ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
====================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2014 року
Справа № 915/1006/13

Господарський суд Миколаївської
області

у складі судді Давченко Т.М.,

при секретарі Берко О.В.,

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1,

ОСОБА_2 (довіреність № 206
від 13.06.2012р.);

від відповідачів - представники не
з'явилися;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до відповідача 1: Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Порт-Сервіс» (54030, м. Миколаїв, вул.
Шевченка, 42/18, код ЄДРЮОФОП 31096410)

відповідача 2: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Курс-Авто» (54050, м.
Миколаїв, пл. Заводська, 1, код ЄДРЮОФОП
32004451)

про: визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В
И В:

Позивач звернувся до господарського
суду із позовною заявою, в якій просить
суд визнати договір № 27/01-10 від 27.01.2010р.,
укладений між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Порт-Сервіс» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Курс-Авто»
недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що підпис на спірному
договорі є підробним та виготовлений в
той час, коли позивач перебував за
межами України. Цим договором суттєво
порушуються його корпоративні права,
бо він, як учасник Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Порт-Сервіс» несе ризик збитків,
пов'язаних з діяльністю товариства у
межах вартості його вкладу, який
становить 48% Статутного капіталу, про
що вказано у п.8.2 п.п.Є статуту
товариства.

11.07.2013р. позивач надав суду додаткові
письмові обґрунтування позовних вимог.

Відповідачі 09.07.2013р. скерували до суду
відзив на позовну заяву, у якому проти
позову заперечують, вважають позов
безпідставним.

Відповідачі не скористалися наданим їм
ст. 22 ГПК України правом та
повноважного представника в судові
засідання не скеровували, про причини
неявки повноважних представників
відповідачі суд не повідомили.

Згідно з ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод від 04.11.1950 року кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

Разом з тим, відповідно до п. 3.9.2
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» від
26.12.2011 року № 18 у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї
з них справа може бути розглянута без
їх участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Суд дійшов висновку про достатність у
матеріалах справи документальних
доказів для вирішення спору по суті за
відсутності повноважних представників
відповідачів.

Судом встановлено, позивач - ОСОБА_1 є
одним із засновників Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Порт-Сервіс», його частка у статутному
капіталі товариства становить 48% (п.1.2
та 4.2 Статуту Товариства з обмеженою
відповідальністю «Порт-Сервіс») - а.с. 11,
14 Т. 1).

Також ОСОБА_1 є засновником Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Курс-Авто» з часткою у статуті - 26%.

Водночас, ОСОБА_1 був директором
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Курс-Авто» у період
з 02.04.2004р. по 14.03.2012р., про що свідчить
запис у трудовій книжці позивача, яка
була оглянута судом у судовому
засіданні та копія якої залучена до
матеріалів справи.

27.01.2010р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Порт-Сервіс» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Курс-Авто» було
укладено договір № 27/01-10 на виконання
робіт по монтажу технічного обладнання
на замовленні пр. 1510 на території ПАТ
«Чорноморського суднобудівного
заводу».

За спірним договором у Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Порт-Сервіс» виникла заборгованість
перед Товариством з обмеженою
відповідальністю «Курс-Авто» на суму
386247,06 грн. Вказана заборгованість була
стягнута з боржника за рішенням
господарського суду Миколаївської
області від 03.07.2012р. у справі
№5016/1046/2012(9/18), про що виданий наказ.

Невиконання боржником свого
зобов'язання за спірним договором
стало підставою для звернення до суду
кредитора - Товариства з обмеженою
відповідальністю «Курс-Авто» із
заявою про порушення справи про
банкрутство Товариства з обмеженою
відповідальністю «Порт-Сервіс» (справа
№ 5016/2351/2012(18/58).

09.07.2013р. відповідачі надіслали до суду
спільне заперечення, у яких вказують
на те, що пред'явлений позов не
стосується корпоративних прав ОСОБА_1,
та вважають, що цей правочин не може
бути визнано недійсним за вимогою
учасника товариства, у зв'язку з тим , що
він не був стороною договору, а також не
має статусу органу Державної влади. Із
посиланням на приписи ст. 80 ГПК України
відповідачі просять припинити
провадження у справі. При цьому жодного
разу до суду відповідачі своїх
представників не скерували, хоча
неодноразово ухвалами суду сторони
попереджалися про розгляд справи за
наявними матеріалами у разі неявки
представників.

За клопотанням позивача ухвалою суду
від 11.07.2013р. призначено судову
почеркознавчу експертизу підпису
ОСОБА_1 на спірному договору, проте
відповідачі не виконали вимоги суду та
експерта, оригінали спірного договору
№ 27/01-10 від 27.01.2010р. не надали, в зв'язку
з чим матеріалу справи було повернуто
без виконання.

05.12.2013р. за клопотанням позивача судом
вдруге призначено судову
почеркознавчу експертизу, яка не була
проведена з тих же підстав.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку щодо обґрунтованості позову
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою для визнання
правочину недійсним є недодержання
стороною (сторонами) в момент вчинення
правочину вимог, які встановлені ч.ч. 1-3,
5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Стаття 203 Цивільного кодексу
України регламентує вимоги, додержання
яких є необхідними для чинності
правочину, вказані вище частини цієї
статті встановлюють, що: зміст
правочину не може суперечити цьому
кодексу іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства (ч.1); особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності (ч.2); волевиявлення
учасників правочину має бути вільним і
відповідати їх внутрішній волі (ч.3);
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним (ч.5); правочин, що
вчиняється батьками, не може
суперечити інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей
(ч.6).

Відповідно до ч.2 ст.207 ГК України
недійсною може бути визнана така угода,
яка порушує законні інтереси третіх
осіб, якою у цьому спорі є ОСОБА_1, як
директор Товариства з обмеженою
відповідальністю «Курс-Авто» ( на час
підписання угоди), та учасник цього ж
товариства і Товариства з обмеженою
відповідальністю «Порт-Сервіс»,
відносно якого на підставі цієї угоди
порушено справу про банкрутство.

Така позиція викладена у п.2.10
Постанови Пленуму ВГСУ № 11 від 29.05.2013р.
«Про деякі питання визнання право
чинів недійсними», з якої вбачається,
що крім учасників правочину (сторін за
договором), а в передбачених законом
випадках - прокурора, державних та
інших органів позивачем у справі може
бути будь-яке підприємство, установа,
організація, а також фізична особа, чиї
права та охоронювані законом інтереси
порушує цей правочин. З п.2.6
вказаного Пленуму вбачається, що
нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, вважається
таким з моменту його вчинення (частина
перша статті 236 ЦК України).

Оскаржуваний правочин став
підставою для порушення справи про
банкрутство Товариства з обмеженою
відповідальністю «Порт-Сервіс»,
учасником якого з часткою 48% Статутного
капіталу є ОСОБА_1

Із усних пояснень позивача слідує
також те, що він є поручителем за
кредитним договором Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Порт-Сервіс» на суму в 2 500 000
доларів США. Тому корпоративні та
цивільні права ОСОБА_1 дійсно порушені
через укладення цього договору, який
підписано від його імені, шляхом
підробки його підпису.

Відповідно до п.3.7 Постанови
Пленуму ВГСУ від 29.05.2013р. № 11 «Про деякі
питання визнання право чинів
недійсними», необхідною умовою для
визнання господарського договору
недійсним, як такого, що суперечить
інтересам держави, та суспільства є
наявність наміру хоча б однією з сторін
щодо настання відповідних наслідків
(виготовлення підробних документів).
При цьому Пленум вказує, що необхідно
з'ясовувати у чому полягала за відомо
суперечна інтересам суспільства мета
укладання господарського договору, та
наміру сторін.

Листом від 06.12.2012р. вих.100/1844
Публічне акціонерне товариство
«Чорноморський суднобудівний завод»
повідомило ОСОБА_1 що по замовленню №
1510 енергопостачання припинено у січні
2012 року, кранові операції припинені ще
у жовтні 2010 року, ввезення
товарно-матеріальних цінностей на
територію Публічного акціонерного
товариства «Чорноморський
суднобудівний завод» за цим
замовленням було припинено ще 07.12.2010р.

В судовому засіданні судом були
оглянуті матеріали господарської
справи №5016/1046/2012(9/18) з яких вбачається,
що зобов'язання за спірним договором
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Курс-Авто» були
виконані у повному обсязі про що
свідчить акт виконаних робіт від
20.04.2012р. (а.с.18). Зазначений акт був
підставою для задоволення позовних
вимог.

Разом з тим, оригінал спірного
договору під час слухання справи
№5016/1046/2012(9/18) для огляду суду сторонами
не був наданий, про що свідчать
протоколи судового засідання (а.с.43,46).

В матеріалах справи про визнання
договору недійсним міститься акт
звірки взаєморозрахунків станом на
31.10.2011р., згідно якого Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Курс-Авто» має борг перед Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Порт-Сервіс» у розмірі 3785790 грн. 00 коп.
(а.с.29 Т.1).

Крім того, позивач наголосив, що він не
міг підписати спірний договір,
оскільки у цей період часу перебував за
межами України.

Твердження позивача щодо недійсності
спірного договору підтверджується
також оглянутим закордонним паспортом
позивача НОМЕР_2, при огляді якого судом
встановлено, що на сторінці 21 дійсно є
відмітка про перетин кордону за межі
України ОСОБА_1 21.01.2010р. та його
повернення на територію України
28.01.2010р. (копію закордонного паспорту
залучено до матеріалів справи 21.05.2014р.).

Виходячи з наданих сторонами письмових
доказів, суд дійшов висновку щодо
недійсності договору № 27/01-10 від
27.01.2010р. через відсутність підпису
повноважної особи Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Курс-Авто» директора ОСОБА_1, який
фактично був відсутній у момент
підписання цього договору.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Ці дані встановлюються такими
засобами: письмовими і речовими
доказами, висновками судових
експертів; поясненнями представників
сторін та інших осіб, які беруть участь
в судовому процесі. В необхідних
випадках на вимогу судді пояснення
представників сторін та інших осіб, які
беруть участь в судовому процесі, мають
бути викладені письмово.

Згідно з ч.1 ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Таким чином, оцінивши подані сторонами
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, господарський суд
задовольняє позов у повному обсязі та
визнає договір № 27/01-10 від 27.01.2010р.
укладений між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Курс-Авто» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Порт-Сервіс»
недійсним з моменту його укладення на
підставі ч. 2 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 49 ГПК України
судові витрати позивача по сплаті
судового збору покладаються на
відповідачів в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82, 82-1, 84, 85 ГПК
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати недійсним договір №
27/01-10 від 27.01.2010р., укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Порт-Сервіс» (54030, м.
Миколаїв, вул. Шевченка, 42/18, код
ЄДРЮОФОП 31096410) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Курс-Авто» (54050, м. Миколаїв, пл.
Заводська, 1, код ЄДРЮОФОП 32004451) на
виконання робіт по монтажу технічного
обладнання на замовленні пр. 1510 на
території ПАТ «Чорноморський
суднобудівний завод».

3. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Порт-Сервіс» (54030, м. Миколаїв, вул.
Шевченка, 42/18, код ЄДРЮОФОП 31096410) на
користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) витрати
по сплаті судового збору у розмірі 573
(п'ятсот сімдесят три) грн. 50 коп.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Курс-Авто» (54050, м.
Миколаїв, пл. Заводська, 1, код ЄДРЮОФОП
32004451) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) витрати
по сплаті судового збору у розмірі 573
(п'ятсот сімдесят три) грн. 50 коп.

5. Накази видати після набрання
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення місцевим господарським
судом. У разі якщо в судовому засіданні
було оголошено лише вступну та
резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Суддя
Т.М.Давченко

Повний текст рішення складено та
підписано 27.05.2014р.