ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року Справа № 920/438/13

Вищий господарський суд України в
складі колегії суддів:

Черкащенка М.М. - головуючий, Жукової
Л.В. (доповідач), Студенця
В.І.,розглянувши касаційну скаргу
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4на
постановуХарківського апеляційного
господарського суду від 12.11.2013 р.у
справі № 920/438/13 господарського суду
Сумської областіза позовомфізичної
особи-підприємця ОСОБА_4дофізичної
особи-підприємця ОСОБА_5провиділення в
натурі частини нежитлового
приміщенняв судовому засіданні взяли
участь представники від:

позивача: ОСОБА_4, ОСОБА_6 (дов. від
22.05.2014р.);

відповідача: ОСОБА_7 (дов. від 24.04.2012р.);

В судовому засіданні 21.05.2014
року оголошувалася перерва до 28.05.2014
року

ВСТАНОВИВ:

ФОП ОСОБА_4 звернувся до господарського
суду Сумської області з позовом до ФОП
ОСОБА_5 в якому просить виділити йому в
натурі у приватну власність Ѕ частку
нежитлового приміщення (літера А'-ІІ,
площею 826,5 кв.м, вбиральня С) за адресою:
АДРЕСА_1 що перебуває у спільній
частковій власності, припинити право
спільної часткової власності ФОП
ОСОБА_4 на Ѕ частку даного нежитлового
приміщення (літера А'-ІІ, площею 826,5 кв.м,
вбиральня С) за адресою: АДРЕСА_1 та
визнати за ФОП ОСОБА_4 право власності
на Ѕ частку нежитлового приміщення
(літера А'-ІІ, площею 826,5 кв.м., вбиральня
С') за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 24 вересня 2013 року (суддя
Джепа Ю.А.) позов задоволено. Виділено в
натурі ФОП ОСОБА_4 належну йому на праві
часткової власності Ѕ частину
нежитлового приміщення (літера А'-ІІ,
площею 826,5 кв.м), що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, згідно першого
варіанту висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 735/736
від 15.08.2013 р., зафарбованого синім
кольором, що складається з наступних
приміщень: приміщення ІІ підвалу
площею 33,8 кв.м, приміщення IV підвалу
площею 2,0 кв.м, приміщення 2 (умивальник)
першого поверху площею 1,6 кв.м,
приміщення 3 (туалет) першого поверху
площею 1,6 кв.м, приміщення 4 (підсобне)
першого поверху площею 25,8 кв.м,
приміщення 6 (душова) першого поверху
площею 3,2 кв. м, частини приміщення 7
(цех) площею 309,55 кв.м, приміщення 14
(кабінет) другого поверху площею 18,6
кв.м, приміщення 15 (коридор) другого
поверху площею 17,1 кв.м, та визнати право
власності за ФОП ОСОБА_4 на вказані
приміщення. Припинено право спільної
часткової власності ФОП ОСОБА_4 на Ѕ
частину нежитлового приміщення (літера
А'-ІІ, площею 826,5 кв.м), що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1. Приміщення
загального користування - вбиральню
(літера С'), що належить на праві
спільної часткової власності ФОП
ОСОБА_4 на підставі договору купівлі
продажу Ѕ частки нежитлового
приміщення від 05.03.2012 р., посвідченого
приватним нотаріусом Сумського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрованого в реєстрі за № 1054,
залишити у спільній частковій
власності. Зобов'язано ФОП ОСОБА_4
провести у нежитловому приміщенні
(літера А'-ІІ, площею 826,5 кв.м), що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
наступні переустаткування: до
приміщення 4 першого поверху
улаштувати ганок, улаштувати дверний
проріз, вставити дверний блок; закласти
дверний отвір між приміщеннями 4 та 1
першого поверху, закласти проріз;
???улаштувати вхід до підвалу через
приміщення IV; демонтувати дверний блок,
закласти отвір між приміщеннями ІІ та І
підвалу;улаштувати сходи до приміщення
15 другого поверху, улаштувати вхід до
приміщення; ????улаштувати стіну
(перегородку) в приміщенні 7 (цех)
першого поверху, з розділенням на
приміщення площею 309,55 кв. м та 224,25 кв. м.
(з шириною 10,38 м та 7,52 м відповідно), як
зазначено в Додатку № 2 до висновку
судової будівельно-технічної
експертизи № 735/736 від 15.08.2013 р. для
першого варіанту розподілу.
Здійснювати переобладнання відповідно
до вимог ДБН А.3.1-5-2009 "Організація
будівельного виробництва" і "Положення
про надання дозволу на виконання
будівельних робіт". Зобов'язано ФОП
ОСОБА_5 у приміщені 7 (цех) першого
поверху нежитлового приміщення (літера
А'-ІІ, площею 826,5 кв.м), що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, демонтувати
підкранові колії, підвісний кран.
Стягнуто з ФОП ОСОБА_5 на користь ФОП
ОСОБА_4 8828,85 грн. в рахунок
відшкодування витрат останнього зі
сплати судового збору та оплати за
проведення судової експертизи.
Стягнуто з ФОП ОСОБА_5 в доход
державного бюджету судовий збір в сумі
229,85 грн.

Приймаючи рішення, господарський суд
першої інстанції зазначив, що
відповідно до ст. 364 Цивільного кодексу
України співвласник має право на виділ
у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності. Згідно
поданої до суду 24.09.2013 року заяви
позивач просив суд при здійсненні
виділення частки у належному йому з
відповідачем майні врахувати
запропонований експертом перший
варіант виділу - відповідно до
ідеальних часток співвласників, при
цьому перевагу надає частині
приміщень, які на графічному зображені
виділені синім кольором.
Перепланування, на яке посилається
відповідач та відображене у
виготовленому відповідачем 11.09.2013 року
технічному паспорті, не дає підстави
суду вважати його самочинним
будівництвом, яке потребує визнання
права власності на нього, як це
передбачено п. 3.11 Інструкції щодо
проведення поділу, виділу та
розрахунку часток об'єктів нерухомого
майна, затвердженої Наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 18.06.2007 р. № 55. На підставі
наведеного, господарський суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги
обґрунтовані, доведені матеріалами
справи та підлягають задоволенню.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 12.11.2013 року
(головуючий суддя: Черленяк М.І., судді:
Камишева Л.М., Шепітько І.І.), апеляційну
скаргу відповідача задоволено.
Рішення господарського суду Сумської
області від 24.09.2013 року у справі №
920/4381/13 скасовано та прийнято нове
рішення. В позові відмовлено. Стягнуто
з Фізичної особі-підприємця ОСОБА_4 на
користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 суму сплаченого судового збору
за подачу апеляційної скарги в розмірі
3733,75 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, апеляційний суд виходив з того,
що позивач не довів обставин, на які він
посилається, як на підставу своїх
позовних вимог, а господарський суд
першої інстанції не дослідив в повному
обсязі обставини справи. Крім того,
господарський суд першої інстанції в
порушення приписів Господарського
процесуального кодексу України в
рішення вийшов за межі позовних вимог
та зобов'язав ФОП ОСОБА_4 провести у
нежитловому приміщенні
переустаткування, а ФОП ОСОБА_5
демонтувати підкранові колії та
підвісний кран.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 подав
до Вищого господарського суду України
касаційну скаргу, в якій просить суд
касаційної інстанції постанову
Харківського апеляційного
господарського суду від 12.11.2013 р
скасувати, а рішення господарського
суду Сумської області від 24.09.2013р. у
справі №920/438/13 залишити в силі.

В обґрунтування своїх вимог, скаржник
посилається на те, що судом апеляційної
інстанції належним чином не досліджені
всі обставини справи, крім того
неправильно застосовані норми чинного
законодавства.

Відповідач не скористався правом,
наданим ст.1112 ГПК України та не
надіслав до Вищого господарського суду
України відзив на касаційну скаргу, що
не перешкоджає касаційному перегляду
оскарженого судового акта.

Заслухавши представників сторін,
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши, згідно ч.1 ст.1117
Господарського процесуального кодексу
України, наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в судових рішеннях,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково, виходячи з наступного.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що 15.03.2012 року
між ФОП ОСОБА_5 (продавець) та ФОП ОСОБА_4
(покупець) укладено Договір
купівлі-продажу Ѕ частки нежитлового
приміщення, який посвідчений
приватним нотаріусом Сумського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
та зареєстрований в реєстрі за № 1054.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2. Договору
продавець зобов'язується передати, а
покупець зобов'язується прийняти
нерухоме майно, а саме Ѕ частки
нежитлового приміщення літера А'-ІІ,
площею 826,5 кв.м., вбиральня С', яке
розташоване на земельній ділянці
території Сумської міської ради за
адресою:АДРЕСА_1.

З Витягу з державного реєстру
правочинів та Витягу про державну
реєстрацію прав вбачається, що Ѕ
частка нежитлового приміщення (літера
А'-ІІ, площею 826,5 кв.м., вбиральня С'), яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1
належить ФОП ОСОБА_4 на праві спільної
часткової власності.

ФОП ОСОБА_4 звертаючись до суду з
позовом, просив виділити йому в натурі
у приватну власність Ѕ частку із
спільного майна, що перебуває у
спільній частковій власності -
нежитлового приміщення (літера А'-ІІ,
площею 826,5 кв.м, вбиральня С'), що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
припинити його право спільної
часткової власності на Ѕ частку даного
нежитлового приміщення та визнати за
ним право власності на Ѕ частку
нежитлового приміщення (літера А'-ІІ,
площею 826,5 кв.м, вбиральня С'), що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.
Підставою позовних вимог позивач
вказує ст. ст. 183, 356, 364 ЦК України.

Виділ частки із майна, що є у спільній
частковій власності, не є правом, що
самостійно реалізується особою, яка
бажає виділу, а має здійснюватись на
підставі укладеного між усіма
співвласниками договору. Такий
висновок випливає з норми ч. 1 ст. 358 ЦК,
яка чітко встановлює засади здійснення
права спільної часткової власності за
згодою співвласників.

Згідно вимог ст. 361 ЦК України
співвласник має право самостійно
розпорядитися своєю часткою у праві
спільної часткової власності.

При цьому, здійснення права спільної
часткової власності повинно
відбуватися за згодою всіх
співвласників. Поряд з цим відповідно
до вимог ст. 367 ЦК України майно, що є у
спільній частковій власності, може
бути поділене в натурі між
співвласниками за домовленістю між
ними. При зазначених обставинах
оформлення права власності на об'єкти
нерухомого майна з видачею свідоцтва
про право власності проводиться
місцевими органами виконавчої влади на
підставі договору, що посвідчується
нотаріально.

За відсутності згоди співвласників
щодо володіння і користування, а також
при недосягнення домовленості про
спосіб та умови поділу майна спір може
бути вирішений у судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, між
співвласниками не було досягнуто
домовленостей про умови поділу майна,
що підтверджується наявними у
матеріалах справи документами.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
судову експертизу" судова експертиза -
це дослідження експертом на основі
спеціальних знань матеріальних
об'єктів, явищ і процесів, які містять
інформацію про обставини справи, що
перебуває у провадженні органів
дізнання, досудового та судового
слідства. Згідно ст. 41 ГПК України
проведення судової експертизи має бути
доручено компетентним організаціям чи
безпосередньо спеціалістам, які
володіють необхідними для цього
знаннями.

Учасники судового процесу мають право
пропонувати господарському суду
питання, які мають бути роз'яснені
судовим експертом. Однак, згідно ч. 2 ст.
41 ГПК України, остаточне коло питань,
які мають бути роз'яснені судовим
експертом, встановлюється
господарським судом в ухвалі.

При цьому важливим є те, що
процесуальний порядок призначення
судового експерта Законом України "Про
судову експертизу" віднесено до
гарантій незалежності судових
експертів.

Стаття 31 ГПК України передбачає, що
сторони мають право заявити відвід
судовому експерту, якщо він особисто,
прямо чи побічно заінтересований в
результаті розгляду справи, якщо він є
родичем осіб, які беруть участь в
судовому процесі, а також з мотивів
його некомпетентності.

Згідно ст. 4 Закону України "Про судову
експертизу", незалежність судового
експерта та правильність його висновку
забезпечуються, зокрема, присутністю
учасників процесу в передбачених
законом випадках під час проведення
судової експертизи.

Ухвалою господарського суду Сумської
області від 06.06.2013 року було призначено
судову будівельно-технічну експертизу,
проведення, якої доручено експерту
Сумського відділення Харківського
НДІСЕ ім.Бокаріуса.

На вирішення експерту поставлені
наступні питання:? 1.Яка ринкова
вартість об'єкту нерухомого майна -
нежитлового приміщення, розташованого
за адресою: АДРЕСА_1 2.Чи можливий виділ
в натурі Ѕ частин нежитлового
приміщення - виробничих будівель
(літера А'-ІІ, площею 826,5 кв.м, вбиральня
С'), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
відповідно до ідеальних часток
співвласників ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5,
якщо можливий, то в яких варіантах? Якщо
такий виділ неможливий, то які є
варіанти виділу в частках
співвласників - ФОП ОСОБА_4 (Ѕ) та ФОП
ОСОБА_5 (Ѕ), близьких до ідеальних, і який
розмір компенсації співвласникові,
частка якого після виділення в натурі
буде меншою за його ідеальну частку?

20.08.2013 р. до господарського суду
Сумської області надійшов висновок
судової будівельно-технічної
експертизи № 735/736 від 15.08.2013 р. разом з
матеріалами даної справи, відповідно
до якого ринкова вартість об'єкту
нерухомого майна - нежитлового
приміщення, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, станом на дату складання
висновку експертизи дорівнює 746 750 грн.;
з технічної точки зору можливий виділ в
натурі Ѕ частини нежитлового
приміщення - виробничої будівлі (літера
А'-ІІ, площею 826,5 кв.м, вбиральня С'), що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
відповідно до ідеальних часток
співвласників ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5
в розмірі Ѕ. На розгляд суду експертом
запропоновано два варіанти розподілу
нежитлових приміщень: ?????????відповідно
до ідеальних часток співвласників в
розмірі Ѕ; з відступом від ідеальних
часток з розрахунком компенсації
(розмір компенсації співвласнику,
частка якого після виділення в натурі
буде меншою за його ідеальну частку,
становить 38 534 грн. 70 коп.).

Статтею 355 Цивільного кодексу України
унормовано поняття і види права
спільної власності. Так, майно, що є у
власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності. Право
спільної власності виникає з підстав,
не заборонених законом. Спільна
власність вважається частковою, якщо
договором або законом не встановлена
спільна сумісна власність на майно.
Згідно зі статтею 356 Цивільного кодексу
України власність двох чи більше осіб
із визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю. Суб'єктами права спільної
часткової власності можуть бути
фізичні особи, юридичні особи, держава,
територіальні громади. Частиною першої
статті 364 Цивільного кодексу України
унормовано, що співвласник має право
на виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності. Разом з
цим, частиною другою зазначеної норми
Цивільного кодексу України визначено,
що у разі, коли виділ у натурі частки із
спільного майна не допускається згідно
із законом або є неможливим (частина
друга статті 183 цього Кодексу),
співвласник, який бажає виділу, має
право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки. Компенсація
співвласникові може бути надана лише
за його згодою. Зі змісту наведених
норм убачається, що у разі, коли майно
не може бути виділено в натурі або за
домовленістю співвласників, які
бажають зберегти усе майно у спільній
власності, співвласник, який
виділяється, має право вимоги щодо
сплати йому компенсації у грошовому
або іншому матеріальному виразі. При
цьому така компенсація надається
співвласнику лише за його згодою та за
наявності відповідної вимоги.
Відповідно до приписів статті 183
Цивільного кодексу України подільною є
річ, яку можна поділити без втрати її
цільового призначення. Неподільною є
річ, яку не можна поділити без втрати її
цільового призначення.

Зазначені норми (виділ частки,
припинення права на частку, поділ
майна) є самостійними правовими
інститутами, що відрізняються
підставами виникнення права та умовами
і способом його реалізації.

Відповідно до п. 1.2. Інструкції щодо
проведення поділу, виділу та
розрахунку часток об'єктів нерухомого
майна, затвердженої наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України від 18.06.2007 року № 55, поділ та
виділ частки в натурі здійснюється
відповідно до законодавства з наданням
Висновку щодо технічної можливості
поділу об'єкта нерухомого майна або
Висновку щодо технічної можливості
виділу в натурі частки з об'єкта
нерухомого майна.

Пунктом 3.1 вказаної Інструкції
передбачено, що розрахунок часток у
спільній власності на об'єкти
нерухомого майна виконується за
заявами всіх співвласників об'єктів
нерухомого майна.

Право кожного співвласника в спільній
частковій власності визначається
часткою, яка виражається в простих
правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При
цьому вказані в правовстановлювальних
документах розміри часток
співвласників на об'єкт нерухомого
майна в сумі повинні становити одиницю
(п.3.2 даної Інструкції).

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 11 від
24.10.11 "Про деякі питання практики
застосування розділу ХІІ1 ГПК України"
суд касаційної інстанції не зв'язаний
доводами касаційної скарги щодо
порушення чи неправильного
застосування нижчими судовими
інстанціями норм матеріального і
процесуального права та може
встановлювати порушення чи
неправильне застосування відповідних
норм, на які не було посилання в такій
скарзі.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий
господарський суд вийшов за межі
позовних вимог у порушення положень
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до пункту 2 статті 83
якого господарський суд, приймаючи
рішення, має право виходити за межі
позовних вимог, якщо це необхідно для
захисту прав і законних інтересів
позивачів або третіх осіб з
самостійними вимогами на предмет спору
і про це є клопотання заінтересованої
сторони. Також слід зауважити, що
резолютивна частина рішення, не
відповідає вимогам ст. 84
Господарського процесуального кодексу
України.

Господарський суд апеляційної
інстанції скасовуючи рішення суду
першої інстанції та відмовляючи в
позові не вказав на підставі яких
документів зроблено висновок про
самочинне будівництво, оскільки
технічний паспорт від 30.08.2012 року не
містить даних про самовільне
будівництво.

Крім того, суд апеляційної інстанції в
постанові посилаючись на висновок
судової будівельно-технічної
експертизи №735/736 від 15.08.2013 року
зазначає, що приміщення цеху з ремонту
є неподільною річчю, яку не можна
поділити без втрати цільового
призначення, однак висновки суду
апеляційної інстанції не відповідають
дійсності, оскільки відповідно до
висновку вказаного вище, експертизою
встановлено, що з технічної точки зору
можливий виділ в натурі Ѕ частини
нежитлового приміщення - виробничої
будівлі (літера А"-ІІ, площею 826,5 кв.м.),
що розташована за адресою: АДРЕСА_1,
відповідно до ідеальних часток
співвласників ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
розмірі Ѕ, а також висновків щодо
втрати цільового призначення цеху з
ремонту згаданий висновок не містить.

Отже, суди попередніх судових
інстанцій припустились неправильного
застосування приписів ч. 1 ст. 47 ГПК
України щодо прийняття судового
рішення суддею за результатами
обговорення усіх обставин справи та ч. 1
ст. 43 цього Кодексу стосовно
всебічного, повного і об'єктивного
розгляду в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності, що
відповідно до ч. 1 ст. 11110 ГПК України є
підставою для скасування судових
рішень у справі.

Касаційна ж інстанція відповідно до ч.2
ст.1117 ГПК України не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

З огляду на наведене справа має бути
передана на новий розгляд до суду
першої інстанції, при новому розгляді
справи суду належить врахувати
вищевикладене, більш повно та всебічно
перевірити дійсні обставини справи,
дати належну оцінку зібраним по справі
доказам, доводам та запереченням
сторін і в залежності від
встановленого та вимог закону
постановити законне та обґрунтоване
рішення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
12.11.2013 р. у справі № 920/438/13 та рішення
господарського суду Сумської області
від 24.09.2013р. у справі №920/438/13 скасувати.
Справу направити до господарського
суду Сумської області на новий розгляд.

Головуючий
Черкащенко
М.М.

Судді
Жукова Л.В.

Студенець
В.І.