м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/20/14 13.05.14
За позовом Кримського
професійно-технічного навчального
закладу "Ялтинське вище професійне
училище будівельних і харчових
до Приватного
акціонерного товариства "Лігобуд"
Суддя Бондаренко Г.П.
Представники сторін:
Від позивача не з`явився
Від відповідача Савченко С.М. (дов.
№ 30а від 12.02.2014 року)
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 13.05.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Кримський Республіканський
професійно-технічний навчальний
заклад "Ялтинське вище професійне
училище будівельних і харчових
технологій" (далі за текстом - позивач)
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Приватного акціонерного товариства
"Лігобуд" (далі за текстом - відповідач)
про стягнення основної заборгованості
у розмірі 12348,00 грн. за договором № 08/07
від 09.01.2007 року по наданню послуг на
проживання.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.01.2014 року позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі № 910/20/14, розгляд
справи призначено на 25.02.2014 року.

24.02.2014 року через відділ канцелярії
Господарського суду міста Києва
представником відповідача подано
відзив на позовну заяву, відповідно до
якого він проти позову заперечує з
підстав пропуску позивачем строків
позовної давності.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.02.2014 року судом відкладено
розгляд справи на 11.03.2014 року
відповідно ст. 77 ГПК України, у зв'язку з
неявкою позивача в судове засідання,
необхідністю витребування додаткових
доказів по справі.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.03.2014 року судом за
клопотанням позивача продовжено строк
розгляду справи на 15 днів, розгляд
справи відкладено на 14.03.2014 року, у
зв'язку з неявкою позивача в судове
засідання, необхідністю витребування
додаткових доказів по справі.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 14.03.2014 року, у
зв'язку з перебуванням судді
Бондаренко Г.П. у відпустці, справу №
910/20/14 передано для розгляду судді
Балацу С.В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.03.2014 року справу прийнято до
провадження судді Балаца С. В., розгляд
справи призначено на 15.04.2014 року.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 17.03.2014 року справу
№ 910/20/14 передано для розгляду судді
Бондаренко Г. П. та прийнято до її
провадження.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 15.04.2014 року, у
зв'язку з перебуванням судді
Бондаренко Г.П. у відпустці, справу №
910/20/14 передано для розгляду судді
Сіваковій В. В.

Ухвалою суду від 15.04.2014 року справу №
910/20/14 прийнято до провадження судді
Сівакової В.В. та призначено до
судового розгляду на 13.05.2014 року, про що
сторін було повідомлено належним
чином.

Розпорядженням В.о. Голови
господарського суду міста Києва від
29.04.2014 року справу № 910/20/14 передано для
подальшого розгляду судді Бондаренко
Г.П., в зв`язку з її виходом з відпустки
та прийнято до її провадження.

В судове засідання 13.05.2014 року
представник позивача не з'явився, хоча
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином.

Представник відповідача у справі проти
заявлених позовних вимог заперечував з
підстав пропуску позивачем строків
позовної давності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем у справі були неналежним
чином виконані (не в повному обсязі)
зобов`язання по оплаті наданих послуг
по проживанню працівників відповідача
у квітні - грудні 2008 року, що
підтверджується відповідними актами,
по договору № 08/07, з огляду на що у
відповідача існує заборгованість
перед позивачем.

Відповідачем у справі подано заяву про
застосування строків позовної
давності, а також надано відзив,
відповідно до якого відповідач
заперечує проти задоволення позовних
вимог через сплив строку позовної
давності для звернення з позовом. Так,
відповідач посилається, що лист
позивача № 01-8/574 з вимогою про оплату
наданих послуг в порядку ст.. 530 ЦК
України було отримано відповідачем
27.11.09 року, а отже строк позовної
давності за захистом порушено права
сплину 04.12.2012 року.

На відзив відповідача у справі,
позивачем 12.03.2014 року та 10.04.2014 року
було через канцелярію суду
заперечення на відзив, відповідно до
яких позивач вказує, що лист № 01-8/574
було направлено не за юридичною
адресою відповідача у справі, а отже
він не може вважатися вимогою у
розумінні ст. 530 ЦК України. Клопотання
про поновлення строків позовної
давності позивачем не подано, розгляд
справи просить здійснювати без участі
представника позивача.

Розглянувши подані матеріали,
заслухавши пояснення повноважного
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

09 січня 2007 року між Кримським
республіканським професійно-технічним
навчальним закладом «Ялтинське вище
професійне училище будівельних і
харчових технологій» та ЗАТ «Лігобуд»
(змінено назву на ПАТ «Лігобуд») було
укладено договорі № 08/07 від 09.01.2007 року,
відповідно до якого позивач, як
виконавець за умовами договору,
зобов`язується надавати послуги по
проживанню працівників відповідача із
розрахунку 20 грн. доба з людини за
проживання в кількості до 25 осіб, а
відповідач, як замовник за умовами
договору, зобов`язується виконувати
передплату в розмірі 100% суми наданих
послуг (пункти 1.1., 2.1 договору).

Відповідно до п. 2.2 договору, відповідач
щомісячно здійснює доплату (при
перерахунку) по факту проживання
працівників ПАТ «Лігострой» на
підставі підписаних сторонами актів
приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до пункту 3 договору, строк
дії договору складає до 31 грудня 2007
року.

Після закінчення дії договору № 08/07 від
09.01.2007 року, між позивачем та
відповідачем підписано уповноваженими
особами та скріплено печатками
господарюючих суб`єктів наступні акти
приймання-передачі наданих послуг на
загальну суму 26673,00 грн:

акт від 30.04.2008 року, відповідно до
якого позивач надав послуги
відповідачу щодо розміщення
працівників останнього із розрахунку 25
грн. за добу на загальну суму 4048,00 грн.;

акт від 30.06.2008 року, відповідно до якого
позивач надав послуги відповідачу щодо
розміщення працівників останнього із
розрахунку 25 грн. за добу на загальну
суму 2875,00 грн.;

акт від 31.07.2008 року, відповідно до якого
позивач надав послуги відповідачу щодо
розміщення працівників останнього із
розрахунку 25 грн. за добу на загальну
суму 4725,00 грн.;

акт від 31.08.2008 року, відповідно до якого
позивач надав послуги відповідачу щодо
розміщення працівників останнього із
розрахунку 25 грн. за добу на загальну
суму 6325,00 грн.;

акт від 30.09.2008 року, відповідно до якого
позивач надав послуги відповідачу щодо
розміщення працівників останнього із
розрахунку 25 грн. за добу на загальну
суму 3700,00 грн.;

акт від 31.10.2008 року, відповідно до якого
позивач надав послуги відповідачу щодо
розміщення працівників останнього із
розрахунку 25 грн. за добу на загальну
суму 750,00 грн.;

акт від 30.11.2008 року, відповідно до якого
позивач надав послуги відповідачу щодо
розміщення працівників останнього із
розрахунку 25 грн. за добу на загальну
суму 4200,00 грн.;

акт від 31.12.2008 року, відповідно до якого
позивач надав послуги відповідачу щодо
розміщення працівників останнього із
розрахунку 25 грн. за добу на загальну
суму 50,00 грн.;

Як свідчить матеріали справи,
відповідачем протягом квітня-грудня
2008 року було сплачено за надані
позивачем послуги на підставі
зазначених актів 14325,00 грн., що не
заперечується сторонами у справі та
про що надано банківську виписку
позивачем. Неоплаченими залишились
надані позивачем відповідачеві
послуги на суму 12348,00 грн.

За твердженням позивача, ним в порядку
ст.. 530 ЦК України було направлено
відповідачеві вимоги про сплату
вищевказаної заборгованості 05.12.2013
року з листом № 01-15/1056, копія якого
наявна в матеріалах справи, яка
залишилась без задоволення.

Відповідач у відзиві на позов вказує,
що позивачем вимоги в порядку ст.. 530 ЦК
України про сплату існуючої
заборгованості була направлена 20.11.2009
з листом № 01-8/574, яка була отримана
відповідачем 27.11.2009 року, з огляду на що,
строк позовної давності за захистом
порушеного права сплив 04.12.2012 року. З
огляду на те, що відповідачем заявлено
про застосування строків позовної
давності, він просить відмовити у
задоволенні позовних вимог через сплив
строків позовної давності.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Згідно зі ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України
встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає із
суті договору. Договір, відповідно до
ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Як встановлено судом, договір № 08/07 від
09.01.2017 року про надання послуг на
проживання, на який посилається
позивач у позовній заяві, закінчив свою
дію 31.12.2007 року. Умовами договору
продовження дії договору не
передбачено.

Відповідно до ст. 205 ЦК України,
правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків. У
випадках, встановлених договором або
законом, воля сторони до вчинення
правочину може виражатися її
мовчанням.

Судом установлено та підтверджується
матеріалами справи, що сторонами у
спрощений спосіб у відповідності до ст.
205 ЦК України, у 2008 року шляхом вчинення
фактичних дій та підписання актів
приймання-передачі наданих послуг було
вчинено правочин, який має ознаки
договору про надання послуг, згідно зі
ст. 901 ЦК України за умовами якого одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу
України, якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Судом установлено та підтверджується
матеріалами справи, що позивачем у
період з 30.04.2008 по 31.12.2008 роки фактично
були надані відповідачу послуги по
наданню приміщення для проживання
працівників відповідача на загальну
суму 26673,00 грн., що посвідчується
підписаними сторонами актами
приймання-передачі наданих послуг
(копії додані до позовної заяви).
Відповідачем за період з квітня-грудня
2008 року було оплачено послуги на суму
14325,00 грн. Неоплаченою відповідачем
залишилась суму боргу у розмірі 12348,00
грн.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічна норма міститься
і в ст. 193 Господарського кодексу
України, яка регламентує, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Порушенням зобов'язання,
згідно зі ст. 610 ЦК України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Оскільки між сторонами спору, було
укладено договір про надання послуг у
спрощений спосіб, сторонами не було
встановлено строків оплати наданих
послуг.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події. Якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

За твердженням позивача, вимогу в
порядку статті 530 ЦК України ним було
направлено відповідачеві 05.12.2013 року з
листом за № 01-15/1056.

Проте, як свідчать матеріали справи,
зокрема додана до відзиву відповідача
копія листа позивача за № 01-8/574 від
20.11.2009 року така вимога в порядку статті
530 ЦК України ставилася позивачем
відповідачу ще у листопаді 2009 року
(лист підписано керівником позивача та
головним бухгалтером та він містить
печатку підприємства).

Посилання позивача на те, що вказаний
лист не може вважатися вимогою в
порядку ст.. 530 ЦК України, є
неправомірним, оскільки така вимога
була отримана відповідачем, про що
свідчать матеріали справи. Крім того,
відповідачем ще у 2008 році
здійснювалось часткове погашен
Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна із
сторін повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підстави
своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи наявність у відповідача
підписаного керівником та бухгалтером
та скріпленого печаткою підприємства
листа позивача від 20.11.2009 року за №
01-8/574, суд робить висновок про
направлення позивачем вимоги в порядку
ст. 530 ЦК України саме у листопаді 2009
року, а не як посилається позивач у
грудні 2013 року.

Отже, враховуючи отримання вимоги
відповідачем про сплату боргу у
розмірі 12348,00 грн. 27.11.2009 року,
відповідач повинен був погасити бору
до 05.12.2009 року, чого в порушення взятих
на себе зобов`язань не зробив.

За таких обставин, позивач міг та мав
знати про порушення свого права
відповідачем щодо оплати наданих
послуг з 05.12.2009 року., а отже мав
звернутися за захистом порушеного
права до 04.12.2012 року включно.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки. Згідно ст. 267 ЦК
України позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Таким чином враховуючи, що строк
позовної давності по стягненню
заборгованості у розмірі 12348,00 грн. за
послуги надані позивачем у період з
квітня по грудень 2008 по сплив, а
відповідачем заявлено про
застосування строку позовної давності,
позовні вимоги щодо стягнення
заборгованості за надані позивачем
послуги задоволенню не підлягають.

При цьому, суд враховує, що позивач з
заявою про поновлення строку позовної
давності з зазначенням поважних причин
пропуску такого строку, до суду не
звертався.

За таких обставин, позов визнається
судом доведеним, обґрунтованим та
таким, що підлягає частковому
задоволенню.

Згідно з ст. 49 ГПК України понесені
позивачем судові витрати пов'язані з
розглядом справи, зокрема витрати по
сплаті судового збору, покладаються на
позивача.

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 20.05.2014р.

Суддя
Бондаренко Г. П.