ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2014 р.
Справа № 923/188/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Закуріна М. К. при
секретарі Фінаровій О.Л., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Дельта Банк"

до Приватного підприємства
"Агропрогрес"

про 33142,95 грн,

за участю представників сторін:

від позивача - Гостєва А.В.
(представника за дорученням),

від відповідача - Рудого Д.В.
(представника за дорученням),

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 33142,95 грн, з
яких: 16438,24 грн заборгованості по
кредиту, 15711,21 грн заборгованості по
процентам за користування кредитом, 33,42
грн пені за несвоєчасне повернення
кредиту, 960,08 грн пені за несвоєчасне
повернення процентів. Безпосередньо
позовні вимоги ґрунтуються на
невиконанні відповідачем взятих на
себе зобов'язань по поверненню кредиту
та сплаті відсотків за його
використання по кредитному договору №
0 від 31 січня 2007 року.

Відповідач, не заперечуючи факту
укладення між сторонами 31 січня 2007 року
кредитного договору та наявності
заборгованості за даним договором,
позовні вимоги не визнає, посилаючись
на пропуск позивачем строку позовної
давності, що є підставою для відмови в
позові згідно ст. 267 Цивільного кодексу
України.

Розгляд справи проведено в судових
засіданнях, які відбулися 11 та 25
березня, 15 та 24 квітня, 6 та 19 травня
поточного року.

Крім викладеного судом встановлено, що
між Акціонерним комерційним
інноваційним банком "УкрСиббанк",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Дельта Банк", та
Приватним підприємством "Агропрогрес",
31 січня 2007 року укладено кредитний
договір № 0, за умовами якого банк
зобов'язався надати позичальнику
кредит у формі не поновлюваної
кредитної лінії в сумі ліміту 64400 грн
під 17,5 % річних (за користування
кредитними коштами понад встановлений
договором строк - 27 % річних) з порядком
погашення, встановленим графіком
погашення кредиту (додаток № 1 до
кредитного договору від 31.01.2007р.), але не
пізніше 31 січня 2010 року.

При цьому, відповідно до пунктів 1.3.4. та
1.3.5. кредитного договору нарахування
процентів здійснюється щомісяця, в
останній робочий день поточного
місяця, методом "факт/360"; позичальник
зобов'язується сплачувати проценти за
договором у строк протягом перших 5
(п'яти) робочих днів кожного місяця,
наступного за тим, за який було
нараховано проценти за користування
кредитом.

На виконання умов договору, відповідно
до меморіального ордеру № від
31.01.2007р. позивач надав відповідачу 64400
грн кредитних коштів.

Натомість, за обліковими даними
позивача позичальник не виконав взяті
на себе зобов'язання за договором щодо
своєчасного повернення кредиту та
сплати процентів, на підставі чого
заборгував 16438,24 грн по кредиту та 15711,21
грн по процентам.

Також на підставі пункту 7.1. кредитного
договору, яким сторони обумовили за
порушення позичальником термінів
повернення кредиту та/або процентів за
кредит сплату останнім пені у розмірі
0,4 % річних від суми простроченої
заборгованості, але не більше розміру,
встановленого чинним законодавством
України, позивач нарахував відповідачу
до сплати 33,42 грн пені за порушення
строків сплати кредиту та 960,08 грн пені
за порушення строків сплати відсотків.

Аналіз правовідносин, які існували між
сторонами свідчить, що за своєю
юридичною природою укладений між
позивачем та відповідачем договір є
кредитним договором, за яким,
відповідно до приписів статті 1054
Цивільного кодексу України, банк
(кредитодавець) зобов'язується надати
кошти (кредит) позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 7 статті 193
Господарського кодексу України
одностороння відмова від виконання
умов договору не допускається, а тому
несплата відповідачем заборгованості
є порушенням зобов'язань за вказаним
договором.

Проте, враховуючи заявлення
відповідачем про застосування
позовної давності, яка сплинула,
вирішуючи даний спір, суд зазначає
наступне.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до вимог чинного
законодавства за захистом свого
цивільного права або інтересу особа
може звернутися до суду у строк,
визначений статтями 257, 258 ЦК України.

Зокрема, статтею 257 ЦК України
встановлюється загальна позовна
давність тривалістю у три роки; до
вимог про стягнення неустойки за
статтею 258 ЦК України застосовується
спеціальна позовна давність в один рік.

За своєю правовою природою, відповідно
до приписів частини першої статті 251,
статті 256 ЦК України, позовна давність є
певним періодом у часі, який
починається від конкретного дня і
спливає також у певний момент часу. При
цьому, згідно з частиною 5 статті 261 ЦК
України за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання.

За змістом зазначених правових норм та
виходячи з аналізу умов кредитного
договору, вбачається, що оскільки
позичальник зобов'язаний здійснювати
повернення кредиту частинами
(щомісячними платежами) в розмірі та в
строки, визначені графіком повернення
кредиту, та щомісячно сплачувати
проценти за користування кредитом, (п.
1.2.2., п. 1.3.), у випадку неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно до графіку погашення кредиту
(додаток № 1 до договору) останній
платіж з повернення кредиту повинен
був здійснений відповідачем 01.02.2010р.

Водночас, за змістом статті 264 ЦК
України перебіг позовної давності
переривається вчинення особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Як слідує з листа Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
вих. № 52/30-31-1123 від 19.05.2014р. остання
сплата за кредитом відповідачем
здійснена 28.09.2010р., у зв'язку з чим строк
позовної давності підлягає обрахунку з
наступного дня, тобто з 29.09.2010р.

За змістом частини 4 статті 267 ЦК
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, позивачем пропущено
строк позовної давності про стягнення
заборгованості, оскільки з позовом до
суду він звернувся 19 лютого 2014 року,
тобто після спливу строку позовної
давності, а тому позовні вимоги в
частині стягнення основної суми
кредиту та відсотків задоволенню не
підлягають.

Також, оскільки відповідно до статті 266
ЦК України зі спливом позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки), суд констатує
про сплив позовної давності до вимог
позивача про стягнення 33,42 грн. пені за
порушення строків сплати кредиту та
960,08 грн пені за порушення строків
сплати відсотків, у зв'язку з чим
позовні вимоги в частині стягнення
пені також задоволенню не підлягають.

Посилання позивача на переривання
перебігу позовної давності вчиненням
відповідачем дії, що свідчить про
визнання ним свого боргу, а саме
частковою сплатою заборгованості за
кредитним договором у 2011 році судом до
уваги не приймається з огляду на
наступне.

Пленум Вищого господарського суду
України у пункті 4.4.1. постанови від 29
травня 2013 року № 10 "Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів" зазначає, що вчинення боржником
дій з виконання зобов'язання
вважається таким, що перериває перебіг
позовної давності, лише за умови, коли
такі дії здійснено уповноваженою на це
особою, яка представляє боржника у
відносинах з кредитором у силу закону,
на підставі установчих документів або
довіреності. Бездіяльність боржника
(наприклад, неоспорювання ним
безспірного списання коштів, якщо така
можливість допускається за законом або
договором) не свідчить про переривання
перебігу позовної давності, оскільки
таке переривання можливе лише шляхом
вчинення дій.

Тому, оскільки у 2011 році погашення
заборгованості Приватного
підприємства "Агропрогрес" відбувалось
шляхом договірного списання банком
заборгованості за кредитним договором
з особового рахунку боржника, що
вбачається з банківської виписки за
особовим рахунком останнього в АТ
"УкрСиббанк" за період з 01.07.2011 по
01.01.2012р., зазначена бездіяльність
боржника не перериває перебігу
позовної давності.

У відповідності до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, сплачений судовий збір
покладається на позивача.

На підставі вказаних правових норм та
керуючись статтями 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд

в и р і ш
и в:

В задоволенні позовних вимог
відмовити.

Повне
рішення складено 23.05.2014р.

Суддя
М.К. Закурін