м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/1997/14 19.03.14За позовом
Відділу освіти Дрогобицької районної
державної адміністрації

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестиції та
проекти"

про стягнення 77 880,00 грн.

Суддя Лиськов М.О.

Представники сторін:

Від позивача Біляк П.Д. за
довіреністю

Від відповідача: Стражник Т.В. за
довіреністю від 19.03.2014

В судовому засіданні 19.03.2014 відповідно
до положень ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

08.02.2014 до канцелярії Господарського
суду м. Києва надійшла позовна заява
Відділу освіти Дрогобицької районної
державної адміністрації (надалі -
позивач) до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестиції та
проекти" (надалі - відповідач) про
стягнення 77 880,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.02.2014 року прийнято позовну
заяву до розгляду та порушено
провадження по справі № 910/1997/14, розгляд
справи призначено на 03.03.2014.

26.02.2014 до канцелярії Господарського
суду міста Києва від представника
відповідача надійшло клопотання про
ознайомлення з матеріалами справи.

27.02.2014 до канцелярії Господарського
суду міста Києва від представника
позивача надішли документи на
виконання вимог ухвали про порушення
провадження у справі.

В судове засідання, призначене на
03.03.2014, представник позивача з'явився,
надав пояснення по справі.

В судове засідання, призначене на
03.03.2014, представник відповідача не
з'явився, витребувані ухвалою суду
документи не надіслав, однак через
канцелярію суду 03.03.2014 подав клопотання
про відкладення розгляду справи. Суд,
розглянувши вказане клопотання,
заслухавши думку позивача, задовольнив
дане клопотання.

Ухвалою суду від 03.03.2014 на підставі
статті 77 Господарського
процесуального кодексу України суд
відкладав розгляд справи на 19.03.2014

В судове засідання, призначене на
19.03.2014, представник позивача з'явився,
надав пояснення по справі.

В судове засідання, призначене на
19.03.2014, представник відповідача
з'явився та просив відкласти розгляд
справи для ознайомлення з матеріалами
справи.

Суд розглянувши вказане клопотання,
відмовив в його задоволенні у зв'язку з
тим, що в матеріалах справи наявні
докази ознайомлення відповідача з
матеріалами справи, крім того розгляд
справи вже відкладався і відповідач
мав достатньо часу для вивчення
позовних матеріалів.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Клопотання щодо фіксації судового
процесу учасниками процесу не
заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд
справи здійснювався без застосуванням
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 811
Господарського процесуального кодексу
України.

Зважаючи на достатність в матеріалах
справи доказів, необхідних для повного
та об'єктивного вирішення справи,
розгляд справи відбувся з урахуванням
положень ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України за
наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.10.2012 між Державним підприємством
позивачем та відповідачем було
укладено договори № 101 про виконання
проектних робіт, № 102 на розробку
робочого проекту по капітальному
ремонту , № 103 на розробку робочого
проекту по капітальному ремонту

Згідно п. 2.1. договорів ціна робіт
становить за договором № 101 - 48 000 грн.,
за договором № 102 - 36 000 грн., договором
№ 103 - 36 000 грн.

Сторонами не заперечується, що
відповідач виконав всі передбачені
договорами роботи, а позивач
розрахувався в повному обсязі за
виконані позивачем роботи.

Як вбачається з матеріалів справи,
Державною фінансовою інспекцією у
Львівській області проведено планову
ревізію фінансово-господарської
діяльності позивача за період з 01.01.2011
по 30.04.2013.

За результатами перегляду кошторисів
доданих до вищезазначених договорів на
предмет дотримання державних
будівельних норм ДБН Д.1.1-7-2000 «Правила
визначення вартості
проектно-вишукувальних робіт для
будівництва, здійснюваного на
території України», затверджених
наказом Державного комітету
будівництва, архітектури та житлової
політики України від 14 грудня 2000 року №
285, при визначенні вартості виконаних
проектних робіт виявлено окремі
порушення.

Так, відповідачем порушено п.4.2 та 4.13
ДБН Д1.1-7-2000 «Правил визначення вартості
проектно-вишукувальних робіт для
будівництва, здійснюваного на
території України» (в частині
розрахунку ціни пропозиції і
відповідальності за обгрунтованість
вартості проектно-вишукувальних робіт
на стадії узгодження договірних цін та
проведення взаєморозрахунків за
обсяги виконаних робіт) та завищено
вартість виконаних проектних робіт по
вищезазначених договорах на загальну
суму 77 880,00 гривень

Листом № 03-15м/5/3 від 04.07.2013 Державною
фінансовою інспекцією у Львівській
області керівнику юридичної особи
позивача поставлено вимогу вжити
заходів шляхом проведення
претензійно-позовної роботи з
відповідачем.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Проаналізувавши зміст укладених між
сторонами договорів, суд дійшов
висновку, що за своєю правовою природою
вони є договорами підряду.

Згідно з частиною першою статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного
кодексу України за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного
кодексу України передбачено, що
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Судом встановлено, що договорами
сторони погодили ціну договору, яка
становить 120 000 грн.

Також встановлено, що позивач виконав
свої зобов'язання за договором
належним чином, здійснив всі
передбачені договором підрядні роботи,
які прийняті відповідачем без
зауважень щодо кількості та якості.

Відповідач за виконані роботи
розрахувався в повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання
виникають з підстав, встановлених
статтею 11 цього Кодексу.

Таким чином, сторони належним чином
виконали свої зобов'язання, які виникли
на підставі укладеного договору та які
і визначалися самим договором.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Підписавши договір, сторони погодили
всі істотні умови договору та самі
визначили і погодили взаємні
зобов'язання.

Позивач звернувся до суду з вимогою про
стягнення зайво сплачених бюджетних
коштів, однак зазначені кошти були
перераховані на підставі договорів за
виконані роботи, які прийняті
позивачем без жодних зауважень.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судом встановлено, сторонами не
спростовано, що вони погодили вартість
робіт в договорі, зміна умов якого в
односторонньому порядку не
допускається, роботи були виконані,
прийняті та оплачені відповідно до
умов договорів. Враховуючи
вищевикладене, суд дійшов висновку, що
відповідачем не порушувалися умови
договорів, положення законодавства та
права позивача, перераховані кошти не
являються безпідставно отриманими, а
тому суд визнає необґрунтованими
вимоги позивача та відмовляє у їх
задоволенні.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено24.03.2014

Суддя
М.О. Лиськов