м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
компанія "НКМ1"
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача ОСОБА_1
про звернення стягнення на
предмет іпотеки на суму 6 368 000,00 грн.
Колегія суддів у складі:
Головуючий суддя Стасюк С.В.
Суддя Любченко М.О.
Суддя Нечай О.В.
Представники сторін:
від позивача Кучерявий Д.Ф. (дов. №
08.42-186/84-3155 від 17.12.2013 року)від
відповідача не з'явивсявід третьої
Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 28 січня 2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у справі.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Публічне акціонерне товариство
"Укрсоцбанк" (надалі по тексту - позивач)
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Інвестиційна компанія "НКМ1" (надалі по
тексту - відповідач) про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
визнання за Публічним акціонерним
товариством "Укрсоцбанк" права
власності на чотирьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1, що є предметом
іпотеки за Іпотечним договором від
19.07.2006 року, укладеним позивачем з
громадянкою ОСОБА_1, в рахунок
погашення частини боргу боржника
ОСОБА_1 за договором про надання
відновлювальної кредитної лінії №
18/064-КФ від 19.07.2006 року в сумі 6 268 000,00 грн.
Рішенням Господарського суду м. Києва
від 26.10.2012 року у задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 11.06.2013 року
(колегія суддів у складі: головуючий
суддя Руденко М.А., судді Остапенко О.М.,
Пономаренко Є.Ю.) апеляційну скаргу ПАТ
"Укрсоцбанк" залишено без задоволення,
а рішення Господарського суду м. Києва
від 26.10.2012 року - без змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 24.07.2013 року касаційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк" задоволено
частково, постанову Київського
апеляційного господарського суду від
11.06.2013 року та рішення господарського
суду м. Києва від 26.10.2012 року у справі №
5011-16/11461-2012 скасовано, а справу передано
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

В результаті автоматичного розподілу
вказана справа була передана для
розгляду судді Гулевець О.В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 02.08.2013 року справу №
5011-16/11461-2012 прийнято до свого
провадження суддею Гулевець О.В.,
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 05.09.2013 року, а також
зобов'язано Комунальне підприємство
"Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна"
(01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська,
4-в) у строк до 05.09.2013 року надати суду
додаткові документи по справі, а саме:
відомості про власника нерухомого
майна - чотирьохкімнатної квартири
АДРЕСА_1; та інформацію щодо підстав
виникнення права власності на нерухоме
майно чотирьохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 05.09.2013 року розгляд справи
№5011-16/11461-2012 відкладено на
01.10.2013 року та витребувано додаткові
докази по справі.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 01.10.2013 року розгляд справи
№5011-16/11461-2012 відкладено на
16.10.2013 року.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.10.2013 року призначено
колегіальний розгляд справи
№5011-16/11461-2012.

Розпорядженням заступника голови
Господарського суду міста Києва Бойка
Р.В. від 16.10.2013 року призначено
колегіальний розгляд справи
№5011-16/11461-2012 у складі колегії суддів:
Гулевець О.В. (головуючий), Літвінова
М.Є, Пригунова А.Б.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.10.2013 року справу №
5011-16/11461-2012 прийнято до свого
провадження колегією суддів у складі:
Гулевець О.В. (головуючий), Літвінова
М.Є, Пригунова А.Б. та призначено
розгляд справи на 05.11.2013 року.

Розпорядженням заступника голови
Господарського суду міста Києва Бойка
Р.В. від 05.11.2013 року в зв'язку з великою
завантаженістю судді Літвінова М.Є.
справу №
5011-16/11461-2012 передано на розгляді колегії
суддів у складі: Гулевець О.В.
(головуючий), Любченко М.О., Пригунова
А.Б.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 05.11.2013 року справу №
5011-16/11461-2012 прийнято до свого
провадження колегією суддів у складі:
Гулевець О.В. (головуючий), Любченко М.Є.,
Пригунова А.Б. та призначено розгляд
справи на 05.11.2013 року.

05.11.2013 року через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва від
Київського міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
надійшли витребувані судом документи.

У судовому засіданні 05.11.2013 року
представник Київського міського бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна надав пояснення щодо
наданих документів.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 05.11.2013 року, розгляд справи
було відкладено на 19.11.2013 року, у зв'язку
з неявкою учасників судового процесу
та необхідністю подання додаткових
доказів у справі.

Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 19.11.2013 року справу
№ 5011-16/11461-2012 передано для
розгляду колегія суддів у складі:
Головуючий суддя Стасюк С.В., суддя
Босий В.П., суддя Любченко М.О. у зв'язку
з перебуванням судді Гулевець О.В. та
судді Пригунової А.Б. у відпустці.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.11.2013 року справу №
5011-16/11461-2012 прийнято до провадження
колегією суддів у складі: Головуючий
суддя Стасюк С.В., суддя
Босий В.П., суддя Любченко М.О. та
призначено розгляд справи на 12.12.2013
року.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.12.2013 року було відкладено
розгляд справи на 24.12.2013 року, у зв'язку
з неявкою учасників судового процесу
та необхідністю подання додаткових
доказів у справі.

Розпорядженням В.о. Голови
Господарського суду міста Києва від
24.12.2013 року справу № 5011-16/11461-2012 передано
для розгляду колегія суддів у складі:
Головуючий суддя
Стасюк С.В., суддя Любченко М.О., суддя
Нечай О.В. у зв'язку з поданням
суддею Босим В.П. заяви про
виведення його із колегії суддів, яка
розглядає дану справу, у зв'язку із
великою завантаженістю справами.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.12.2013 року справу №
5011-16/11461-2012 прийнято до провадження
колегією суддів у складі: Головуючий
суддя Стасюк С.В., суддя Любченко М.О.,
суддя Нечай О.В. розгляд справи
призначено у відповідності до ухвали
Господарського суду міста Києва від
12.12.2013 року.

Представник відповідача та третьої
особи в судове засідання 24.12.2013 року
повторно не з'явилися, вимоги ухвали
суду від 12.12.2013 року не виконали, про
причини своєї неявки суд не повідомили,
про дату та час слухання справи
повідомлялись належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 24.12.2013 року було відкладено
розгляд справи на 16.01.2014 року, у зв'язку
з неявкою учасників судового процесу
та необхідністю подання додаткових
доказів у справі.

Представник відповідача та третьої
особи в судове засідання 16.01.2014 року не
з'явилися, вимоги ухвали суду від 24.12.2013
року не виконали, про причини своєї
неявки суд не повідомили, про дату та
час слухання справи повідомлялись
належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 16.01.2014 року розгляд даної
справи було відкладено на 28.01.2014 року, у
відповідності до статті 77
Господарського процесуального кодексу
України.

Представник позивача у судовому
засіданні 28.01.2014 року підтримав позовні
вимоги у повному обсязі.

У судове засідання 28.01.2014 року
представники відповідача та третьої
особи не з'явилися, вимоги ухвал суду у
справі № 5011-16/11461-2012 не виконали, про
причини своєї неявки суд не повідомили,
про дату та час слухання справи
повідомлялись належним чином.

Місцезнаходження відповідача за
адресою: 62413, Харківська обл.,
Харківський район, село Лук'янці,
проспект перемоги, буд. 4, кв.4, на яку
було відправлено ухвали суду, вказана
в позові та підтверджена витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності з положеннями пункту
3.9.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 року № 18 особи, які беруть участь
у справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87
Господарського процесуального кодексу
України.

Згідно з частиною 1 статті 64
Господарського процесуального кодексу
України ухвала про порушення
провадження у справі надсилається за
повідомленою сторонами господарському
суду поштовою адресою. У разі ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про відкриття
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином.

Згідно з пунктом 3.9.2 постанови №18 від
26.12.2011 року Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, незважаючи на те, що
відповідач та третя особа в судове
засідання не з'явились, суд приходить
до висновку, що справа може бути
розглянута за наявними у ній
матеріалами у відповідності до вимог
статті 75 Господарського
процесуального кодексу України, а
неявка відповідача та третьої особи не
перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши наявні матеріали справи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, суд -

ВСТАНОВИВ:

19.07.2006 року між Акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
"Укрсоцбанк", у зв'язку зі зміною
організаційно-правової форми
юридичної особи - Публічне акціонерне
товариство "Укрсоцбанк", в особі
начальника сектору підтримки
корпоративного бізнесу відділу
супроводження кредитних операцій
Юридичного управління Виговського
Олега Миколайовича, що діє на підставі
довіреності , посвідченої приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_11 01 червня
2006 року та зареєстрованої в реєстрі за
№ 3367, та громадянкою України - ОСОБА_1
було укладено Іпотечний договір
(надалі по тексту - Іпотечний договір),
згідно умов якого ОСОБА_1
(іпотекодавець) передає в іпотеку
позивачу (іпотекодержатель) у якості
забезпечення виконання іпотекодавцем
зобов'язань за Договором про надання
відновлювальної кредитної лінії №
18/064-КФ від 19.07.2006 року (надалі по тексту -
Кредитний договір), укладеним між
іпотекодержателем та іпотекодавцем,
наступне нерухоме майно:
чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, та
належить іпотекодавцю на праві
приватної власності на підставі
свідоцтва про право власності серії
САА № 783408, виданого Головним
управлінням житлового забезпечення
виконавчого органу Київської міської
ради (Київська міська державна
адміністрація) 24.05.2004 року на підставі
Наказу від 18.05.2004 року № 911-С/КІ, право
власності на яке зареєстроване
Київським міським бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
26.05.2004 року і записано у реєстрову книгу
№ д. 729-110, за реєстровим № 8085 (надалі по
тексту - предмет іпотеки).

Іпотечний договір посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_11
19 липня 2006 року , зареєстрований в
реєстрі за № 5267 та цього ж дня вчинена
заборона відчуження зазначеного в
договорі майна.

21.05.2007 року між сторонами укладено
Договір про внесення змін до
Іпотечного договору, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_11,
зареєстрований в реєстрі за № 3218, за
умовами якого сторони погодили новий
графік змін максимального ліміту
заборгованості за Кредитним договором.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилається на неналежне
виконання громадянкою ОСОБА_1 взятих на
себе зобов'язань за Кредитним
договором, щодо погашення кредиту та
сплати відсотків за користування
кредитом, та зазначає, що станом на
11.05.2012 року у неї виникла
заборгованість перед позивачем на
загальну суму 13 728 858,79 грн.,
а саме: сума заборгованості за кредитом
- 8 767 923,82 грн.; сума заборгованості за
відсотками - 4 527 277,34 грн.; розмір пені за
несвоєчасне повернення кредиту - 118 782,66
грн.; розмір пені за несвоєчасне
повернення відсотків 314 874,97 грн.

У позовній заяві позивач вказує, що у
зв'язку із невиконанням ОСОБА_1, як
позичальником, умов Кредитного
договору Публічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк" сформовано
пакет документів для звернення до суду
з позовом до ОСОБА_1 про стягнення на
предмет іпотеки у відповідності до
чинного законодавства та умов
укладеного іпотечного договору. Однак,
нещодавно банку стало відомо про
наявність судової справи № Б-24/205-09 про
банкрутство фізичної особи підприємця
ОСОБА_1, у якій відповідно до постанови
Господарського суду Харківської
області від 10.06.2010 року фізичну особу -
підприємця ОСОБА_1 визнано банкрутом,
відкрито ліквідаційну процедуру та
скасовано арешти, що накладені на майно
боржника і інші обмеження щодо
розпорядження майном боржника у тому
числі податкової застави.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 31.01.2012 року у
справі № Б-24/205-09, залишеною без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 26.04.2012 року, скасовано
постанову Господарського суду
Харківської області від 10.06.2010 року про
визнання фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 банкрутом і відкриття
ліквідаційної процедури.

За твердженням позивача, Публічному
акціонерному товариству "Укрсоцбанк",
яке не було учасником вказаної справи
№ Б-24/205-09, стало відомо, що в рамках
ліквідаційної процедури нерухоме
майно, передане в іпотеку банку в
забезпечення виконання зобов'язань
фізичної особи ОСОБА_1, у квітні 2011 року
було відчужене ліквідатором фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1 шляхом
укладення договорів купівлі-продажу з
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
компанія "НКМ1".

Зважаючи на вищенаведене, позивач
звернувся до суду з даним позовом про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом визнання за Публічним
акціонерним товариством "Укрсоцбанк"
права власності на чотирьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1, що є предметом
іпотеки за Іпотечним договором від
19.07.2006 року, укладеним позивачем з
громадянкою ОСОБА_1, в рахунок
погашення частини боргу боржника
ОСОБА_1 за договором про надання
відновлювальної кредитної лінії №
18/064-КФ від 19.07.2006 року в сумі 6 268 000,00 грн.

Оцінивши наявні в справі докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, суд
приходить до висновку, що заявлені
позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язаннями є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитор) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України
визначено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. До відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 глави 2
Цивільного кодексу України, якщо інше
не встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем, на виконання прийнятих на
себе за умовами договору про надання
відновлювальної кредитної лінії №
18/064-КФ від 19.07.2006 року, надано
громадянці ОСОБА_1 кредитні кошти
шляхом перерахування траншів з
позичкового рахунку зазначеного у
вказаному договорі, в межах ліміту
заборгованості.

У свою чергу, нормами статей 1049, 1050
Цивільного кодексу України
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу
України визначено, що якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому.

Судом встановлено, що у зв'язку з
порушенням громадянкою ОСОБА_1 умов
договору про надання відновлювальної
кредитної лінії № 18/064-КФ від 19.07.2006 року
та норм чинного законодавства щодо
сплати кредиту та процентів за
користування ним, у позичальника
виникла заборгованість перед
позивачем у розмірі 13 728 858,79
грн., з яких: сума заборгованості за
кредитом - 8 767 923,82 грн.; сума
заборгованості за відсотками - 4 527 277,34
грн.; розмір пені за несвоєчасне
повернення кредиту - 118 782,66 грн.; розмір
пені за несвоєчасне повернення
відсотків 314 874,97 грн.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу
України передбачено, що виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі статтею 575 Цивільного кодексу
України іпотекою є застава нерухомого
майна, що залишається у володінні
заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку"
визначено, що іпотека - це вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

19.07.2006 року між позивачем та
громадянкою України - ОСОБА_1 було
укладено Іпотечний договір, згідно
умов якого ОСОБА_1 передала в іпотеку
позивачу у якості забезпечення
виконання іпотекодавцем зобов'язань
за Договором про надання
відновлювальної кредитної лінії №
18/064-КФ від 19.07.2006 року наступне нерухоме
майно: чотирьохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1, та належить іпотекодавцю на
праві приватної власності на підставі
свідоцтва про право власності серії
САА № 783408, виданого Головним
управлінням житлового забезпечення
виконавчого органу Київської міської
ради (Київська міська державна
адміністрація) 24.05.2004 року на підставі
Наказу від 18.05.2004 року № 911-С/КІ, право
власності на яке зареєстроване
Київським міським бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
26.05.2004 року і записано у реєстрову книгу
№ д. 729-110, за реєстровим № 8085.

Предметом спору у даній справі є
матеріально-правова вимога Публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
компанія "НКМ1" про звернення стягнення
на предмет іпотеки шляхом визнання за
Публічним акціонерним товариством
"Укрсоцбанк" права власності на
чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, що
є предметом іпотеки за іпотечним
договором, укладеним позивачем з
громадянкою ОСОБА_1 19.07.2006 року, в
рахунок погашення частини боргу
боржника ОСОБА_1 за договором про
надання відновлювальної кредитної
лінії № 18/064-КФ від 19.07.2006 року в сумі 6 268
000,00 грн.

Постановою Господарського суду
Харківської області від 10.06.2010 року у
справі № Б-24/205-09 фізичну особу -
підприємця ОСОБА_1 визнано банкрутом,
відкрито ліквідаційну процедуру та
скасовано арешти, що накладені на майно
боржника і інші обмеження щодо
розпорядження майном боржника у тому
числі податкової застави.

Згідно з Протоколом № 5 проведення
аукціону від 07.12.2010 року (надалі по
тексту - Протокол № 4), затвердженого
президентом товарної біржі "Біржа з
реалізації майна у процедурах
банкрутства" Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
компанія "НКМ1" оголошено переможцем
аукціону з реалізації майна, а саме,
квартири АДРЕСА_1.

На підставі Протоколу № 5 між
арбітражним керуючим Звонарьовою Ю.В.,
що діяла на підставі постанови
Господарського суду Харківської
області від 10.06.2010 року у справі №
Б-24/205-09 та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
компанія "НКМ1" було укладено договір
купівлі - продажу квартири від 12.04.2011
року, предметом якого є квартири
АДРЕСА_1. Вказаний договір посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу
Харківської області ОСОБА_14,
зареєстровано в реєстрі за № 677.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 31.01.2012 року у
справі № Б-24/205-09, залишеною без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 26.04.2012 року, скасовано
постанову Господарського суду
Харківської області від 10.06.2010 року про
визнання фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 банкрутом і відкриття
ліквідаційної процедури.

Згідно зі статтею 33 Закону України "Про
іпотеку" у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

У разі порушення провадження у справі
про відновлення платоспроможності
іпотекодавця або визнання його
банкрутом або при ліквідації юридичної
особи - іпотекодавця іпотекодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет іпотеки незалежно від настання
строку виконання основного
зобов'язання, якщо іпотекодержатель і
правонаступник іпотекодавця не
досягнуть згоди про інше. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет застави
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом (стаття 590 Цивільного кодексу
України).

Статтею 23 Закону України "Про іпотеку"
встановлено, що у разі переходу права
власності (права господарського
відання) на предмет іпотеки від
іпотекодавця до іншої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, іпотека є дійсною
для набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності
на предмет іпотеки, набуває статус
іпотекодавця і має всі його права і
несе всі його обов'язки за іпотечним
договором у тому обсязі і на тих умовах,
що існували до набуття ним права
власності на предмет іпотеки.

Отже, виходячи із змісту статті 23
Закону України "Про іпотеку" предметом
доказування в даній справі є факт
переходу права власності на предмет
іпотеки від третьої особи до
відповідача.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно - єдина державна
інформаційна система, що містить
відомості про права на нерухоме майно,
їх обтяження, а також про об'єкти та
суб'єктів цих прав.

Згідно з частиною 3 статті 28 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" інформаційну довідку з
Державного реєстру прав на підставі
письмового запиту мають право
отримувати суд, органи місцевого
самоврядування, органи внутрішніх
справ, органи прокуратури, органи
державної податкової служби, органи
Служби безпеки України та інші органи
державної влади (посадові особи), якщо
запит зроблено у зв'язку із здійсненням
ними повноважень, визначених законом.

Приймаючи до уваги вказівки, що
містяться в постанові Вищого
господарського суду України від 24.07.2013
року у справі № 5011-16/11461-2012, які є
обов'язковими для суду першої
інстанції і відповідно для сторін під
час нового розгляду справи, судом було
зобов'язано Комунальне підприємство
"Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна"
надати відомості про власника
нерухомого майна - чотирьохкімнатної
квартири АДРЕСА_1; та інформацію щодо
підстав виникнення права власності на
нерухоме майно чотирьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з інформаційної довідки з
Реєстру прав власності на нерухоме
майно, станом на 23.10.2013 року, предмет
іпотеки, чотирьохкімнатна квартира
АДРЕСА_1, належить Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Інвестиційна компанія "НКМ1" на праві
приватної власності на підставі
договору купівлі - продажу від 12.04.2011
року, посвідченого приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу Харківської
області ОСОБА_14

Згідно з статтею 35 Закону України "Про
іпотеку" у разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до цього
Закону. Положення частини першої цієї
статті не є перешкодою для реалізації
права іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у встановленому
законом порядку. Вимога, встановлена
частиною першою цієї статті, не
перешкоджає іпотекодержателю
здійснювати свої права, визначені
статтею 12 цього Закону, без
попереднього повідомлення
іпотекодавця, якщо викликана таким
повідомленням затримка може
спричинити знищення, пошкодження чи
втрату предмета іпотеки.

Матеріалами справи (листи від 02.03.2012
року) підтверджується звернення
позивача до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
компанія "НКМ1" та громадянки ОСОБА_1 з
вимогою погасити спірну
заборгованість за Кредитним договором
протягом тридцятиденного строку та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки за Іпотечним
договором у разі невиконання цієї
вимоги.

За змістом статті 36 Закону України "Про
іпотеку" в редакції, яка діяла на момент
укладення Іпотечного договору, тобто
станом на 19.07.2006 року, сторони
іпотечного договору можуть вирішити
питання про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору.
Позасудове врегулювання здійснюється
згідно із застереженням про
задоволення вимог іпотекодержателя, що
міститься в іпотечному договорі, або
згідно з окремим договором між
іпотекодавцем і іпотекодержателем про
задоволення вимог іпотекодержателя,
який підлягає нотаріальному
посвідченню і може бути укладений в
будь-який час до набрання законної сили
рішенням суду про звернення стягнення
на предмет іпотеки. Договір про
задоволення вимог іпотекодержателя,
яким також вважається відповідне
застереження в іпотечному договорі,
визначає можливий спосіб звернення
стягнення на предмет іпотеки
відповідно до цього Закону. Визначений
договором спосіб задоволення вимог
іпотекодержателя не перешкоджає
іпотекодержателю застосувати інші
встановлені цим Законом способи
звернення стягнення на предмет
іпотеки. Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя може передбачати:
передачу іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки в рахунок
виконання основного зобов'язання у
порядку, встановленому статтею 37 цього
Закону; право іпотекодержателя від
свого імені продати предмет іпотеки
будь-якій особі на підставі договору
купівлі-продажу у порядку,
встановленому статтею 38 цього Закону.
Після завершення позасудового
врегулювання будь-які наступні вимоги
іпотекодержателя щодо виконання
боржником основного зобов'язання є
недійсними.

Частиною 1 статті 37 Закону України "Про
іпотеку" встановлено, що
іпотекодержатель може задовольнити
забезпечену іпотекою вимогу шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя, який передбачає
передачу іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки в рахунок
виконання основного зобов'язання, є
правовою підставою для реєстрації
права власності іпотекодержателя на
нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Тобто, передбачений наведеними нормами
договір про задоволення вимог
іпотекодержателя або відповідне
застереження в іпотечному договорі,
яке прирівнюється до такого договору,
повинні відповідати загальним
положенням про договір, установленим
розділом II книги п'ятої Цивільного
кодексу України. При дотриманні цих
умов іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки з дотриманням умов
звернення стягнення та порядку
реалізації, передбачених Законом
України "Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрації обтяжень".

Таким чином, у разі встановлення такого
способу звернення стягнення у
відповідному договорі,
іпотекодержатель на підставі частини 2
статті 16 Цивільного кодексу України
має право вимагати застосування його
судом.

Вказаний висновок міститься, зокрема, в
постановах Верховного Суду України від
26.12.2011 року у справі №3-139гс11 та від
11.12.2013 року у справі № 6-124цс13, а тому в
силу статті 111-18 Господарського
процесуального кодексу України є
обов'язковим для врахування судами при
вирішенні подібних спорів.

Позов про визнання права власності є
речово-правовим, який підтверджує або
спростовує наявність у позивача права
власності на спірне майно. Підставою
позову є обставини, що підтверджують
право власності позивача на майно.
Умовами задоволення позову про
визнання права власності на майно є
наявність у позивача доказів на
підтвердження в судовому порядку факту
приналежності йому спірного майна на
праві власності.

Статтями 36, 37 Закону України "Про
іпотеку" в редакції від 23.02.2006 року
передбачена можливість укладання
договору про задоволення вимог
іпотекодержателя, тобто вільне
волевиявлення сторін, а не
диспозитивне зобов'язання на укладення
такого договору. Крім того, слід
зазначити, що цими статтями
передбачено саме позасудовий порядок
задоволення вимог іпотекодержателя, а
в разі позовного провадження таке
задоволення здійснюється на підставі
застереження в договорі, з урахуванням
норм чинного законодавства.

Відповідно до пункту 4.6. Іпотечного
договору іпотекодержатель за своїм
вибором звертає стягнення на предмет
іпотеки в один з наступних способів:

- 4.6.1. на підставі рішення суду, або

- 4.6.2. на підставі виконавчого напису
нотаріуса, або

- 4.6.3. шляхом передачі Іпотекодержателю
права власності на Предмет іпотеки в
разі невиконання забезпечених
зобов'язань, в порядку встановленому
статтею 37 Закону України "Про іпотеку",
або

- 4.6.4. шляхом продажу Предмета іпотеки
іпотекодержателем від свого імені
будь-якій особі покупцеві на підставі
договору купівлі - продажу,
встановленому статтею 38 Закону України
"Про іпотеку", або

- 4.6.5. шляхом організації
іпотекодержателем продажу Предмета
іпотеки через укладення договору
купівлі - продажу Предмета іпотеки між
іпотекодавцем та відповідним покупцем
в порядку, встановленому статтею 6
Закону УКраїни "Про іпотечне
кредитування, операції з
консолідованим іпотечним боргом та
іпотечні сертифікати".

Із змісту частини 3 статті 37 Закону
України "Про іпотеку" вбачається, що
іпотекодержатель набуває предмет
іпотеки у власність за вартістю,
визначеною на момент такого набуття на
підставі оцінки предмета іпотеки
суб'єктом оціночної діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 39 "Про
іпотеку" та частини 2 статті 25 Закону
України "Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень", у
разі задоволення судом позову про
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження в рішенні
суду зазначаються:

1) загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
обтяжувачу з вартості предмета
забезпечувального обтяження;

2) опис рухомого майна, за рахунок якого
підлягають задоволенню вимоги
обтяжувача;

3) заходи щодо забезпечення збереження
предмета забезпечувального обтяження
або передачі його в управління на
період до його реалізації, якщо такі
необхідні;

4) спосіб реалізації предмета
забезпечувального обтяження шляхом
проведення публічних торгів або із
застосуванням однієї з процедур,
передбачених статтею 26 цього Закону;

5) пріоритет та розмір вимог інших
обтяжувачів, на користь яких
встановлено зареєстроване обтяження,
які підлягають задоволенню з вартості
предмета забезпечувального обтяження;

6) початкова ціна предмета
забезпечувального обтяження для його
подальшої реалізації на публічних
торгах у порядку виконавчого
провадження.

Відповідно до Звіту № 07-03-12-02 від 30.03.2012
року про оцінку вартості квартири
№ 30, вартість об'єкту оцінки становить 6
386 000,00 грн., що не перевищує
встановленої судом заборгованості
боржника перед позивачем за Кредитним
договором.

Звіт № 07-03-12-02 від 30.03.2012 року виконаний
Товариством з обмеженою діяльністю
Українська оціночна
компанія"(сертифікат СОД № 11493/11 від
17.03.2011 року), оцінювач - ОСОБА_15, право
експерта-оцінювача на проведення
оцінки підтверджується сертифікатом №
НОМЕР_2 від 30.09.2000 року за напрямами:
оцінка об'єктів у матеріальній формі;
оцінка цілісних майнових комплексів,
паїв, цінних паперів, майнових прав та
нематеріальних активів, у тому числі
прав на об'єкти інтелектуальної
власності; МФ 4047-ПК від 14.07.2011 року.

За приписом статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Дослідивши висновки про вартість
майна, викладені у Звіту № 07-03-12-02 від
30.03.2012 року, який складено Товариством
з обмеженою діяльністю Українська
оціночна компанія" станом на 30.03.2012
року, судом встановлено, що метою
оцінки було визначення оціночної
вартості об'єктів оцінки для звернення
стягнення на предмет оцінки шляхом
набуття у власність, а тому, суд приймає
вказаний Звіт, в якості належного та
допустимого доказу у справі та
застосовує його для встановлення ціни
Предмету іпотеки.

Відповідно до статті 3 Закону України
"Про іпотеку" іпотека має похідний
характер від основного зобов'язання і
є дійсною до припинення основного
зобов'язання або до закінчення строку
дії іпотечного договору.

Статтею 17 Закону України "Про іпотеку"
визначені підстави, за наявності яких
припиняється іпотека, а саме:
припинення основного зобов'язання або
закінчення строку дії іпотечного
договору; реалізації предмета іпотеки
відповідно до цього Закону; набуття
іпотекодержателем права власності на
предмет іпотеки; визнання іпотечного
договору недійсним; знищення (втрати)
переданої в іпотеку будівлі (споруди),
якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо
предметом іпотечного договору є
земельна ділянка і розташована на ній
будівля (споруда), в разі знищення
(втрати) будівлі (споруди) іпотека
земельної ділянки не припиняється; з
інших підстав, передбачених цим
Законом.

Суд зазначає, що матеріали справи не
містять підстав, як конкретно
визначених вказаною нормою, так і інших
підстав, передбачених цим Законом для
визнання припиненою іпотеки за
Іпотечним договором і, відповідно, для
визнання припиненими правовідносин за
цим договором.

Відповідно до статті 41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
законом.

Статтею 328 Цивільного кодексу України
визначено, що право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Згідно зі статтею 316 Цивільного кодексу
України, правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 392 Цивільного
кодексу України власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

При цьому, суд зазначає, що заявлений
позивачем позов є захистом вже
існуючого права, що виникло на підставі
застереження в договорі іпотеки, яке
законодавцем визначено як самостійна
підстава виникнення права власності.

Окрім того, необхідно зазначити, що
судом враховано, той факт, що
відповідно до інформаційної довідки з
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна, об'єкт
нерухомого майна, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 є обтяженим, а саме,
знаходиться під арештом на підставі
постанови про накладення арешту від
15.06.2012 року, винесеної слідчим
Прокуратури міста Києва Підлісним О.А.
в рамках кримінальної справи № 50-6423,
проте, за висновками суду, прийняття
рішення про задоволення позову за
наявності даного обтяження не
суперечить чинному законодавству, з
огляду на наступне.

За приписами статті 9 Закону України
"Про іпотеку" іпотекодержатель не є ні
власником іпотечного майна, ні його
володільцем. Право володіння та
користування іпотечним майном
належить іпотекодавцю.

Як вже зазначалось судом вище, згідно
інформаційної довідки з Реєстру прав
власності на нерухоме майно, станом на
23.10.2013 року, предмет іпотеки,
чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1,
належить Товариству з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
компанія "НКМ1" на праві приватної
власності на підставі договору купівлі
- продажу від 12.04.2011 року, посвідченого
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу
Харківської області ОСОБА_14

Відповідно до статті 3 Закону України
"Про іпотеку" у разі порушення
боржником основного зобов'язання
відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.
Якщо пріоритет окремого права чи
вимоги на передане в іпотеку нерухоме
майно виникає відповідно до закону,
таке право чи вимога має пріоритет над
вимогою іпотекодержателя лише у разі
його/її виникнення та реєстрації до
моменту державної реєстрації іпотеки.
Пріоритет права іпотекодержателя на
задоволення забезпечених іпотекою
вимог за рахунок предмета іпотеки
відносно зареєстрованих у
встановленому законом порядку прав чи
вимог інших осіб на передане в іпотеку
нерухоме майно виникає з моменту
державної реєстрації іпотеки.
Зареєстровані права та вимоги на
нерухоме майно підлягають задоволенню
згідно з їх пріоритетом - у черговості
їх державної реєстрації.

Таким чином, розглянувши обставини
даної справи, врахувавши те, що
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 31.01.2012 року у
справі № Б-24/205-09, залишеною без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 26.04.2012 року, скасовано
постанову Господарського суду
Харківської області від 10.06.2010 року про
визнання фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 банкрутом і відкриття
ліквідаційної процедури, прийнявши до
уваги той факт, що позивач та
відповідач не є учасниками
кримінального провадження в рамках
кримінальної справи № 50-6423, суд
приходить до висновку, що Публічне
акціонерне товариство "Укрсоцбанк" як
іпотекодержатель майна, яким
забезпечене виконання простроченого
боржником кредитного зобов'язання за
Договором про надання відновлювальної
кредитної лінії № 18/064-КФ від 19.07.2006
року, має пріоритетне право перед
іншими на майно, передане в іпотеку.

Зважаючи на вищенаведене, враховуючи,
те що матеріалами справи підтверджено,
а відповідачем, в порядку статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України не спростовано, факт наявності
заборгованості позичальника за
Кредитним договором у розмірі 13 728 858,79
грн., а саме: сума заборгованості за
кредитом - 8 767 923,82 грн.; сума
заборгованості за відсотками - 4 527 277,34
грн.; розмір пені за несвоєчасне
повернення кредиту - 118 782,66 грн.; розмір
пені за несвоєчасне повернення
відсотків 314 874,97 грн., позовні вимоги
про звернення стягнення на Предмет
іпотеки шляхом визнання за Публічним
акціонерним товариством "Укрсоцбанк"
права власності на чотирьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1, що є предметом
іпотеки за Іпотечним договором від
19.07.2006 року, укладеним позивачем з
громадянкою ОСОБА_1, в рахунок
погашення частини боргу боржника
ОСОБА_1 за договором про надання
відновлювальної кредитної лінії №
18/064-КФ від 19.07.2006 року у розмірі 6 386 000,00
грн., є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати з судового збору покладаються
на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
статтями 4, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Звернути стягнення на предмет
іпотеки - чотирьохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1, що згідно з інформаційної
довідки з Реєстру прав власності на
нерухоме майно, станом на 23.10.2013 року,
належить Товариству з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
компанія "НКМ1" (62413,Харківськаа обл.,
Харківський район, село Лук'янці,
проспект перемоги, буд. 4, кв.4, ) на праві приватної
власності, ринковою вартістю 6 386 000
(шість мільйонів триста вісімдесят
шість тисяч) грн. 00 коп., шляхом визнання
на нього права власності за Публічним
акціонерним товариством "Укрсоцбанк"
(03150, м. Київ, вул. Ковпака, буд 29, ), в рахунок погашення
заборгованості в сумі 6 386 000 (шість
мільйонів триста вісімдесят шість
тисяч) грн. 00 коп. за договором про
надання відновлювальної кредитної
лінії № 18/064-КФ від 19.07.2006 року,
укладеним між Акціонерно-комерційним
банком соціального розвитку
"Укрсоцбанк",правонаступникомм якого є
Публічне акціонерне товариство
"Укрсоцбанк" (03150, м. Київ, вул. Ковпака,
буд 29, ) та громадянкою
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1).

3. Визнати за Публічним акціонерним
товариством "Укрсоцбанк" (03150, м. Київ,
вул. Ковпака, буд 29, )
право власності на нерухоме майно -
чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
компанія "НКМ1" (62413, Харківська обл.,
Харківський район, село Лук'янці,
проспект перемоги, буд. 4, кв.4, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
(03150, м. Київ, вул. Ковпака, буд 29, ) 64 380
(шістдесят чотири тисячі триста
вісімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 31.01.2014 року

Головуючий суддя
Стасюк С.В.

Суддя
Любченко М.О.

Суддя
Нечай
О.В.