КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2014 р. Справа№ 910/2723/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Іоннікової І.А.

за участю секретаря судового засідання
Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: Богушевич Є.А. -
представник за дов. № 07/01-82 від 19.12.2013;

від відповідача: Скопич Ю.В. -
представник за дов. № 2-385д від 10.04.2014;

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Укргазвидобування"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 03.04.2014р.

у справі № 910/2723/14 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Відкритого акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Кіровоградгаз"

до Публічного акціонерного
товариства "Укргазвидобування"

про стягнення заборгованості в
розмірі 4047,00 грн.,

В судовому засіданні 20.05.2014 р. оголошено
лише вступну та резолютивну частини
постанови,

ВСТАНОВИВ:

Відкрите акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Кіровоградгаз" (далі - ВАТ
"Кіровоградгаз", позивач) звернулося до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Укргазвидобування" (далі
-ПАТ "Укргазвидобування", відповідач)
про стягнення заборгованості в розмірі
4047,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
порушенням ПАТ "Укргазвидобування"
умов договору купівлі - продажу
скрапленого газу № 135-1/2712сг-11 від 24.03.2011
р. в частині кількості поставленого
скрапленого газу, внаслідок чого у
останнього виникла заборгованість у
розмірі 4047,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 03.04.2014р. (повний текст
складено 08.04.2014) стягнуто з ПАТ
"Укргазвидобування" на користь ВАТ
"Кіровоградгаз" заборгованість у
розмірі 4047,00 грн. та 1827,00 грн. судового
збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
ПАТ "Укргазвидобування" звернулося до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Господарського суду міста Києва від
03.04.2014р. скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
суд першої інстанції прийняв рішення з
порушенням норм матеріального права, в
неповному обсязі з'ясував обставини
справи, зокрема, не дослідив, що залишок
товару (який не був отриманий
позивачем), був наданий в його
розпорядження та доступ до нього
відповідачем обмежено не було. В свою
чергу, позивач, порушуючи умови
договору, не прийняв скраплений газ у
кількості та порядку, передбаченому
договором. Через що відповідач
стверджує, що недопоставка відбулася з
вини позивача через неналежне
виконання останнім своїх договірних
зобов'язань.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.04.2014р.
апеляційну скаргу ПАТ
"Укргазвидобування" прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 20.05.2014р.

У судовому засіданні 20.05.2014 р.
представник позивача заперечував
проти доводів апеляційної скарги,
зазначив, що вважає рішення суду першої
інстанції законним та обґрунтованим,
просив залишити його без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення, з
підстав, зазначених у відзиві.

Представник відповідача у судовому
засіданні 20.05.2014р. підтримав апеляційну
скаргу, просив її задовольнити, рішення
місцевого суду скасувати.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заперечень на неї, оглянувши оригінали
документів, заслухавши пояснення
представників сторін, Київський
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, 24.03.2011 р. між позивачем (покупець
за умовами договору), відповідачем
(продавець за умовами договору), та
Українською аграрною біржею (біржа за
умовами договору) був укладений
договір купівлі - продажу скрапленого
газу № А 135-1/2712сг-11 (а/с 6-9, далі -
договір).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору на
спеціалізованому аукціоні № 135-1 з
продажу скрапленого газу для потреб
населення, що відбувся 24.03.2011 р., за
результатами проведення торгів
покупець купує у продавця скраплений
газ власного виробництва, покупець
також зобов'язується оплатити та
прийняти скраплений газ на умовах
цього договору, а продавець - передати
покупцю скраплений газ у квітні 2011 р.,
відповідно до графіка поставки,
вказаного у п. 5.2 договору, в загальній
кількості 35 тонн.

Пунктами 2.1, 2.3 договору встановлено, що
ціна за одну тонну скрапленого газу без
врахування вартості його
транспортування складала 2130,00 грн., в
т.ч. ПДВ 20%. Загальна сума даного
договору складає 74550,00 грн., у тому числі
сума ПДВ - 12425,00 грн.

Пунктом 4.1.2 договору встановлено, що
продавець зобов'язаний здійснити
поставку скрапленого газу покупцю на
умовах, зазначених у п. 5.2 договору
після оплати за скраплений газ та
поставки залізничних цистерн.

Умовами договору (п.п. 3.1, 3.2)
передбачено, що поставка скрапленого
газу здійснюється продавцем
рівномірно, протягом декади, на умовах:
франко-резервуар Управління з
переробки газу і газового конденсату
(Яблунівське ВПГ) у строки, визначені п.
5.2 договору. Поставка скрапленого газу
здійснюється після отримання
продавцем оплати згідно п. 5.2 договору.

Викладені обставини не спростовуються
доводами апеляційної скарги та не
заперечуються сторонами в суді
апеляційної інстанції.

Фактичний обсяг скрапленого газу,
поставленого продавцем покупцю,
оформляється актами
приймання-передачі до 15 числа місяця
наступного за звітним, на підставі
документів на відвантаження наданих
покупцем продавцю (п. 3.6 договору).

Відповідно до п. 10.1 договору даний
договір набирає чинності з моменту
його підписання сторонами і діє до
30.04.2011 р., а в частині розрахунків - до їх
повного виконання.

Матеріалами справи підтверджується та
сторонами не заперечується той факт, що
на виконання умов договору позивач
сплатив відповідачу вартість 35 тонн
газу у сумі 74550,00 грн., (згідно
податковим накладним від 30.04.2011 р. та
випискою з рахунку позивача за період з
01.01.2013 по 30.06.2013).

Сторонами також не заперечується, що на
виконання умов договору відповідач
фактично передав позивачу у квітні 2011
р. 33,1 тонни скрапленого газу на суму
70503,00 грн , про що свідчить акт звірки
взаєморозрахунків.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку про
наявність у відповідача
заборгованості по поставці
скрапленого газу, оскільки саме ПАТ
"Укргазвидобування" не передало
позивачу залишок скрапленого газу за
вказаним договором в загальному об'ємі
1,9 тонн. на суму 4047,00 грн.

Суд апеляційної інстанції
погоджується в цій частині з
висновками місцевого суду, враховуючи
наступне.

Виходячи зі змісту статей 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідні положення встановлені
також в частині 1 статті 193
Господарського кодексу України.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України один суб'єкт господарського
зобов'язання повинен вчинити певну дію
на користь іншого суб'єкта, а інший
суб'єкт має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Статтею 712 Цивільного кодексу України
передбачено, що продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товари у власність
покупця для виконання його
підприємницької діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу
визначено, що договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України, за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 692 ЦК України
встановлено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів до нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 670 Цивільного
кодексу України, якщо продавець
передав покупцеві меншу кількість
товару, ніж це встановлено договором
купівлі-продажу, покупець має право
вимагати передання кількості товару,
якої не вистачає, або відмовитися від
переданого товару та його оплати, а
якщо він оплачений, - вимагати
повернення сплаченої за нього грошової
суми.

Враховуючи вищенаведене, суд
апеляційної інстанції не приймає в
якості підстави для скасування
зазначеного рішення доводи апелянта
про те, що позивач повинен був
самостійно відібрати необхідну
кількість газу, оскільки умовами
договору (зокрема, розділами 3, 4)
обов'язок щодо поставки та фактичного
передання скрапленого газу покладений
саме на відповідача.

Разом з цим, твердження відповідача,
про те, що позивач мав самостійно
забезпечувати та оплачувати послуги по
транспортуванню та наливу скрапленого
газу по окремому договору були
правомірно відхилені місцевим судом,
оскільки матеріалами справи
підтверджується, що 20.01.2010 р. між
Дочірньою компанією
"Укргазвидобування" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" (виконавець) та Відкритим
акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
"Кіровоградгаз" (замовник) було
укладено договір по оформленню та
відвантаженню нафтопродуктів
залізничним транспортом № 60/6-тр/БЯ,
предметом якого є надання послуг по
оформленню та відвантаженню
нафтопродуктів та скрапленого газу
згідно рознарядок ДК
"Укргазвидобування" та готової
продукції, отриманої в результаті
переробки вуглеводневої сировини на
давальницьких умовах, що надалі
іменується продукція, залізничним
транспортом по території України до
станції призначення.

Відповідно до пункту 2.1 договору №
60/6-тр/БЯ відвантаження продукції
здійснюється в залізничних цистернах,
що належить виконавцю (відповідачу), та
в залізничних цистернах сторонніх
організацій.

Вважається, що виконавець виконав
свої зобов'язання в частині надання
послуг по оформленню та відвантаженню
нафтопродуктів із моменту приймання
завантаженого вагона до перевезення
залізницею (п.2 ст. 334 ЦК України). Момент
приймання визначається відміткою
станції Селещина (Сенча) Південної
залізниці в квитанції про прийом
вантажу (п. 2.5 договору № 60/6-тр/БЯ).

Таким чином, з огляду на сформовані між
сторонами договірні відносини, умови
наведених та погоджених сторонами по
справі договорів, правомірним є
висновок місцевого суду про те, що
обов'язок щодо оформлення та
відвантаження (передачі)
нафтопродуктів покладено виключно на
відповідача. В цій частині
необґрунтованими є посилання апелянта
на положення ІНКОТЕРМС 2000, як на
підставу для відмови в задоволенні
позову, оскільки сторонами у договорі
погоджено та деталізовано порядок
фактичного передання газу саме
відповідачем.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції погоджується з висновком
місцевого господарського суду про те,
що позивачем виконано взяті на себе
зобов'язання з оплати за поставку
відповідачем скрапленого газу
належним чином, в свою чергу
відповідачем порушено умови договору
та поставлено позивачу скраплений газ
в об'ємах менших, ніж передбачено
договором, а тому позовні вимоги в
частині стягнення боргу у розмірі 4047,00
грн. нормативно та документально
доведені, через що підлягають
задоволенню в повному обсязі
(аналогічна правова позиція викладена
в постановах Вищого господарського
суду України по справі № 910/13539/13 від
05.12.2013р., а також по справі № 910/13547/13 від
13.01.2014р.).

Інші доводи апеляційної скарги не
знайшли свого підтвердження під час
перегляду рішення в суді апеляційної
інстанції, апелянт не подав жодних
належних доказів на спростування
висновків суду першої інстанції, які
могли б бути прийняті та дослідженні
судом апеляційної інстанції в
розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене, Київський
апеляційний господарський суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
зміни чи скасування рішення суду
першої інстанції по даній справі в
розумінні ст. 104 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної
скарги покладаються на апелянта в
порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"Укргазвидобування" на рішення
Господарського суду міста Києва від
03.04.2014р. у справі № 910/2723/14 залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 03.04.2014р. у справі № 910/2723/14
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/2723/14 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Повний текст складено 20.05.2014р.

Головуючий суддя
О.М. Коротун

Судді
О.М. Гаврилюк

І.А. Іоннікова