ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року Справа № 5013/1744/11

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Дунаєвської Н.Г.,

Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну

скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю " Станція
Придніпровська"

на постанову Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 20
лютого 2014 року

у справі № 5013/1744/11

господарського суду Кіровоградської
області

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю " Станція
Придніпровська"

до Управління охорони,
використання і відтворення водних
біоресурсів та регулювання рибальства
в Кіровоградській області

за участю третьої особи ,яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні

позивача Державне підприємство
"Укрриба"

за участю третьої особи ,яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні

відповідача Онуфріївська районна
державна адмістрація

про про зобов'язання повернути
майно та заборону вчиняти дії

за участю представників

позивача - не з'явився

відповідача - Кобец О.С.

треті особи - 1. не з'явився

2. не з'явився

ВДВС не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Кіровоградської області від 26 грудня
2013 року (суддя Тимошевська В.В.)
залишеною без змін постановою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 20 лютого 2014
року (судді Парусніков Ю.Б., Білецька
Л.М., Кощеєв І.М.) скаргу управління
охорони, використання і відтворення
водних біоресурсів та регулювання
рибальства в Кіровоградській області
на дії відділу примусового виконання
рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Кіровоградській
області від 28 лютого 2013 року (вхідний №
363/13-г від 28 лютого 2013 року) задоволено.
Визнано недійсною постанову старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області про
накладення штрафу від 25 лютого 2013 року
(ВП № 32554329).

Не погоджуючись з вищезазначеними
ухвалою та постановою Товариство з
обмеженою відповідальністю "Станція
Придніпровська" звернулась до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою в якій просить
ухвалу господарського суду
Кіровоградської області від 26 грудня
2013 року та постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 20 лютого 2014
року скасувати та прийняти нове
рішення, яким повністю відмовити у
задоволенні скарги управління охорони
використання і відтворення водних
біоресурсів та регулювання рибальства
в Кіровоградській області від 28 лютого
2013 року.

В обґрунтування зазначених вимог
заявник касаційної скарги посилається
на неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування господарськими судами
першої та апеляційної інстанцій норм
процесуального права, вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що рішенням
господарського суду Кіровоградської
області від 28 листопада 2011 року в
задоволенні позовних вимог ТОВ
"Станція Придніпровська" про
зобов'язання відповідача повернути
таку ж кількість риби, яка була
незаконно вилучена 02 вересня 2011 року
згідно акту від 02 вересня 2011 року;
зобов'язання відповідача повернути
незаконно вилучені риболовні снасті:
один невід вартістю 26000,00 грн., один ятір
вартістю 8000,00 грн., сітки тканеві 2100,00
погонних метри вартістю 23 100,00 грн.,
сітки мисини 5800 погонних метри
вартістю 37700,00 грн.; заборону
відповідачу чинити перешкоди у
здійсненні господарської діяльності
на території н/б лиманного ТРГ в с.
Успенка, Онуфріївського району,
Кіровоградської області, що
розташоване на земельній ділянці
площею 903,4 га., у тому числі водне
дзеркало 812,2 га., під дамбами та
дерево-чагарниковими насадженнями - 91,2
га., відмовлено повністю.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 21
лютого 2012 року, залишеною без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 24 травня 2012 року, рішення
господарського суду Кіровоградської
області від 28 листопада 2011 року у
справі № 5013/1744/11 скасовано частково.
Позовні вимоги задоволено частково.
Зобов'язано відповідача повернути
незаконно вилучені риболовні снасті:
один невід вартістю 26000,00 грн., один ятір
вартістю 8000,00 грн., сітки тканеві 2100
погонних метри вартістю 23100,00 грн.,
сітки мисини 5800 погонних метри
вартістю 37700,00 грн. В іншій частині
позовних вимог відмовлено. Стягнуто з
відповідача на користь позивача
державне мито в сумі 948,00 грн. за розгляд
справи господарським судом
Кіровоградської області, 183,44 грн.
витрат по сплаті послуг на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу, судовий збір за
розгляд апеляційної скарги у сумі 948,00
грн.

03 березня 2012 року на виконання
постанови Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 21
лютого 2012 року видано відповідні
накази.

Зазначені накази прийнято до виконання
відділом примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Кіровоградській області (далі-УДВС ГУЮ
у Кіровоградській області) та згідно
постанови від 14 травня 2012 року відкрито
виконавче провадження ВП № 32554329 з
виконання наказу господарського суду
про зобов'язання відповідача повернути
майно (а. с. 127 том 5 ).

20 червня 2012 року постановою старшого
державного виконавця зазначеного
відділу виконавчий документ по
виконавчому провадженню ВП № 32554329
повернуто стягувачу на підставі п. 6 ч. 1
ст. 47 Закону України "Про виконавче
провадження" (у боржника відсутнє
визначене виконавчим документом майно)
(а. с. 137 том 5 ).

Ухвалою господарського суду від 07
листопада 2012 року за результатами
розгляду скарги ТОВ "Станція
Придніпровська" визнано незаконною
зазначену вище постанову про
повернення виконавчого документа.

Згідно постанови державного виконавця
від 15 січня 2013 року виконавче
провадження ВП № 32554329 відновлено (а. с. 5
том 5).

08 лютого 2013 року старшим державним
виконавцем винесено постанову про
накладення на відповідача (боржника)
штрафу у розмірі 680,00 грн. за
невиконання без поважних причин
рішення суду у встановлений державним
виконавцем строк (а. с. 7 том 5).

Згідно вимоги державного виконавця від
12 лютого 2013 року, боржникові
встановлено строк для виконання
рішення суду протягом трьох днів з
моменту отримання даної вимоги та
зобов'язано надати до відділу
примусового виконання рішень УДВС ГУЮ
у Кіровоградській області
підтверджуючі документи (а. с. 8 том 5).

Зазначена вимога направлена на адресу
відповідача та, як зазначає орган ДВС,
отримана боржником 18 лютого 2013 року,
підтвердженням чого є відповідне
поштове повідомлення (а. с. 9 том 5).

25 лютого 2013 року старшим державним
виконавцем винесено постанову про
накладення на відповідача штрафу в
розмірі 1360,00 грн. за повторне
невиконання без поважних причин
рішення суду у встановлений державним
виконавцем строк (а. с. 10 том 5).

26 лютого 2013 року державним виконавцем
виставлено повторну вимогу щодо
виконання рішення суду протягом трьох
робочих днів з моменту отримання даної
вимоги (а. с. 12 том 5).

15 березня 2013 року державним виконавцем
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження на підставі п.
11 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про виконавче
провадження" з обґрунтуванням того, що
державним виконавцем проведено всі
необхідні заходи щодо виконання
рішення суду, передбачені Законом
України "Про виконавче провадження", а
саме за невиконання рішення суду
застосовано штрафні санкції, а також за
невиконання законних вимог державного
виконавця направлено подання до
прокуратури щодо вирішення питання
про притягнення винних осіб до
кримінальної відповідальності, проте
виконати рішення суду без участі
боржника неможливо (а. с. 160 том 4 ).

Ухвалою господарського суду
Кіровоградської області від 15
листопада 2013 року, яка залишена без
змін постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від 23
грудня 2013 року у справі № 5013/1744/11 за
скаргою відповідача на дії відділу
примусового виконання рішень УДВС ГУЮ
у Кіровоградській області, визнано
недійсною постанову старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень УДВС ГУЮ
у Кіровоградській області про
накладення штрафу від 08 лютого 2013 року
(ВП № 32554329) за невиконання без поважних
причин рішення суду у встановлений
державним виконавцем строк.

28 лютого 2013 року відповідач подав
скаргу на дії старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень УДВС ГУЮ у
Кіровоградській області щодо
винесення постанови про повторне
накладення штрафу від 25.02.2013 р. за
невиконання без поважних причин
рішення суду у встановлений державним
виконавцем строк.

Ухвалою господарського суду
Кіровоградської області від 26 грудня
2013 року, скаргу відповідача на дії
відділу примусового виконання рішень
УДВС ГУЮ у Кіровоградській області
задоволено, постанову старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень УДВС ГУЮ
у Кіровоградській області від 25 лютого
2013 р. (ВП № 32554329) про повторне
накладення штрафу за невиконання без
поважних причин рішення суду у
встановлений державним виконавцем
строк визнано недійсною.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України "Про виконавче
провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV
(далі - Закон № 606-ХІV).

Відповідно до ст. 75 Закону України "Про
виконавче провадження" після відкриття
виконавчого провадження за виконавчим
документом, що зобов'язує боржника
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, державний виконавець
перевіряє виконання рішення не пізніше
ніж на наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Відповідно до ст. 89 Закону України "Про
виконавче провадження" у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

З наведеної норми випливає, що
підставою для накладення штрафу є
невиконання боржником без поважних
причин рішення суду у встановлений
державним виконавцем строк. При цьому,
штраф у подвійному розмірі
накладається на боржника у разі
повторного невиконання без поважних
причин рішення у встановлений
державним виконавцем новий строк.

Оскільки першу постанову старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень УДВС ГУЮ
про накладення штрафу від 08 лютого 2013
року (ВП №32554329) визнано господарським
судом недійсною (ухвала господарського
суду Кіровоградської області від 15
листопада 2013 року, яка залишена без
змін постановою ДАГС від 23 грудня 2013
року та постановою Вищого
господарського суду України від 25
березня 2014 року), тому безпідставним є
повторне накладення на відповідача
штрафу, за те ж саме правопорушення,
згідно постанови старшого державного
виконавця від 25 лютого 2013 року (ВП №
32554329), оскільки повторне накладення
штрафу можна вважати правомірним лише
за умови правомірності накладення
штрафу вперше, тобто повторне
накладення штрафу є похідним від
накладення штрафу вперше.

Доводи Товариства з обмеженою
відповідальністю " Станція
Придніпровська", викладені в
касаційній скарзі, спростовуються
вищенаведеними обставинами.

З огляду на викладене, судова колегія,
дійшла висновку про обґрунтованість
оскаржуваного рішення, як такого, що
прийнято відповідно до обставин та
матеріалів справи з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вищого господарського
суду дійшла висновку про те, що
оскаржувана постанова суду
апеляційної інстанції прийнята з
повним, всебічним та об'єктивним
з'ясуванням обставин, які мають
значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
правові підстави для задоволення
касаційної скарги відсутні.

Таким чином, доводи заявника
касаційної скарги про порушення і
неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
під час прийняття оскаржуваних
процесуальних документів не знайшли
свого підтвердження, в зв'язку з чим
підстав для зміни чи скасування
законного та обґрунтованого судового
рішення колегія суддів Вищого
господарського суду України не вбачає.

З огляду на зазначене, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що постанову суду
апеляційної інстанції слід залишити
без змін, а касаційну скаргу - без
задоволення.

На підставі наведеного вище і
керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111
Господарського процесуального кодексу
України,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю " Станція
Придніпровська" залишити без
задоволення.

2. Постанову Днпропетровського
апеляційного господарського суду від 20
лютого 2014 року зі справи № 5013/1744/11
залишити без змін.

Головуючий суддя
І. А. Плюшко

Судді
Н. Г. Дунаєвська

С. С. Самусенко