м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/6867/14 21.05.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Л.К.О.»
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
про стягнення 3 614, 45 грн.
Суддя Пригунова А.Б.
від позивача: не з'явились
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Л.К.О.» звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
договором поставки продукції № 2166 від
18.02.2013 р. у розмірі 3 641, 45 грн. Позовні
вимоги обґрунтовані неналежним
виконанням відповідачем грошових
зобов'язань за вищевказаним договором.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.04.2014 р. порушено провадження
у справі № 910/6867/14 та призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 12.05.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
Розгляд справи переносився в порядку
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України у зв'язку з
нез'явленням представників сторін у
судове засіданні.
21.05.2014 р. від Товариства з обмеженою
відповідальністю «Л.К.О.» надійшло
клопотання про розгляд справи за
відсутності представника.
У дане судове засіданні представники
сторін не з'явились, відповідач про
поважні причини неявки суд не
При цьому суд відзначає, що ухвали суду
направлялась відповідачу на вказану в
позовній заяві та витязі з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців адресу та
на час розгляду справи до
Господарського суду міста Києва не
При цьому в п. 3.9.1. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначається, що у
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
Приймаючи до уваги, що учасники
провадження у справі були належним
чином повідомлені про дату та час
судового засідання, враховуючи, що
матеріали справи містять достатньо
документів для розгляду справи по суті,
та зважаючи на те, що від учасників
провадження не надходило будь-яких
клопотань, в тому числі, про
відкладення розгляду справи, суд
вважає, що неявка у судове засідання
представника відповідача не є
перешкодою для прийняття рішення у
даній справі.
Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні 21.05.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.02.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Л.К.О.» та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено
договір поставки № 2166, за умовами якого
позивач зобов'язався передавати, а
відповідач - приймати у власність та
оплачувати товар на умовах, визначених
даним договором.

Договір, відповідно до п. 6, вступає в
дію з моменту підписання і діє до 31.12.2013
р.

Відповідно до розділу 3 договору
продукція відпускається за вільно
відпускними цінами, які зазначаються в
накладній. При відвантаженні продукції
без попередньої оплати відповідач
зобов'язаний у термін 7 календарних
днів повністю оплатити отриману
продукцію.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем поставлено, а відповідачем
прийнято товар на загальну суму 3 641, 45
грн., що підтверджується накладними №
ВН-Е5048 від 06.03.2013 р. та ВН-Е5751 від 06.03.2013
р., засвідчені копії яких долучені до
матеріалів справи.

13.12.2013 р. позивач звернувся до
відповідача з листом-вимогою № 19/2 від
12.12.2013 р. про погашення заборгованості
за договором № 2166 від 18.02.2013 р. у розмірі
3 641, 45 грн.

Відомостей щодо надання відповідачем
відповіді на вказану претензію або
погашення заборгованості суду не
надано.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
стверджує, що відповідачем порушено
умови договору № 2166 від 18.02.2013 р. в
частині розрахунків за поставлений
товар, у зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість у розмірі 3 641, 45 грн.,
яку позивач просить стягнути в
судовому поряду.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події. Якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу
України договірні зобов'язання є
обов'язковими для виконання сторонами
у порядку та у строк, визначений
відповідним договором.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного
кодексу України цивільне
законодавство ґрунтується на
принципах справедливості,
добросовісності та розумності та
передбачає обов'язковість виконання
договірних зобов'язань.

Виходячи з умов договору № 2166 від 18.02.2013
р. відповідач зобов'язаний був
сплатити вартість отриманого товару не
пізніше 13.03.2013 р.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного
кодексу України визначено, що особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» документами, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення
є первинні документи.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідач правом надання відзиву на
позов не скористався, доказів оплати
вартості поставленого товару не надав,
обґрунтованих причин неможливості
виконання грошових зобов'язань не
навів.

Таким чином, виходячи із наявних у
справі документів та приймаючи до
уваги встановлені судом обставини, суд
дійшов висновку, що відповідачем
порушено вимоги ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, ст. 193 Господарського
кодексу України а також положення
договору № 2166 від 18.02.2013 р. в частині
розрахунків за поставлений товар.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами
ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
суть якого полягає у обґрунтуванні
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, своїх вимог і
заперечень поданими суду доказами, які
господарський суд оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
оскільки наявними у справі первинами
документами підтверджується поставка
позивачем товару, а відповідачем
доказів його оплати не надано, суд
дійшов про обґрунтованість вимог
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Л.К.О.» в частині
стягнення боргу у розмірі 3 641, 45 грн.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із
заявлених позивачем вимог та наявних у
справі доказів, суд дійшов висновку про
задоволення позову у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового бору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Л.К.О.» задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (04180, АДРЕСА_1,
код ЄДРПОУ НОМЕР_1), з будь-якого
рахунку, виявленого державним
виконавцем під час виконання рішення
суду, на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Л.К.О.» (03062, м. Київ,
вул. Ескаваторна, 35, оф. 1, ) заборгованість у розмірі 3 641, 45
(три тисячі шістсот сорок одна грн. 4
коп.) грн. та 1 827, 00 (одна тисяча вісімсот
двадцять сім грн. 00 коп.) грн. - судового
збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 26.05.2014
р.

Суддя
Пригунова А.Б.