ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2014 р.Справа № 922/1241/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання
Ямщикової М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" м. Київ
до Приватного акціонерного товариства
"Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла" м. Харків про стягнення
1743326,70 грн. за участю представників
сторін:

позивача - Єфременко О.О., довіреність №
14-3 від 08.01.2013 р.;

відповідача - Гончар О.П., довіреність
від 03.01.2012 р.

ВСТАНОВИВ:

01 квітня 2014 року Публічне акціонерне
товариство "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України", м. Київ,
звернулось до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
про стягнення з Приватного
акціонерного товариства
"Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла", м. Харків, 1505132,97 грн. боргу,
16280,16 грн. інфляційних витрат, 144697,23 грн.
пені, 77216,35 грн. 3% річних та 34867 грн.
судового збору, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що відповідач в порушення
умов договору № 3140 від 30.09.2011 р.
неналежним чином виконав свої
зобов"язання щодо повної та своєчасної
оплати природного газу.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 04 квітня 2014
року було прийнято вказану позовну
заяву, порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 14 квітня 2014
року.

В судовому засіданні 14 квітня 2014 року
було оголошено перерву до 14 травня 2014
року.

12 травня 2014 року представник
відповідача надав відзив на позовну
заяву, в якому проти позову заперечував
з посиланням на те, що на момент
звернення позивача до суду питання
заборгованості було врегульовано
укладеним договором від 11.02.2014 р. № 72/30,
тому вимога про стягнення 1505132,97 грн.
заборгованості , 16280,16 грн. інфляційних
витрат, 77216,35 грн. 3% річних та 34867 грн.
судового збору є неправомірною. Крім
того, представник відповідача надав
додаткові документи, які долучені
судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 14 травня 2014 року
було оголошено перерву до 20 травня 2014
року.

20 травня 2014 року представник
відповідача надав до суду заяву, в якій
просив суд застосувати строк позовної
давності до вимог про стягнення 144697,23
грн. пені.

20 травня 2014 року представник
відповідача надав доповнення до
відзиву на позовну заяву, в яких
зазначив, що враховуючи, що договір про
організацію взаєморозрахунків від
11.02.2014 р. № 72/30 на момент звернення
позивача до суду був чинним, його
вимоги про стягнення заборгованості за
договором купівлі - продажу природного
газу № 3140 від 30.09.2011 р., пені,
інфляційних витрат та 3% річних є
необґрунтованими та безпідставними.

20 травня 2014 року представник позивача у
судовому засіданні підтримував
позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову
заперечував з мотивів, наведених у
відзиві та доповненнях до відзиву.

Розглянувши матеріали
справи, повно та всебічно дослідивши
обставини та докази на їх
підтвердження, вислухавши
уповноважених представників сторін,
судом встановлено наступне.

30 вересня 2011 року між Публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
м. Київ, (позивач) та Приватним
акціонерним товариством
"Теплоенергетичний центр Роганського
промвузла", м. Харків, (відповідач) був
укладений договір № 3140, у
відповідності до умов якого позивач
зобов"язується передати відповідачу
імпортований природний газ для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а
відповідач, в свою чергу, прийняти та
оплатити його в обсязі та на умовах
цього договору.

Також сторони до договору уклали
додаткові угоди № 1 від 11.10.2011 р., № 1/2
від 03.01.2012 р., № 2 від 31.01.2012 р., № 3 від
27.06.2012 р., № 4 від 30.11.2012 р., № 5 від 28.12.2012
р., якими частково змінили деякі пункти
вказаного договору.

На виконання умов вказаного договору
позивачем було поставлено відповідачу
природний газ на загальну суму 18451515,23
грн., що підтверджується актами
приймання - передачі природного газу
від 31.10.2011 р., від 30.11.2011 р., від 31.12.2011 р.,
від 31.01.2012 р., від 29.02.2012 р., від 31.03.2012 р.,
від 30.04.2012 р., від 31.05.2012 р., від 30.06.2012 р.,
від 31.07.2012 р., від 31.08.2012 р., від 30.11.2012 р.,
від 30.11.2012 р., від 30.11.2012 р., від 18.03.2013 р.,
які підписані обома сторонам та
скріплені печатками сторін.

Пунктом 6.1 договору передбачено,
остаточний розрахунок здійснюється
відповідачем до 14-го числа місяця
наступного за місяцем поставки газу.

Позивач зазначає, що відповідач за
отриманий газ розрахувався частково на
суму 16946382,26 грн.

Позивач зазначає, що внаслідок
неналежного виконання прийнятих на
себе зобов"язань щодо повної та
своєчасної оплати, у відповідача
виникла заборгованість у сумі 1743326,70
грн.(основний борг з урахуванням пені,
інфляційних витрат та 3% річних), що і
стало підставою позивачу для звернення
до господарського суду з відповідним
позовом.

Відповідач, в свою чергу, проти позову
заперечував та зазначив, що на момент
звернення позивача до суду для
проведення взаєморозрахунків щодо
погашення спірної заборгованості
відповідача за спожитий природний газ
по договору від 30.09.2011 р. № 3140 було
врегульовано договором від 11.02.2014 р. №
72/30, тобто вимога про стягнення 1505132,97
грн. є неправомірною, тому і вимога про
стягнення 16280,16 грн. інфляційних витрат,
77216,35 грн. 3% річних та 34867 грн. судового
збору є неправомірною.

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 30 вересня 2011 року
між сторонами був укладений договір №
3140, за яким відповідач заборгував
позивачу за поставлений природний газ
суму 946382,26 грн.

11 лютого 2014 року між ГУ ДКСУ в
Харківській області, Департаментом
фінансів Харківської обласної
адміністрації, Департаментом ЖКГ та
розвитку інфраструктури Харківської
обласної державної адміністрації,
відповідачем та позивачем, на підставі
п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 ЗУ "Про державний
бюджет України на 2014 рік" та постанови
КМУ від 29.01.2014 р. № 30 було укладено
договір № 72/30 про організацію
взаєморозрахунків, відповідно до якого
у визначеній сторонами послідовності
після отримання від 3-ої сторони по
договору, відповідач перераховує
позивачу грошові кошти в сумі 1505132,97
грн., в тому числі податок на додану
вартість 250855,50 для погашення
заборгованості за спожитий природний
газ за 2012 рік згідно договору від 30.09.2011
р. № 3140.

Пунктом 10 вказаного договору
передбачено, що сторони зобов"язуються
в тому числі не вчиняти до проведення
взаєморозрахунків дій з погашення
заборгованості відповідно до договору.

Згідно з пунктом 13 договору, договір
набирає чинності з моменту його
підписання сторонами і діє до повного
виконання сторонами своїх зобов"язань.

Пунктом 15 договору, сторони засвідчили,
що після виконання договору вони не
мають одна до одної жодної претензії
стосовно предмета договору.

Відповідно до ст.629 ЦК України, договір
є обов"язковим для виконання сторонами.

Суд з"ясував, що відповідач погасив
заборгованість перед позивачем в сумі
1505132,97 грн. 01 квітня 2014 року, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 2, в графі "призначення платежу"
зазначені договори № 72/30 від 11.02.2014 р. та
договір № 3140 від 30.09.2011 р.

Стаття 129 Конституції України
відносить до основних засад
судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов"язок
доказування певних обставин
покладається на особу, яка посилається
на ці обставини. Обов"язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обгрунтовують його вимоги та
заперечення. Це стосується позивача,
який повинен доказати факти, на
підставі яких пред"явлено позов, а
також відповідача, який має можливість
доказувати факти, на підставі яких він
будує заперечення проти позову.

У відповідності до вимог ст. 54 ГПК
України позовна заява повинна містити
виклад обставин, на яких грунтуються
позовні вимоги з зазначенням доказів.
До обставин, на яких позивач
обгрунтовує свої вимоги, відносять
обставини, які становлять предмет
доказування у справі. Предмет
доказування це сукупність обставин,
які необхідно встановити для
правильного вирішення справи. У
предмет доказування включаються факти
матеріально-правового характеру, що є
підставою вимог позивача та заперечень
відповідача.

Суд встановив, що сторони уклали новий
договір № 72/30 про організацію
взаєморозрахунків від 11.02.2014 р., яким
встановили інший порядок погашення
заборгованості за договором № 3140 від
30.09.2011 р., яким передбачили не вчиняти
до проведення взаєморозрахунків дій з
погашення заборгованості відповідно
до договору та те, що сторони
засвідчують, що після виконання
договору вони не мають одна до одної
жодної претензії стосовно предмета
договору, договір № 72/30 від 11.02.2014 р. був
виконаний його сторонами, та
відповідачем було погашено
заборгованість перед позивачем в
сумі1505132,97 грн.

Фактично, на момент порушення
провадження у справі, заборгованість
відповідача за спожитий природний газ
за договором купівлі-продажу від 30.09.14
р. була погашена в повному обсязі, в
межах виконання договору № 72/30 про
організацію взаєморозрахунків від
11.02.2014 р.

Враховуючи викладені обставини, суд
дійшов висновку про те, що позовні
вимоги про стягнення 1 505 132,97 грн. боргу,
16280,16 грн. інфляційних витрат, 144697,23 грн.
пені, 77216,35 грн. 3% річних є
необгрунтованими та безпідставно
заявленими, та дійшов висновку
відмовити в їх задоволенні.

Стосовно заявленого відповідачем
клопотання про застосування спливу
строку позовної давності, суд зазначає
наступне.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Стаття 257 Цивільного кодексу України
визначає, що загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 2 ст. 258 ЦК України встановлена
скорочена позовна давність до вимог
про стягнення неустойки(штрафу, пені).

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна
давність застосовується лише за
наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити у судовому
рішенні, чи порушене право на
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право та чи
інтерес не порушені, суд відмовляє в
позові з підстав його
необґрунтованості. І лише, якщо буде
встановлено, що право або охоронюваний
законом інтерес особи дійсно порушені,
але позовна давність спливла і про це
зроблено заяву іншою стороною у
справі, суд відмовляє в позові у зв'язку
зі спливом позовної давності - за
відсутності наведених позивачем
поважних причин її пропущення.

Як вже було раніше зазначено, судом
відмовлено позивачу в задоволенні
позову з підстав не доведеності
позивачем факту, що його право було
порушено при зверненні з позовом до
суду.

Враховуючи викладені обставини, те, що
право позивача не було порушено при
зверненні з позовом до суду, суд не
вбачає підстав для застосування строку
позовної давності, оскільки строк
позовної давності застосовується лише
у випадку порушення права. Тому суд
відмовляє відповідачу в задоволенні
клопотання про застосування строку
позовної давності.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ч. 1 ст. 49 ГПК
України. У спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
судовий збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Таким чином, судовий
збір у даній справі покладається на
позивача.

На підставі ст.ст. 257, 261, 526, ст. 629 ЦК
України, керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, 54,
ст.ст.82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повне рішення складено 26.05.2014 р.

Суддя О.В. Смірнова