КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2014 р. Справа№ 910/18408/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Іоннікової І.А.

Новікова М.М.

при секретарі Євдокимові В.О.

за участю представників

від позивача: Мицько
Р.М., дов. № 49/10 від 30.12.2013р.

від відповідача: Кукін Д.Б., дов.
№ 02-14/598 від 08.01.2014р.

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну Дочірньої
компанії "Газ України" Національної

акціонерної
компанії "Нафтогаз України"

на рішення Господарського
суду м. Києва

від 29.10.13 р.

у справі № 910/18408/13 (суддя
Паламар П.І.)

за позовом Дочірньої
компанії "Газ України" Національної

акціонерної
компанії "Нафтогаз України"

до Державної
акціонерної компанії "Хліб України"

про стягнення сум
за прострочення виконання

боржником
грошового зобов'язання, ціна позову

8233832,07 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 29.10.2013р. у справі № 910/18408/13 в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішення,
Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" звернулась до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення Господарського суду м. Києва
від 29.10.2013р. у справі № 910/18408/13 та
прийняти нове рішення, Яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, а також невірно застосовано
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до прийняття
невірного рішення.

Розпорядженням голови Київського
апеляційного господарського суду від
09.12.2013р. сформовано для розгляду
апеляційної скарги склад колегії
суддів для здійснення апеляційного
провадження колегії у складі:
головуючий суддя Мартюк А.І., судді:
Зубець Л.П., Новіков М.М.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 09.04.2014р. у
справі № 910/18408/13 у складі колегії
суддів: головуючий суддя Мартюк А.І.,
судді: Зубець Л.П., Новіков М.М.
апеляційну скаргу Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" прийнято до
провадження та розгляд справи
призначено на 20.01.2014р.

05.12.2013р. через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від апелянта
надійшли доповнення до апеляційної
скарги.

17.01.2014р. через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від відповідача
надійшов відзив на апеляційну скаргу, в
якому він зазначає, що оскаржуване
рішення прийнято з дотриманням норм
чинного законодавства, тому просить
суд апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду м. Києва від 29.10.2013р. у справі №
910/18408/13 без змін.

30.01.2014р. через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від апелянта
надійшли заперечення на відзив.

Розпорядженням голови Київського
апеляційного господарського суду від
06.02.2014 р. у справі № 910/18408/13 було змінено
склад колегії суддів та передано
справу для здійснення апеляційного
провадження колегії у складі:
головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді:
Новіков М.М., Іоннікова І.А..

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 06.02.2014р. у
справі № 910/18408/13 у складі колегії
суддів: головуючий суддя михальська
Ю.Б., судді: Новіков М.М., Іоннікова І.А.
апеляційну скаргу Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" прийнято до
провадження та розгляд справи
призначено на 13.03.2014р.

Розпорядженням в.о. голови Київського
апеляційного господарського суду від
13.03.2014 р. у справі № 910/18408/13 було змінено
склад колегії суддів та передано
справу для здійснення апеляційного
провадження колегії у складі:
головуючий суддя Мартюк А.І., судді:
Новіков М.М., Іоннікова І.А..

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.03.2014р. у
справі № 910/18408/13 у складі колегії
суддів: головуючий суддя Мартюк А.І.,
судді: Новіков М.М., Іоннікова І.А.
апеляційну скаргу Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" прийнято до
провадження та розгляд справи
призначено на 13.03.2014р.

13.03.2014р. через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від відповідача
надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 13.03.2014р. було
оголошено перерву до 03.04.2014р.,
відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.

01.04.2014р. через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшли пояснення по справі.

03.04.2014р. через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від відповідача
надійшли додаткові письмові пояснення.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 03.04.2014 р. у
справі № 910/18408/13 було змінено склад
колегії суддів та передано справу для
здійснення апеляційного провадження
колегії у складі: головуючий суддя
Рєпіна Л.О., судді: Новіков М.М.,
Іоннікова І.А..

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.04.2014р. у
справі № 910/18408/13 у складі колегії
суддів: головуючий суддя Рєпіна Л.О.,
судді: Новіков М.М., Іоннікова І.А.
апеляційну скаргу Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" прийнято до
провадження та розгляд справи
призначено на 24.04.2014р.

Розпорядженням голови Київського
апеляційного господарського суду від
24.04.2014 р. у справі № 910/18408/13 було змінено
склад колегії суддів та передано
справу для здійснення апеляційного
провадження колегії у складі:
головуючий суддя Мартюк А.І., судді:
Новіков М.М., Іоннікова І.А..

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.04.2014р. у
справі № 910/18408/13 у складі колегії
суддів: головуючий суддя Мартюк А.І.,
судді: Новіков М.М., Іоннікова І.А.
апеляційну скаргу Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" прийнято до
провадження.

В судовому засіданні 24.04.2014р. було
оголошено перерву до 22.05.2014р.,
відповідно до ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.

Представник позивача підтримав доводи
апеляційної скарги та просив суд
апеляційну скаргу задовольнити, а
рішення Господарського суду м. Києва
від 29.10.2013р. у справі № 910/18408/13 скасувати
та прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти доводів
апеляційної скарги заперечував, просив
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду м. Києва від 29.10.2013р. у справі №
910/18408/13 без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 17.06.2005 року у справі № 22/244 з
Відповідача стягнуто 54 574 951,42 грн.
основного боргу, 23 705 970,46 грн.
інфляційних, 825 352,24 грн. 3% річних, 1 700,00
грн. державного мита та 69,00 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу (копія наявна в
матеріалах справи).

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 08.04.2008 року у справі № 37/80 з
Відповідача стягнуто 18 446 333,58 грн.
інфляційних, 4 363 267,37 грн. 3% річних, 22 310,29
грн. державного мита та 103,24 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу (копія наявна в
матеріалах справи).

Як вбачається з матеріалів справи, на
час подання позовної заяви про
стягнення 3 329 072,04 грн. інфляційних та 4
904 760,03 грн. 3% річних, рішення
господарського суду міста Києва від
17.06.05 у справі №22/244 в частині стягнення
суми основного боргу не виконано, а
сума основного боргу на день подання
даної позовної заяви складає 54 574 951
(п'ятдесят чотири мільйони п'ятсот
сімдесят чотири тисячі дев'ятсот
п'ятдесят одна) грн. 42 кой.

В обгрунтування відмови в задоволенні
позовних вимог про стягнення 3 329 072,04
грн. інфляційних та 4 904 760,03 грн. 3% річних
суд першої інстанції зазначив, що
оскільки відповідач звернувся з заявою
про застосування строку позовної
давності до вимог позивача, то у позові
слід відмовити за спливом строку
позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст.257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Разом з цим, в обґрунтованість свої
вимог ДК «Газ України» зазначає щодо
стягнення інфляційних та 3% річних (за
період прострочення з 18.06.2005 року по
18.02.2008 року) нарахованих на суму
заборгованості 54 574 951,42 грн., вже було
предметом розгляду справи №37/80.

Згідно статті 598 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом.

Відповідно до статті 599 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Суд відзначає, що обставини, які б
свідчили про припинення грошового
зобов'язання відповідача на підставі
договору чи глави 50 ЦК України, у
матеріалах справи відсутні і це не
оспорюється відповідачем, як і обсяг
боргу.

Якщо зобов 'язання виконане не належним
чином, то воно не припиняється, а
навпаки на сторону, яка допустила
неналежне виконання, покладаються
додаткові юридичні обов'язки, в тому
числі передбачені статтею 625
Цивільного кодексу України, оскільки
остання передбачає, що боржник, який
прострочив грошове зобов'язання на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три відсотки річних від
простроченої суми.

Судом встановлено, що на момент
прийняття рішення по даній справі, у
відповідача існує грошове зобов'язання
перед позивачем, а тому є підстави для
продовження встановленої законом
відповідальності за порушення
зобов'язання.

Оскільки основне зобов'язання не було
виконане відповідачем до моменту
звернення позивача до суду (21.02.2008 року),
що визнається та не оспорюється
відповідачем, господарський суд м.
Києва відзначає, що за позивачем
збереглося право на нарахування
інфляційних витрат та процентів за
прострочення виконання зобов'язання.

Враховуючи положення цивільного
законодавства щодо загального строку
позовної давності для стягнення
заявлених вимог, судом встановлено, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
в межах трирічного строку позовної
давності, що передував моменту
звернення до суду з зазначеним позовом
(дана правова позиція також
підтверджується постановою ВГСУ № 7/681
від 26.07.2007 року та постановою ВГСУ від
22.02.2007 року № 1/304)».

Відповідно до п. 7.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" за відсутності
інших підстав припинення зобов'язання,
передбачених договором або законом,
зобов'язання, в тому числі й грошове,
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином (стаття 599 ЦК
України).

Саме лише прийняття господарським
судом рішення про задоволення вимог
кредитора, якщо таке рішення не
виконано в установленому законом
порядку, не припиняє зобов'язальних
відносин сторін і не звільняє боржника
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання
передбачених частиною другою статті 625
ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення
з боржника коштів фактично не виконано,
кредитор вправі вимагати стягнення з
нього в судовому порядку сум
інфляційних нарахувань та процентів
річних аж до повного виконання
грошового зобов'язання.

Однак при цьому слід мати на увазі, що у
разі коли судовим рішенням з боржника
стягнуто суму неустойки (штрафу, пені),
то правова природа відповідної
заборгованості саме як неустойки у
зв'язку з прийняттям такого рішення
залишається незмінною, і тому на неї в
силу припису частини другої статті 550
ЦК України проценти не нараховуються,
інфляційні ж нарахування та
нарахування трьох процентів річних на
цю заборгованість можуть
здійснюватися на загальних підставах
відповідно до частини другої статті 625
названого Кодексу з дня, наступного за
днем набрання законної сили
відповідним судовим рішенням.

Відповідно до п. 3.4 та п. 4.3. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" до
вимог про стягнення суми боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції застосовується загальна
позовна давність (стаття 257 ЦК України)
та до вимог про стягнення сум
процентів, передбачених статтею 625 ЦК
України, застосовується загальна
позовна давність (стаття 257 названого
Кодексу).

Щодо твердження відповідача про те, що
заборгованість у ДАК «Хліб України»
перед ДК «Газ України» Національної
акціонерної компанії неналежне
виконання грошових
зобов'зянь«Нафтогаз України» виникла
до порушення провадження у справі про
банкрутство ДАК «Хліб України»,
позивач є конкурсним кредитором та
підпадає під дію мораторію на
задоволення вимог кредиторів щодо не
застосування санкцій за невиконання
чи, а тому позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

З таким твердженням колегія суддів не
погоджується, виходячи з наступного.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.11.10р. у справі №46/528-6
порушено провадження у справі про
банкрутство ДАК «Хліб України».

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(далі - Закон) (в редакції, що діяла до
моменту набуття чинності ЗУ від 22.12.11р.
№4212-VI) мораторій на задоволення вимог
кредиторів - це зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків та
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до прийняття
рішення про введення мораторію.

Положення статті 12 Закону, яка
встановлює, зокрема, заборону
нараховувати протягом дії мораторію
неустойку (штраф, пеню), інші фінансові
(економічні) санкції за невиконання чи
неналежне виконання грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків та зборів (обов'язкових
платежів), стосуються вимог,
зобов'язань, які охоплюються поняттям
мораторію. Таким чином, ці положення
слід застосовувати з урахуванням
визначення мораторію, наведеного у
статті 1 Закону.

Порушення провадження у справі про
банкрутство не означає завершення
підприємницької діяльності боржника.
Він має право укладати договори і
вчиняти інші правочини, у зв'язку із чим
у нього виникають права та обов'язки,
виконання яких забезпечується на
загальних підставах.

Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору.

Стаття 525 ЦК України передбачає
недопустимість відмови від виконання
зобов'язання або односторонньої зміни
його умов.

Згідно зі статтею 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно статті 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
річних не встановлений договором. При
цьому, згідно вищевказаної норми
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Індекс інфляції це додаткова сума, яка
сплачується боржником і за своєю
правовою природою є самостійним
засобом захисту цивільного права
кредитора у грошових зобов'язань і
спрямована на відшкодування його
збитків, заподіяних знеціненням
грошових коштів внаслідок інфляційних
процесів в державі.

Отже, 3% річних є мінімальною платою за
користування чужими грошовими коштами
і їх розмір встановлюється відповідно
до мінімальної відсоткової ставки по
депозитних вкладах, які б надавали
банки при вкладенні кредитором на
депозитний рахунок грошових коштів
отриманих внаслідок своєчасного
виконання грошового зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, оскільки 3%
річних, інфляційних не є штрафними
санкціями дія Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
стосовно мораторію на стягнення
штрафних санкцій на вказані
нарахування не поширюється.

Відповідно до Розділу X Прикінцевих та
перехідних положень ЗУ '"Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
цей Закон набирає чинності через рік з
дня його опублікування, крім:

підпункту 14 пункту 7 розділу X
"Прикінцеві та перехідні положення",
який набирає чинності з дня, наступного
за днем його опублікування;

положень щодо офіційного оприлюднення
відомостей про справу про банкрутство
на офіційному веб-сайті Вищого
господарського суду України в мережі
Інтернет, які набирають чинності через
два роки з дня опублікування цього
Закону. До набрання чинності цими
положеннями офіційне оприлюднення
відомостей про справу про банкрутство
здійснюється в офіційних друкованих
органах (газетах "Голос України" або
"Урядовий кур'єр").

Положення цього Закону застосовуються
господарськими судами під час розгляду
справ про банкрутство, провадження в
яких порушено після набрання чинності
цим Законом.

Даний нормативний акт було
опубліковано в газеті «Голос України»
від 18.01.12 №8-9, а набрав чинності
вказаний Закон 19.12.13 відповідно.

Отже, положення ЗУ "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" діяли в
редакції, що діяла до моменту набуття
чинності ЗУ від 22.12.11 №4212-VI, а зазначена
редакція, як вказувалось вище не
містила ніяких обмежень щодо
нарахування та стягнення 3% річних та
інфляційних під час дії мораторію.

За таких обставин, колегія суддів не
погоджується з висновком суду першої
інстанції та вважає, що позовні вимоги
є обґрунтованими та підлягають
задоволенню в повному обсязі, оскільки
мораторій не зупиняє виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), які
виникли після його введення, то не
припиняє і заходів, спрямованих на їх
забезпечення.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що за таких обставин апеляційна
скарга Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" є обґрунтованою та
підлягає задоволенню, а рішення
Господарського суду м. Києва від
29.10.2013р. у справі № 910/18408/13 підлягає
скасуванню з прийняттям нового рішення
про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 104, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" -
задовольнити.

2. Рішення Господарського суду м. Києва
від 29.10.2013р. у справі № 910/18408/13
скасувати.

3. Позов задовольнити повністю.

4. Стягнути з Державної акціонерної
компанії "Хліб України" (01033, м. Київ, вул.
Саксанського, 1, р. № 001 у банку АБ
«Київська Русь», МФО 319092, ) на користь Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ,
вул. Шолуденка,1, № 7001 в Київській
ФПАТКБ»Південкомбанк» м. Київ, МФО 320876,
код ЄДОРПОУ 31301827) суму на яку збісився
борг в наслідок інфляційних процесів у
розмірі 3 329 072,04 грн., 3% річних за
несвоєчасні розрахунки у розмірі 4 904,
760,03 грн.

5. Стягнути з Державної акціонерної
компанії "Хліб України" (01033, м. Київ, вул.
Саксанського, 1, р. № 001 у банку АБ
«Київська Русь», МФО 319092, ) на користь Дочірньої компанії
"Газ України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ,
вул. Шолуденка,1, № 7001 в Київській
ФПАТКБ»Південкомбанк» м. Київ, МФО 320876,
код ЄДОРПОУ 31301827) судовий збір за
подання позовної заяви в сумі 68 820,00 грн.
та судовий збір в сумі 34 410,00 грн. за
подання апеляційної скарги.

6. Доручити Господарському суду м. Києва
видати наказ.

7. Матеріали справи № 910/18408/13 повернути
до Господарського суду м. Києва.

8. Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до касаційного суду протягом
двадцяти днів у встановленому законом
порядку.

Головуючий суддя
А.І. Мартюк

Судді
І.А. Іоннікова

М.М. Новіков