатити за перевезення вантажу
встановлену плату.

Згідно пункту 10.1 Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні, затверджених наказом
Міністерства транспорту України 14.10.97 N
363 (зі змінами та доповненнями)
перевізники приймають вантажі для
перевезення на підставі укладених
договорів із замовниками згідно з
заявками (додаток 1) або за разовими
договорами (додаток 2).

Частиною 2 статті 307 Господарського
кодексу України передбачено, що
укладання договору перевезення
вантажу підтверджується складанням
перевізного документа (транспортної
накладної, коносамента, тощо)
відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до п. 3.1 договору вартість
послуг позивача зазначається у заявці
на перевезення.

Відповідно до п. 3.2 договору строки
розрахунків протягом 7 днів після
відвантаження та виконання
перевезення.

Ст. 9 Закону України № 1955-І/ встановлено,
що перевезення вантажів автомобільним
транспортом у міжнародному сполученні
оформляється міжнародною
товарно-транспортною накладною (надалі
- СМР).

На виконання умов договору, 14.03.2010 року
ТОВ "Богодухівський молзавод" було
надано позивачу заявку на здійснення
транспортних послуг за адресою: м.
Богодухів, пров. Харківський, 6.

Позивач свої зобов`язання за договором
виконав належним чином та надав ТОВ
"Богодухівський молзавод" послуги з
перевезення, що підтверджується
товарно - транспортною накладною №
В-000904 від 14.04.2010 року (а.с. 22) та актом
здачі - приймання виконаних робіт №
0000003 від 19.03.2010 року (а.с. 13), який
підписаний обома сторонами та
скріплений печатками.

Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ
"Богодухівський молзавод" порушив
умови договору та не виконав свого
обов"язку оплатити ТОВ "Богодухівський
молзавод" здійснені позивачем
перевезення, в строк, вказаний в п. 3.2.
договору.

Також з матеріалів справи вбачається,
що 08.04.2010 року між ФОП ОСОБА_1 (кредитор),
ТОВ "Богодухівський молзавод"
(первинний боржник) та ТОВ "ТД "Велес"
(новий боржник) було укладено договір
переведення боргу, у відповідності до
умов якого, первинний боржник передає,
а новий боржник приймає на себе
зобов`язання перед кредитором першого
боржника з погашення всіх наявних у
нього сум заборгованості по всіх
договорам у розмірі 8300,00 грн., які є у
нього на час підписання даного
договору.

У відповідності до ст. 520 та ст. 521
Цивільного кодексу України, боржник у
зобов'язанні може бути замінений
іншою особою (переведення боргу)
лише за згодою кредитора, якщо
інше не передбачено законом. Форма
правочину щодо заміни боржника у
зобов'язанні визначається відповідно
до положень статті 513 цього Кодексу,
відповідно до приписів якої, правочин
щодо відповідної заміни у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що
і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому боржнику.

Відповідно до п.1.3 договору строки
виконання зобов`язань нового боржника
перед кредитором: до повного виконання
зобов`язань.

Як вбачається із матеріалів справи,
новий боржник (відповідач), порушив
умови договору переведення боргу та не
виконав свого обов`язку по сплаті
грошового боргу в сумі 8300,00 грн.

Позивачем 09.12.2013 року було направлено
на адресу відповідача претензію про
сплату заборгованості в сумі 8300,00 грн.

Також, 14.01.2014 року позивачем було
направлено на адресу відповідача лист
з проханням сплатити заборгованість.

Відповідач відповіді на претензію не
надав, борг перед позивачем в сумі 8300,00
грн. не погасив, що й стало підставою
для звернення останнього до суду.

Надаючи правову кваліфікацію
вищевикладеним обставинам,
господарський суд виходить з
наступного.

Згідно зі ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України, яка містить
аналогічні положення, зобов`язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526
ЦК України та ст. 193 ГК України
зобов`язання повинні виконуватись
сторонами у встановлених договором або
законом порядку і строках, приймаючи до
уваги викладені обставини; доведеність
з боку позивача факту порушення
відповідачем умов договору та діючого
законодавства, - суд визнає вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
заборгованості за договором
переведення боргу від 08.04.2010 року у
розмірі 8300,00 грн. обґрунтованими та
такими що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судовий збір у даній справі
покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України;
ст.ст. 11, 509, 520, 526, 530, 610 Цивільного
кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193
Господарського кодексу України; ст.ст.
1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТД "Велес" (61019, м.
Харків, вул. Калініна, буд. 91, ) на користь Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) 8300,00 грн.
суми заборгованості та 1827,00 грн. витрат
зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 19.05.2014 р.

Суддя О.В. Смірнова

922/926/14