ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2014 р.
Справа № 914/1001/14

За позовом: Приватного підприємства
«Консалтингова фірма «Прометей»,

м. Сквира Сквирського району Київської
області,

до відповідача: Приватного
підприємства «Виробничо-торгівельна
компанія «Львівські солодощі», м.
Львів,

про стягнення заборгованості в сумі 18'
741,45 грн.

Суддя Яворський Б.І.

при секретарі Квик Т.

Представники:

від позивача: Тичковський А.П.,

від відповідача: не з'явився.

На розгляд господарського суду
Львівської області Приватним
підприємством «Консалтингова фірма
«Прометей» подано позов до Приватного
підприємства «Виробничо-торгівельна
компанія «Львівські солодощі» про
стягнення заборгованості в сумі 18' 741,45
грн. Ухвалою суду 26.03.2014 р. провадження у
справі порушено, розгляд справи
призначено на 14.04.2014 р. Рух справи
відображено у відповідних ухвалах
суду.

Позивач у судове засідання 26.05.2014 р.
з'явився, заявлені позовні вимоги
підтримав. Позовні вимоги
обгрунтовуються тим, що відповідачем у
порушення умов договору №99
купівлі-продажу від 29.04.2013 р. не
оплачено в повному обсязі вартість
отриманого товару, внаслідок чого
виникла заборгованість у сумі 18' 741,45
грн.

Відповідач у судові засідання 14.04.2014р.,
20.05.2014 р. та 26.05.2014 р. не з'явився, хоча
належним чином був повідомлений про
дату, час та місце судового засідання,
відзиву на позовну заяву не подав,
проти позову не заперечив, вимог ухвал
суду не виконав. Зважаючи на наведене,
суд вважає за можливе розглянути
справу без участі представника
відповідача та за відсутності відзиву
на позов, в порядку статті 75 ГПК
України, за наявними у справі доказами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представника позивача,
повно, всебічно і об'єктивно з'ясувавши
усі обставини справи в їх сукупності,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, судом встановлено таке.

29.04.2013 р. між Приватним акціонерним
товариством «Консалтингова фірма
«Прометей» (продавець, позивач у
справі) в особі директора філії
«Львівський молочний комбінат» та
Приватним підприємством
«Виробничо-торгівельна компанія
«Львівські солодощі» (покупець,
відповідач у справі) було укладено
договір №99 купівлі-продажу.

Відповідно до п.1.1 договору продавець
зобов'язується передавати у власність
покупця товар партіями згідно
накладних у відповідності до замовлень
покупця, а покупець зобов'язується
проводити оплату за товар та приймати
його на умовах даного договору.

Згідно п.6.1. договору оплата за товар
здійснюється покупцем на протязі 5
банківських днів з моменту отримання
товару, шляхом безготівкового
перерахунку на банківських рахунок
продавця.

На виконання умов договору позивачем
поставлено товар відповідачу в період
з 01.01.2013р. по 12.03.2014р. на загальну суму
33'840,95 грн., що підтверджується реєстром
видаткових накладних.

Відповідачем на виконання своїх
зобовязань згідно договору
перераховано кошти в сумі 15'099,50 грн, що
підтверджується фіскальним чеком №76651
від 30.04.2013р. на суму 2'366,50 грн та
банківськими виписками від 27.05.2013р. на
суму 2'366,50 грн, від 25.05.2013р. на суму 2'366,50
грн, від 13.06.2013р. на суму 3'000,00 грн, від
03.07.2013р. на суму 5'000,00 грн.

Позивачем та відповідачем підписано
акт звірки взаємних розрахунків за
період з 01.07.2013р. по 31.07.2013р. згідно якого
заборгованість відповідача за
поставлений товар складає 18' 741,45 грн.

Станом на день розгляду справи
заборгованість відповідача за
видатковими накладними №66202 від
06.06.2013р.,№67931 від 10.06.2013р., №76907 від
28.062013р. складає 18'741,45 грн.

Докази погашення заборгованості
відповідачем в матеріалах справи
відсутні.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11
Цивільного кодексу України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послуги,
сплатити гроші тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до статті 655 Цивільного
кодексу України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Між сторонами виникли взаємні права та
обов'язки на підставі укладеного
договору купівлі-продажу.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи,
позивачем поставлено товару
відповідачу, що підтверджується
видатковими накладними, підписаними
сторонами без жодних застережень,
проте факт проведення відповідачем
повної оплати вартості поставлених
позивачем товарів підтверджений не
був.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено,
що покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до вимог ч.2 ст.218 ГК України
відсутність у боржника необхідних
коштів, а також порушення зобов'язання
контрагентами правопорушника не
вважаються обставинами, які є
підставою для звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.4-3 та ст.33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді всіх обставин справи. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили (ст.43 ГПК України).

Відповідно до п.2.3 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. якщо
стороною (або іншим учасником судового
процесу) у вирішенні спору не подано
суду в обґрунтування її вимог або
заперечень належні і допустимі докази,
в тому числі на вимогу суду, або якщо
в разі неможливості самостійно надати
докази нею не подавалося клопотання
про витребування їх судом (частина
перша статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з
мотивів неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

У силу вимог ст.49 ГПК України судові
витрати покладаються на відповідача,
оскільки спір виник з його
неправильних дій.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.11, 509, 526, 530, 610, 655, 692 Цивільного
кодексу України, ст. 218 Господарського
кодексу України та ст.ст. 3, 12, 33, 34, 44, 49, 75,
82, 84, 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства
«Виробничо-торгівельна компанія
«Львівські солодощі» (79058, Львівська
обл., м. Львів, Шевченківський р-н, вул.
Б.Хмельницького, буд. 273, кв. 28,
ідентифікаційний ) на
користь Приватного підприємства
«Консалтингова фірма «Прометей» (09000,
Київська обл., Сквирський р-н, м. Сквира,
вул. Р.Люксембург, буд. 14,
ідентифікаційний ) 18'741,45
грн. - заборгованості та 1' 827,00 грн. -
судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК
України.

У судовому засіданні 26.05.2014р. судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення, повний текст
складений та підписаний 27.05.2014 р.

Суддя
Яворський Б.І.