КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2014 р.
Справа№ 910/17076/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Куксова В.В.

Яковлєва М.Л.

За участю представників сторін:

від позивача: Чеботарьова І.Г. -
представник за довіреністю,

від відповідача: Святюк С.П. -
представник за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Київенерго»

на рішення Господарського суду м.Києва
від 26.03.2014р.

по справі №910/17076/13 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України»

до Публічного акціонерного товариства
«Київенерго»

про стягнення 143 492,02 грн.

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України»
звернулося до Господарського суду
м.Києва з позовом про стягнення з
Публічного акціонерного товариства
«Київенерго» заборгованості за
поставлений природний газ в розмірі 130
584,83 грн., пені в розмірі 10 177,36 грн., 3%
річних в розмірі 2 446,90 грн. та
інфляційних втрат в розмірі 282,92 грн.

Рішенням Господарського суду м.Києва
від 26.03.2014р. у справі №910/17076/13 позов
задоволено.

Не погоджуючись з рішення суду першої
інстанції від 26.03.2014р., відповідач
звернувся з апеляційною скаргою, в якій
просить зазначене рішення суду
скасувати та прийняти нове, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог, посилаючись на неповне
з'ясування обставин господарським
судом, що мають значення для справи та
порушення норм матеріального права.

Позивач не скористався своїм правом
згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надав
суду відзив на апеляційну скаргу, що
згідно ч. 2 ст. 96 ГПК не перешкоджає
перегляду рішення суду першої
інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представників сторін,
проаналізувавши на підставі фактичних
обставин справи застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
оскаржуваного рішення суду, дійшла до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, а оскаржуване
рішення суду першої інстанції не
підлягає скасуванню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
31.07.2012 р. між позивачем, як продавець, та
відповідачем, як покупцем, був
укладений Договір купівлі-продажу
природного газу № 1478-12-БО (далі -
Договір), відповідно до умов якого
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у 2012 році природний
газ ввезений на територію України ПАТ
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ
ЗЕД 2711 21 00 00, та/або природний газ,
видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
дію ст. 10 Закону України "Про засади
функціонування ринку природного газу",
а покупець зобов'язується прийняти та
оплатити цей природний газ, на умовах
цього Договору.

Згідно із п.2.1 Договору продавець
передає покупцеві для заводу "Енергія"
ПАТ "Київенерго" з 01.08.2012 р. по 31.12.2012 р.
газ обсягом до 110 тис. куб. м., у тому
числі по місяцях кварталів (тис. куб. м):
1) 3 квартал: липень - 0; серпень - 20;
вересень - 25; 2) 4 квартал: жовтень - 15;
листопад - 30; грудень - 20.

У відповідності до пунктів 5.1, 5.2
Договору сторони погодили, що ціна
(граничний рівень ціни) на газ та
послуги з його транспортування
установлюються НКРЕ. Ціна за 1000 куб.м.
природного газу становить 3 509,00 грн. без
урахування збору у вигляді цільової
надбавки до затвердженого тарифу на
природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл та
постачання природного газу за
регульованим тарифом та без урахування
податку на додану вартість. До сплати
за 1000 куб.м. природного газу - 3 884,78 грн.,
крім того ПДВ - 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ
- 4 661,74 грн.

Відповідно до п. 6.1 Договору оплата
здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100 % поточної
оплати протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Так, на виконання умов Договору позивач
передав відповідачу природний газ на
загальну суму 235 618,11 грн., що
підтверджується наступними
документами: актом приймання-передачі
природного газу від 31.08.2012 р. року на
суму 21 751,66 грн., актом
приймання-передачі природного газу від
30.09.2012 року на суму 39 596,78 грн., актом
приймання-передачі природного газу від
27.11.2012 року на суму 19 364,84 грн., актом
приймання-передачі природного газу від
30.11.2012 року на суму 24 320,28 грн., актом
приймання-передачі природного газу від
31.12.2012 року на суму 130 584,55 грн.

У своїй позовній заяві позивач
зазначає про те, що відповідачем було
здійснено лише часткову оплату за
природний газ, внаслідок чого за ним
станом на 19.08.2013 р. обліковується
заборгованість за Договором в розмірі
130 584,83 грн.

Відповідно до ч.1 ст.655 Цивільного
кодексу України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно із ч.1 ст.691 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар за ціною, встановленою у договорі
купівлі-продажу, або, якщо вона не
встановлена у договорі і не може бути
визначена виходячи з його умов, - за
ціною, що визначається відповідно до
статті 632 цього Кодексу, а також вчинити
за свій рахунок дії, які відповідно до
договору, актів цивільного
законодавства або вимог, що звичайно
ставляться, необхідні для здійснення
платежу.

Частиною 2 статті 692 Цивільного кодексу
України передбачено, що покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

У відповідності до ст.525, ст.526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

З наданих позивачем доказів
вбачається, що позивач взяті на себе
зобов'язання щодо поставки газу
виконав належним чином, зауважень щодо
поставки газу від відповідача не
надходило, тоді як відповідач оплату за
отриманий газ здійснив не в повному
обсязі.

В свою чергу, Відповідач, заперечуючи
проти задоволення позовних вимог,
заборгованість визнає, проте зазначає,
що зобов'язання між ним та позивачем за
Договором припинились шляхом
укладення нових договорів про
організацію взаєморозрахунків. Таким
чином, на думку відповідача, у нього
виникло нове зобов'язання перед
позивачем, а попереднє припинилось
шляхом новації, на підставі ст. 604
Цивільного кодексу України.

З цього приводу судова колегія
зазначає наступне.

30.11.2012р. між Територіальним органом
Казначейства у м. Києві, Головним
фінансовим управлінням виконавчого
органу Київської міської ради (КМДА),
Головним управлінням комунального
господарства виконавчого органу
Київської міської ради (КМДА),
позивачем та відповідачем було
укладено Договір про організацію
взаєморозрахунків з погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що вироблялась та
постачалась населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії тарифам, що
затверджувались та/або погоджувались
органами державної влади чи органами
місцевого самоврядування № 301/517з (далі
- Договір про організацію
взаєморозрахунків - 1).

17.12.2012р. між Територіальним органом
Казначейства у м. Києві, Головним
фінансовим управлінням виконавчого
органу Київської міської ради (КМДА),
Головним управлінням комунального
господарства виконавчого органу
Київської міської ради (КМДА),
позивачем та відповідачем було
укладено Договір про організацію
взаєморозрахунків з погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, що вироблялась та
постачалась населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії тарифам, що
затверджувались та/або погоджувались
органами державної влади чи органами
місцевого самоврядування № 1111/517з (далі
- Договір про організацію
взаєморозрахунків - 2).

Предметом вищезазначених договорів
про організацію взаєморозрахунків є
організація проведення сторонами
взаєморозрахунків відповідно до
статті 23 Закону України "Про Державний
бюджет України на 2012 рік" та постанови
Кабінету Міністрів України від 11
червня 2012 р. № 517 "Про затвердження
Порядку та умов надання у 2012 році
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування".

Крім того, відповідач зазначає про те,
що основну заборгованість за Договором
буде погашено бюджетними коштами на
підставі постанови Кабінету Міністрів
України від 20.03.2013 р. № 167, а саме, на
виконання зазначеної постанови, між
Головним управлінням Державної
казначейської служби України,
Департаментом фінансів виконавчого
органу Київської міської ради (КМДА),
позивачем, відповідачем та Державним
агентством резерву України було
укладено Договір про організацію
взаєморозрахунків відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
від 20.03.2013 р. № 167 (далі - Договір про
організацію взаєморозрахунків - 3),
предметом якого є організація
проведення сторонами
взаєморозрахунків відповідно до
пункту 1 статті 14 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2013 рік" і
Порядку та умов надання у 2013 році
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджуватися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування.

Таким чином, відповідач, посилаючись на
ст. 604 Цивільного кодексу України,
зазначає про те, що зобов'язання за
Договором припинились у зв'язку з
виникненням нових зобов'язань за
Договором про організацію
взаєморозрахунків - 3.

У відповідності до ч.2 ст.604 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється за домовленістю сторін
про заміну первісного зобов'язання
новим зобов'язанням між тими ж
сторонами (новація).

Договори про організацію
взаєморозрахунків не є новацією у
даних правовідносинах, оскільки
зазначеними договорами сторонами
погоджено організацію проведення
взаєморозрахунків, а не заміну
первісного зобов'язання новим
зобов'язанням. Фактично між сторонами
виникли цивільно-правові відносини на
підставі укладеного Договору, при
цьому сторони не передбачали у
Договорі залежність оплати за
отриманий газ від надходження коштів
щодо відшкодування різниці в тарифах
на теплову енергію.

Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Вищого господарського суду
України від 07.03.2013 р. у справі №
5011-69/7246-2012 та від 09.04.2014р. у справі
№910/16351/13.

Крім того, Договір про організацію
взаєморозрахунків - 3 не було підписано
з боку Державного агентства резерву
України.

Листом Державне агентство резерву
України повідомило суд про те, що
Договір про організацію
взаєморозрахунків - 3 не був погоджений
та, відповідно, укладений у зв'язку з
неузгодженістю позицій між
Держрезервом України та НАК "Нафтогаз
України" щодо оподаткування операцій з
погашення НАК "Нафтогаз України"
заборгованості перед Держрезервом
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного
кодексу України договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

Договір про організацію
взаєморозрахунків - 3 не є укладеним, у
зв'язку з відсутністю погодження між
позивачем та Держрезервом України
істотних умов договору та не
підписанням зазначеного договору
однією з його сторін - Державним
агентством резерву України.

Як встановлено судом першої інстанції
із чим погоджується судова колегія,
відповідачем неналежно виконувались
умови Договору щодо оплати
поставленого природного газу,
внаслідок чого у відповідача перед
позивачем виникла заборгованість в
розмірі 130 584,83 грн., що відповідачем
фактично не заперечується.

З огляду на вищенаведене, позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача на
користь позивача основного боргу за
поставлений природний газ за Договором
в розмірі 130 584,83 грн. підлягають
задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення
з відповідача 3% річних та інфляційних
втрат, судова колегія також
погоджується з висновком суду першої
інстанції в цій частині, виходячи з
наступного.

Згідно із ст. 614 Цивільного кодексу
України особа, яка порушила
зобов'язання несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Частина 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України встановлює виняток із
загального правила ст. 614 Цивільного
кодексу України, що закріплює принцип
вини як підставу відповідальності
боржника.

З огляду на вищезазначені правові
норми боржник не звільняється від
відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Враховуючи встановлене вище
прострочення відповідачем грошового
зобов'язання, положення вказаних
правових норм та перевіривши
розрахунок позивача, з останнього
судом першої інстанції правомірно
стягнуто 3% річних в розмірі 2 446,90 грн. та
інфляційні втрати в розмірі 282,92 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з
відповідача пені, судова колегія також
погоджується з висновком суду першої
інстанції в цій частині, виходячи з
наступного.

В силу ст.611 Цивільного кодексу України
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
відшкодування збитків та сплата
неустойки.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.2 Договору сторони погодили,
що у разі невиконання покупцем пункту
6.1 договору він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю крім
суми заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

На підставі зазначеного пункту
Договору за неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань,
позивач нарахував останньому за
спожитий природний газ в серпні -
грудні 2012 р. пеню в розмірі 10 177,36 грн.

Враховуючи вищевстановлене, положення
вказаних правових норм та перевіривши
розрахунок позивача, з відповідача
судом першої інстанції правомірно
стягнуто пеню в розмірі 10 177,36 грн.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Доказів, які б спростовували вище
встановлені обставини, сторонами не
надано.

Доводи, наведені відповідачем в
апеляційній скарзі, судовою колегією
до уваги не приймаються з огляду на те,
що вони є необґрунтованими та такими,
що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія
вважає, що рішення суду першої
інстанції відповідає чинному
законодавству та матеріалам справи.
Судова колегія не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування чи зміні оскаржуваного
рішення.

Судові витрати покладаються на
підставі ст.49 ГПК України на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
на рішення Господарського суду м.Києва
від 26.03.2014р. по справі №910/17076/13 залишити
без задоволення.

2. Рішення Господарського суду
м.Києва від 26.03.2014 року у справі №910/17076/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/17076/13
повернути до Господарського суду
м.Києва.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту
постанови 26.05.2014р.

Головуючий суддя
П.В. Авдеєв

Судді
В.В. Куксов

М.Л. Яковлєв