КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2014 р. Справа№ 910/9116/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: Галков І.О.-представник;

Від відповідача: Мариношенко К.І.-
представник;

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ласка Лізинг"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 03.02.2014

у справі № 910/9116/13 (головуючий суддя
Марченко О.В.,

судді: Васильченко Т.Ю., Дупляк О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ласка Лізинг"

до Фірма "Т.М.М." - товариства з обмеженою
відповідальністю

про стягнення 1 832 403, 28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ласка Лізинг"
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом про стягнення з
фірми "Т.М.М."- товариства з обмеженою
відповідальністю 1 245 464,39 грн.
заборгованості за договором
фінансового лізингу від 18.09.2007 №1006/09; 33
855,03 грн. неустойки; 248,47 грн. втрат від
інфляції; 6 771,01 грн. 3% річних, а всього 1
286 338,90 грн.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 03.02.2014 позовні вимоги
задоволено.

Присуджено до стягнення з фірми "Т.М.М."-
товариства з обмеженою
відповідальністю з будь-якого рахунку,
виявленого державним виконавцем під
час виконання даного рішення суду, на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Ласка Лізинг" 1 741 451
грн. 85 коп. заборгованості; 74 142 грн. 16
коп. пені; 1 237 грн. 33 коп. втрат від
інфляції; 15 571 грн. 94 коп. 3% річних та 36 648
грн. 08 коп. судового збору.

Відстрочено виконання рішення
Господарського суду міста Києва від
03.02.2014 по цій справі до 03.02.2016.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ласка Лізинг"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення по цій
справі скасувати в частині
відстрочення виконання рішення по цій
справі.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями апеляційну скаргу
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Ласка Лізинг”у
справі № 910/9116/13 передано на
розгляд судді Київського апеляційного
господарського суду Отрюху Б.В.

Розпорядженням в.о. Голови Київського
апеляційного господарського суду від
13.03.2014 для розгляду вказаної
апеляційної скарги сформовано колегію
суддів у складі: Головуючого судді
Отрюха Б.В, суддів Михальської Ю.Б. та
Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.03.2014
апеляційну скаргу прийнято до
провадження.

14.04.2014 від представника позивача через
відділ документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду надійшла заява про
долучення документів до матеріалів
справи згідно переліку, клопотання про
відкладення розгляду справи, додаткові
пояснення до апеляційної скарги; від
представника відповідача надійшов
відзив з додатками; 13.05.2014 від
представника відповідача надійшли
доповнення до додаткових пояснень по
справі; 14.05.2014 від представника
позивача надійшло клопотання про
долучення до матералів справи
загальноприйнятої судової практики.
Вказані документи були колегією суддів
оглянуті та долучені до матеріалів
справи.

В судовому засіданні 15.04.2014 представник
відповідача заявив клопотання про
продовження строку вирішення спору.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 15.04.2014
продовжено строк розгляду спору,
розгляд справи відкладено до 15.05.2014.

В судовому засіданні 15.05.2014 сторони
надали свої пояснення по справі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у
апеляційній інстанції, обговоривши
доводи апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представників сторін,
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення суду,
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

18.09.2007 ТОВ "Ласка Лізинг" (лізингодавець)
та фірмою "Т.М.М." (лізингоодержувач)
укладено Договір, за умовами якого:

- лізингодавець зобов'язується
придбати в свою власність техніку
(майно) у відповідності з встановленою
лізингоодержувачем специфікацією: тип
- обладнання; марка, модель -
вертикальна бетонозмішувальна
установка Stetter V 2,0/2,0 (одна одиниця);
заводський номер - буде встановлений в
акті приймання-передачі майна; рік
випуску - 2007-2008 роки; специфікація
продавця - додаток до договору
купівлі-продажу від 18.09.2007; передати
його без надання послуг з управління та
технічної експлуатації
лізингоодержувачу як предмет лізингу в
тимчасове володіння та користування за
плату, а лізингоодержувач
зобов'язується прийняти його на умовах
даного Договору (пункт 1.1 Договору);

- вартість майна, що передається
лізингодавцем лізингоодержувачу,
складає суму, еквівалентну 1 402 381 "у.о.",
у тому числі ПДВ в розмірі 20% - 233 730,17
"у.о.", виражена в гривнях України;
вартість майна (враховуючи ПДВ), що
передається лізингодавцем
лізингоодержувачу, в гривнях складає
суму авансу, внесеного у відповідності
з пунктом 6.4 Договору, загальну суму
платежів в погашення вартості майна,
вказану в графі 4 графіка внесення
платежів по "Курсу 1", та викупну
вартість, вказану в додатку №1 до
Договору по "Курсу 1" (пункт 2.3 Договору);

- передача лізингодавцем майна, а також
необхідного приладдя та документів, що
є невід'ємною частиною майна, та
прийняття його лізингоодержувачем на
правах володіння та користування
здійснюється шляхом підписання акта
приймання-передачі майна; приймання
майна лізингоодержувачем повинно бути
здійснене протягом п'яти робочих днів
після отримання повідомлення
лізингодавця про готовність майна до
передачі, про що лізингодавець
повідомляє лізиногоодержувача шляхом
направлення відповідного повідомлення
(пункт 3.1 Договору);

- валютою Договору є умовна одиниця; під
умовною одиницею розуміється сума,
виражена в гривнях України, яка
дорівнює одному Євро по курсу згідно з
підпунктом 6.1.1 пункту 6.1 Договору (пункт
6.1 Договору);

для цілей даного Договору вводяться
поняття: "Курс 1" - це курс, встановлений
Національним банком України (далі - НБУ)
для одного Євро на 28.02.2008; "Курс 2" - це
курс, встановлений НБУ для одного Євро
на дату, встановлену для проведення
чергового лізингового платежу згідно з
графіком внесення платежів (додаток №1
до Договору) (підпункт 6.1.1 пункту 6.1
Договору);

- загальна сума лізингових платежів, що
підлягає сплаті лізиногоодержувачем
лізингодавцю, складає: 1 739 922,31 "у.о.",
враховуючи ПДВ в розмірі 20% від суми, що
відноситься в погашення вартості майна
229 563,50 "у.о." (пункт 6.3 Договору);

- у разі якщо лізингоодержувач у
встановлені Договором строки не
здійснює оплати передбачених
Договором платежів, то лізингодавець
має право вимагати оплати неустойки в
розмірі 0,25% від суми простроченого
платежу за кожний день прострочки
платежу в перші п'ять днів прострочки
та 0,5% від суми простроченого платежу за
кожний день прострочки платежу,
починаючи з шостого дня прострочки, а
лізингоодержувач зобов'язаний її
сплатити (пункт 8.5 Договору).

Сторонами одночасно з підписанням
Договору було погоджено та підписано
графік внесення лізингових платежів
(додаток №1 до Договору), відповідно до
якого загальна сума лізингових
платежів за весь період становить 1 386
227,06 "у.о.".

На підставі видаткової накладної від
29.08.2008 № РН-0000392 лізингодавець передав,
а лізингоодержувач в особі Животуна
Костянтина Олександровича, що діяв на
підставі довіреності від 27.08.2008 ЯПД №
419882, прийняв предмет лізингу -
вертикальну бетонозмішувальну
установку Stetter V 2,0/2,0 у кількості однієї
штуки.

01.10.2008 сторонами було укладено
додаткову угоду № 1006/09/2007-ДС/1 до
Договору, якою графік внесення
лізингових платежів викладено в новій
редакції, відповідно до якого загальна
сума лізингових платежів за весь
період становить 1 425 077,36 "у.о.".

Відповідно до частини першої статті 292
Господарського кодексу України лізинг
- це господарська діяльність,
спрямована на інвестування власних чи
залучених фінансових коштів, яка
полягає в наданні за договором лізингу
однією стороною (лізингодавцем) у
виключне користування другій стороні
(лізингоодержувачу) на визначений
строк майна, що належить лізингодавцю
або набувається ним у власність
(господарське відання) за дорученням чи
погодженням лізингоодержувача у
відповідного постачальника (продавця)
майна, за умови сплати
лізингоодержувачем періодичних
лізингових платежів.

Згідно зі статтею 806 Цивільного кодексу
України за договором лізингу одна
сторона (лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі). До договору
лізингу застосовуються загальні
положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
законом. До відносин, пов'язаних з
лізингом, застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж та
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом.

Частиною другою статті 1 Закону
передбачено, що за договором
фінансового лізингу лізингодавець
зобов'язується набути у власність річ у
продавця (постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Факт виконання позивачем своїх
зобов'язань за Договором та передачі
майна у лізинг підтверджується
матеріалами справи та не заперечується
відповідачем.

За приписом частини першої статті 530
Цивільного кодексу України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 762 Цивільного кодексу
України за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.
Плата за користування майном може
вноситися за вибором сторін у грошовій
або натуральній формі. Форма плати за
користування майном встановлюється
договором найму. Плата за користування
майном вноситься щомісячно, якщо інше
не встановлено договором. Наймач
звільняється від плати за весь час,
протягом якого майно не могло бути
використане ним через обставини, за які
він не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 16
Закону сплата лізингових платежів
здійснюється в порядку, встановленому
договором.

У пункті 3 частини другої статті 11
Закону зазначено, що лізингоодержувач
зобов'язаний своєчасно сплачувати
лізингові платежі.

Як вбачається з матеріалів справи,
26.07.2013 ТОВ "Ласка Лізинг" подало заяву
про збільшення позовних вимог, в якій
позивач просить стягнути з
відповідача: 1 741 451,85 грн.
заборгованості за Договором; 74 142,16 грн.
неустойки; 15 571,94,01 грн. 3% річних та 1 237,33
грн. втрат від інфляції, а всього 1 832
403,28 грн.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що в графіку внесення
платежу визначено, що з 54 по 58 періоди
фінансового включно, тобто відповідно
по 7 (сьоме) число кожного місяця (з
січня по травень 2013 року) відповідач
повинен був сплатити по 23 773,25 у.о.

Крім того, враховуючи те, що чергові 59
та 60 періоди також не були оплачені,
відповідач зобов'язаний сплатити на
користь позивача 1 741 451,85 грн.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною першою статті 625 Цивільного
кодексу України передбачено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Фірмою "Т.М.М." доказів звільнення від
сплати заборгованості чи доказів її
погашення суду не подано.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції в тому, що позовні вимоги ТОВ
"Ласка Лізинг" про стягнення з фірми
"Т.М.М." заборгованості у сумі 1 741 451,85
грн. підлягають задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з
відповідача 74 142,16 грн. неустойки; 1 237,33
грн. втрат від інфляції; 15 571,94 грн. 3%
річних.

За приписами статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Колегія суддів, перевіривши
правильність поданого ТОВ "Ласка
Лізинг" розрахунку 3% річних та втрат
від інфляції (за період з 08.01.2013 по
25.07.2013) дійшла висновку, що наведений
розрахунок правильний, а тому
стягненню з фірми "Т.М.М." на користь
позивача підлягає 1 237,33 грн. втрат від
інфляції та 15 571,94 грн. 3% річних.

У частині першій статті 546 Цивільного
кодексу України зазначено, що
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(частини перші і третя статті 549 ЦК
України).

Згідно з частиною другою статті 343
Господарського кодексу України
платник грошових коштів сплачує на
користь одержувача цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Статтею 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

У пункті 8.5 Договору сторони узгодили,
що у разі якщо лізингоодержувач у
встановлені Договором строки не
здійснює оплати встановлених
Договором платежів, то лізингодавець
має право вимагати оплати неустойки в
розмірі 0,25% від суми простроченого
платежу за кожний день прострочки
платежу в перші п'ять днів прострочки
та 0,5% від суми простроченого платежу за
кожний день прострочки платежу,
починаючи з шостого дня прострочки, а
лізингоодержувач зобов'язаний її
сплатити.

З огляду на наведене колегія суддів
дійшла висновку, що позивач правильно
здійснив розрахунок пені за півроку за
кожним з 54 по 58 періоди, визначені
графіком сплати лізингових платежів, а
відтак, стягненню з фірми "Т.М.М." також
підлягає 33 855,03 грн. пені.

Щодо відстрочки виконання
оскаржуваного рішення по цій справі,
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського
процесуального кодексу України, при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, прокурора чи
його заступника або за своєю
ініціативою господарський суд, який
видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Господарським процесуальним кодексом
України не визначено переліку
обставин, які свідчать про
неможливість виконання рішення чи
ускладнення його виконання, у зв'язку з
чим суд оцінює докази, що підтверджують
зазначені обставини, за правилами
статті 43 вказаного Кодексу, і за
наявності обставин, які ускладнюють
виконання рішення чи унеможливлюють
його, господарський суд має право,
зокрема, відстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови. Відстрочка
або розстрочка виконання рішення,
ухвали, постанови, зміна способу та
порядку їх виконання допускаються у
виняткових випадках і залежно від
обставин справи. До заяви мають бути
додані докази, які підтверджують
обставини, викладені в заяві щодо
неможливості чи утруднення виконання
рішення.

Відстрочка - це відкладення чи
перенесення виконання рішення на новий
строк, який визначається господарським
судом. Наприклад, відстрочка може
надаватись за рішенням, у якому
господарським судом визначено певний
строк звільнення приміщення,
повернення майна тощо.

Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 Господасрького
процесуального кодексу України, ця
стаття не вимагає, і господарський суд
законодавчо не обмежений будь-якими
конкретними термінами відстрочки чи
розстрочки виконання рішення.

Наведена правова позиція
підтверджується викладеним у
постанові Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики виконання рішень,
ухвал, постанов господарських судів
України" №9 від 17.10.2012.

Проте, вирішуючи питання про
відстрочку чи розстрочку виконання
рішення, зміну способу і порядку
виконання рішення, господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Як вбачається з заяви про відстрочення
виконання рішення суду першої
інстанції по цій справі, відповідач
зазначає, з наданням відповідного
документального обґрунтування, що на
сьогоднішній день у Фірми "Т.М.М."-
товариства з обмеженою
відповідальністю відсутня фінансова
можливості вчасно проводити
розрахунки з контрагентами та
встановлений жорсткий графік
зобов'язань стосовно погашення наявної
заборгованості, що значно утруднює
виконання рішення суду.

Заявник також повідомляє, що він не
відмовляється від виконання своїх
зобов'язань перед позивачем, проте
звертається з проханням відстрочити їх
виконання для уникнення наслідків
визнання відповідача банкрутом.

Відповідно до статті 36 Закону України
"Про виконавче провадження" за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, державний виконавець за
власною ініціативою чи за заявою
сторін, а також самі сторони мають
право звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання. Вказаними
нормами визначено процесуальну
можливість вирішення питань,
пов'язаних з проблемами, що виникають
під час виконання рішення
господарського суду. У процесі
виконання рішення ймовірне виникнення
обставин, що ускладнюють виконання чи
роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочку чи
розстрочку виконання рішення, зміну
способу і порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору. На
необхідність врахування цих обставин
також наголошує Вищий господарський
суд України у постанові пленуму "Про
деякі питання практики виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів України" №9 від 17.10.2012.

Отже, розглянувши заяву про відстрочку
виконання рішення, врахувавши можливі
негативні наслідки для боржника, при
виконання рішення у встановлений
строк, та стягувача, при затримці
виконання рішення, колегія суддів
дійшла висновку про відстрочення
виконання рішення Господарського суду
міста Києва у справі № 910/9116/13 від 03.02.2014
не на 2 роки, а на 1 рік.

Колегія суддів приймає до уваги і ту
обставину, що при застосуванні статті
121 Господарського процесуального
кодексу України щодо відстрочки
виконання вказаного рішення є більш
вірогідним і є підстави вважати, що
відповідач здійснить заходи по його
належному та своєчасному виконанню.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку про відмову у задоволенні
апеляційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ласка
Лізинг"

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ласка
Лізинг" залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста
Києва від 03.02.2014 по справі
№ 910/9116/13 змінити.

3. Частину 3 резолютивної частин рішення
викласти у наступній редакції:

Відстрочити виконання рішення
Господарського суду міста Києва від
03.02.2014 у справі № 910/9116/13 на 1 (один) рік.

4.Матеріали справи № 910/9116/13 повернути
Господарському суду міста Києва.

5.Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Б.В. Отрюх

Судді
Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко