ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2014 р.Справа № 922/1250/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання
Лук'яненко Ю.Ю.

розглянувши справу

за позовом Іноземного підприємства
"Кока - Кола Беверіджиз Україна
Лімітед", смт. В. Димерка до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лікон-Трейд",
м. Харків простягнення коштівза
участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Іноземне підприємство «Кока-Кола
Беверіджиз Україна Лімітед» (позивач)
звернулось до господарського суду
Харківської області із позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Лікон-трейд»
(відповідач) про стягнення коштів у
розмірі - 24364,53 грн. та судових витрат у
розмірі - 1827,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані
порушенням відповідачем зобов'язань за
договором поставки № від 11.12.2012
року в частині повного та своєчасного
розрахунку за поставлений товар.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 02.04.2014 року
порушено провадження у справі та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 16.04.2014 року об 10:45 год.

16.04.2014 року представником позивача
через канцелярію суду клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи.

15.05.2014 року представником позивача
через канцелярію суду клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи. у поясненнях повідомлено суд
про надмірно сплачену суму судового
збору, у зв'язку із чим, розмір
сплаченого судового збору склав 6377,62
грн. замість 1827,00 грн.

26.05.2014 року представником позивача
через канцелярію суду надано
клопотання про розгляд справи за його
відсутності та додаткові пояснення.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився. Про час та місце
проведення судового засідання
неодноразово повідомлявся належним
чином з поштовим повідомленням про
відправлення яке ним отримано, що
підтверджується матеріалами справи
(а.с.42). Витребувані письмові докази та
відзив на позов відповідач не надав.

Відповідно до положень статті 69
Господарського процесуального кодексу
України розгляд справи неодноразово
відкладався з 16.04.2014 року по 27.05.2014 року.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2
постанови № 18 Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року).

Згідно із статтею 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 27.05.2014 року було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, суд встановив наступне.

11.12.2012 року між Іноземним підприємством
«Кока-Кола Беверіджиз Україна Лімітед»
(постачальник-позивач) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Лікон-трейд» ( покупець-відповідач)
укладено договір поставки № .
Згідно до умов пункту 2.1. договору
постачальник зобов'язується
передавати у власність покупцеві, а
покупець приймати та оплачувати на
умовах і у порядку, визначених цим
договором та додатками до нього, товар
в асортименті та за цінами, вказаними у
специфікації, яка підписана та
скріплена печатками сторін та є
невід'ємною частиною цього
договору(а.с. 12).

Термін дії договору встановлено
пунктом 12.1 договору з 11.12.2012 року -31.12.2017
року.

Згідно пункту 4.2 договору встановлено,
що усі розрахунки за цим договором
здійснюються винятково в національній
валюті України. Оплата партії
поставленого товару провадиться на
підставі товарно-транспортної
накладної, підписаної сторонами в
гривнях шляхом перерахування коштів на
поточний рахунок постачальника чи
готівкою у відповідності з лімітами та
порядком, які встановлено чинним
законодавством України.

Пунктом 4.9 договору поставки
зобов'язано покупця за результатами
кожного календарного кварталу
проводити звірку взаємних розрахунків.

Розділом 5 договору визначено умови,
строки поставки та прийому товару, де
пунктом 5.2 встановлюється, що
замовлення на поставку складається в
письмовій формі і направляється
постачальнику факсом, поштою, через
систему EDI, або через представника
постачальника , або в будь якому разі
способом що дає можливість
ідентифікувати покупця та дату
відправлення замовлення.

Згідно пункту 5.3 поставка здійснюється
в строки визначені в замовленні , або
погоджені сторонами окремо.

Відповідно до пункту 12.2 договору
поставки, розділу про комерційні умови,
визначено терміни оплати за поставлену
продукцію: категорія «безалкогольні
напої» - 28 днів з дати поставки товару
даного виду; категорія «соки» -28 днів з
дня поставки товару даного виду;
категорія «алкогольні напої» - 50 днів з
дати поставки товару даного виду.

Згідно з пунктом 12.3 встановлено строк
прийняття замовлення до виконання 3 дні
з дати отримання замовлення.

На виконання вимог договору поставки,
позивачем поставлено товар на суму 24582,
24 грн. що підтверджується
товарно-транспортною накладною №
(а.с.66-67).

У підтвердження виконання зобов'язання
позивачем за договором поставки №
від 11.12.2012 року позивачем
долучено податкову накладну на суму
24582,24 грн. (а.с. 68-69).

13.01.2014 року між сторонами складений акт
звірки взаєморозрахунків станом на
13.01.2014 року за період з 01.08.2013 по 13.01.2014,
який підписано обома сторонами та
скріплено печатками(а.с. 54).

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач суму заборгованості не
оплатив, що є причиною виникнення
спору.

Частиною 1 статті 11 Цивільного кодексу
України встановлено, що цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до частини 1 статті 202
Цивільного кодексу України правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною 1 статті 181 Господарського
суду України господарський договір за
загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Частиною 1 статті 193 Господарського
кодексу України передбачено, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 175
Господарського кодексу України
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Дії сторін (передача продавцем товару
покупцю за накладною, прийняття товару
покупцем) свідчать про виникнення між
ними правовідносин поставки.

Частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу
України передбачено, що одностороння
відмова вiд зобов'язання або
одностороння змiна його умов не
допускається, якщо iнше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином вiдповiдно
до умов договору та вимог цього
Кодексу, iнших актiв цивiльного
законодавства.

Доказів здійснення оплати за спірною
угодою відповідач суду не надав.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов'язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред'явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, враховуючи те, що
сума заборгованості відповідача
підтверджується зібраними у справі
матеріалами, то за відсутності доказів
сплати відповідачем заборгованості за
поставлений товар, позовні вимоги про
стягнення суми боргу у розмірі 24364,53
грн., судом визнаються обґрунтованими
та такими що підлягають задоволенню у
повному обсязі.

З урахуванням викладеного,
господарський суд дійшов до висновку,
що позов підлягає задоволенню у
повному обсязі.

У зв'язку із прийняттям Верховною Радою
України Закону України "Про судовий
збір" від 08.07.2011 № 3674-VI, який набрав
чинності 01.11.2011р. (пункт 1 статті 10
Закону), розмір ставок судового збору
встановлено виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати.

Статтею 4 Закону України "Про судовий
збір" передбачено, що судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Статтею 8 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2014 року" встановлено,
що мінімальна заробітна плата у
місячному розмірі з 01 січня 2014 року
становить 1 218 грн. 00 коп.

В підпунктах 1 та 2 пункту 2 частини 2
статті 4 Закону України "Про судовий
збір" визначений розмір ставки
судового збору, а саме за подання до
господарського суду позовної заяви
майнового характеру розмір ставки
судового збору складає 2 відсотки від
ціни позову, але не менше 1,5 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 60 розмірів мінімальних
заробітних плат.

Отже відповідно до вказаних вище вимог,
судовий збір становить 1 827 грн. 00 коп.

Відповідно до вимог статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, при задоволені позову судові
витрати у справі покладаються на
відповідача.

Керуючись статтями 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 75, 82 -
85, 115 - 117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лікон-Трейд" ( , р/р 3067 в ХВ ПАТ
"Укрексімбанк", МФО 351618, вул.
Малиновського, 3, м. Харків 61052) на
користь Іноземного підприємства "Кока -
Кола Беверіджиз Україна Лімітед"
(, смт. Велика Димерка, 51 км.
С-Петербурзького шосе, Броварський р-н.,
Київська обл. 07442, п/р 7019, в ПАТ
Сітібанк, МФО 3000584) 24 364 (двадцять чотири
тисячі триста шістдесят чотири) грн. 53
коп. - суми основної заборгованості та 1
827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім)
грн. 00 коп. витрат зі сплати судового
збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повернути Іноземному підприємству
"Кока - Кола Беверіджиз Україна Лімітед"
(, смт. Велика Димерка, 51 км.
С-Петербурзького шосе, Броварський р-н.,
Київська обл. 07442, п/р 7019, в ПАТ
Сітібанк, МФО 3000584) зайво сплачений
судовий збір у розмірі 4 550 (чотири
тисячі п'ятсот п'ятдесят) грн. 62 коп.,
перерахований платіжним дорученням №
195409 від 12.09.2013 року, оригінал якого
знаходиться в матеріалах справи №
922/1250/14 (а.с.8). про що видати ухвалу.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Харківського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Харківської області.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 30.05.2014
року

Суддя О.О. Ємельянова