ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

21.05.2014
Справа № 907/305/14

Господарський суд Закарпатської
області у складі головуючого судді
Ушак І.Г. у відкритому судовому
засіданні розглянув справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю „Науково-дослідний
технологічний інститут „Електрон", м.
Мукачево до товариства з обмеженою
відповідальністю „Мармарош", м. Рахів
Закарпатської області про стягнення
заборгованості по орендній платі на
суму 390773,98 грн. з урахуванням індексу
інфляції

та

за зустрічним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
„Мармарош", м. Рахів Закарпатської
області (далі - ТОВ «Мармарош») до
товариства з обмеженою
відповідальністю „Науково-дослідний
технологічний інститут „Електрон", м.
Мукачево (далі - ТОВ НДТІ «Електрон»)
про визнання недійсним договору оренди
цілісного майнового комплексу

представники сторін (за первісним
позовом):

позивача - Молчан Л.О., представник за
довіреністю; Молчан А.В., представник за
довіреністю;

відповідача - Сахар А.В., представник за
довіреністю.

ТОВ НДТІ „Електрон" звернулося до
суду з позовом до ТОВ „Мармарош" про
стягнення заборгованості по орендній
платі на суму 390773,98 грн. з урахуванням
індексу інфляції за період з грудня
2011р. по лютий 2014р., оскільки останній не
виконав зобов'язання за договором
оренди цілісного майнового комплексу
від 06.12.11. Представники позивача у ході
судового розгляду наполягають на
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на їх обґрунтованість
долученими до матеріалів справи
документами.

Відповідач письмовим відзивом та
представник його усними поясненнями у
ході судового розгляду справи проти
позову заперечує та не визнає
будь-якого грошового зобов'язання за
зазначеним договором оренди, а сам
договір вважає недійсним, з огляду на
що до початку судового розгляду по суті
спору подав зустрічний позов про
визнання недійсним договору оренди
цілісного майнового комплексу.

За змістом зустрічного позову ТОВ
«Мармарош» просить визнати недійсним
договір оренди цілісного майнового
комплексу з посиланням на приписи ч. 5
ст. 203 ЦК України, оскільки ТОВ НДТІ
„Електрон" як орендодавець не вчинив
реальних дій спрямованих на передання
орендареві цілісного майнового
комплексу. За актом, на який
посилається позивач за первісним
позовом, останнім передано обладнання
та лише частину господарських
приміщень площею 374 кв. м, у той час як
предметом договору для мети визначеної
ним є цілісний майновий комплекс із
загальною площею виробничих приміщень
1322,10 кв. м.

ТОВ НДТІ „Електрон" письмовим відзивом
та поясненнями представників у ході
судового розгляду справи заперечують
проти зустрічного позову. Вважають,
зокрема, договір дійсним, оскільки він
посвідчений нотаріально, актом
прийому-передачі підписаним сторонами
підтверджено факт передачі цілісного
майнового комплексу.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
у ході судового розгляду пояснення
представників сторін,

СУД ВСТАНОВИВ:

06.12.11 ТОВ НДТІ „Електрон" та ТОВ
„Мармарош" укладено договір оренди
цілісного майнового комплексу (далі -
договір), за умовами якого орендодавець
- позивач у справі - зобов'язався
передати, а орендар - відповідач у
справі - прийняти в строкове (5 років)
платне користування нерухоме та рухоме
майно, що у цілому складає
господарський об'єкт із закінченим
циклом виробництва продукції -
цілісний майновий комплекс (ЦМК) -
загальною площею 1322,10 кв. м, в т.ч.
будівля літ. Е, загальна площа якої 801,00
кв. м; частина будівлі літ. З площею 273,90
кв. м, літ. К площею 53,00 кв. м; що
розташований на відокремленій
земельній ділянці загальною площею 3,5973
га по вул. Берегівська-об'їздна, 6 у м.
Мукачево для організації геологічного
вивчення (дослідно-промислової
розробки) родовищ (ділянок)
поліметалевих руд (п.п.1.1-1.2).

Відновна вартість ЦМК з урахуванням
індексації, згідно п.1.4 договору,
складає 1348211 грн.; орендна плата за
договором встановлена у сумі 14500,00 грн.
за місяць та перераховується
орендарем щомісячно на поточний
рахунок орендодавця протягом 10 днів з
дня отримання рахунків.

Сторони також узгодили як додатки до
договору відповідно №№ 1, 2, 3, 4 -
перелік, склад та вартість майна, що
входить до складу ЦМК (обладнання в
кількості 13 одиниць, виробничі площі в
кількості 375 кв. м та земельну ділянку
під ЦМК площею 0,37 га), а також схеми
автономних інженерних комунікацій
(водопостачання, каналізації,
енергопостачання) та умови передачі та
повернення орендованого ЦМК шляхом
складання сторонами акту
приймання-передачі, який підписується
уповноваженими особами сторін та
скріплюється печатками.

Договір підписано сторонами,
посвідчено нотаріально та
зареєстровано у реєстрі нотаріальних
дій під № 6916. До матеріалів справи
долучено витяг з Державного реєстру
правочинів від 6.12.11, згідно якого до
реєстру внесено зазначений договір
оренди, предметом якого вказано
приміщення площею 1322,10 кв. м.

6.12.11 сторони підписали Акт
приймання-передачі, за змістом якого
орендодавець передав, а орендар
прийняв майно, визначене в додатку № 1
до договору, а саме: обладнання в
кількості 13 одиниць, виробничі площі в
кількості 375 кв. м та земельну ділянку
під ЦМК площею 0,37 га.

Суд, аналізуючи спірні правовідносини
сторін у даній справі за первісним та
зустрічним позовами, які виникли та
ґрунтуються на умовах договору, та
керуючись законом, дійшов висновку про
відмову у задоволенні зазначених
позовів з наступних підстав.

Позивач за первісним позовом,
вимагаючи стягнення з відповідача
встановленої умовами договору
щомісячної плати у сумі 14500,00 грн. за
спірний період за оренду предмету
договору - ЦМК площею 1322,10 кв. м - не
довів належними та допустимими
доказами у справі факт передачі
цілісного майнового комплексу в оренду
відповідачеві для мети визначеної
договором - організації геологічного
вивчення (дослідно-промислової
розробки) родовищ поліметалевих руд.

Акт приймання-передачі від 6.12.11, на який
посилається позивач, не може бути
підтвердженням передачі в оренду ЦМК
з огляду на зміст акту, яким
засвідчено передачу майна, що входить
до складу ЦМК, але не ЦМК як об'єкт
оренди загальною площею 1322,10 кв. м.

За приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень;
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Суду не надано інших документів, які би
належним чином підтверджували факт
передачі в оренду відповідачеві ЦМК
як об'єкту оренди загальною площею 1322,10
кв. м відповідно до п. 1.1 договору, за
користування яким умовами договору
встановлено орендну плату у сумі 14500,00
грн.

За таких обставин вимоги позивача за
первісним позовом про стягнення
заборгованості по сплаті орендної
плати згідно укладеного сторонами
договору є безпідставними, оскільки
орендареві не передано в оренду об'єкт
оренди - цілісний майновий комплекс.
Наведене не спростовано позивачем, до
того ж представники позивача у ході
судового розгляду не змогли пояснити,
про які виробничі площі в кількості 375
кв. м йдеться в акті прийому-передачі та
де вони знаходяться.

Відтак - у задоволенні первісного
позову про стягнення з відповідача
заборгованості за орендне
користування цілісним майновим
комплексом належить відмовити у
зв'язку з недоведеністю такого.

Позовні вимоги за зустрічним позовом
про визнання недійсним договору,
мотивовані посиланням на приписи ч. 5
ст. 203 ЦК України, оскільки ТОВ НДТІ
„Електрон" як орендодавцем не було
вчинено реальних дій спрямованих на
передання орендареві цілісного
майнового комплексу.

Частиною 5 ст. 203 ЦК України передбачено,
що правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. Недодержання
сторонами або стороною цих вимог
відповідно до ст. 215 ЦК України є
підставою для визнання недійсним
укладеного правочину.

Постановою Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.13
№ 11 „Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" (далі - Постанова) судам
роз'яснено, що правочин може бути
визнаний недійсним з підстав,
передбачених законом; загальні
підстави і наслідки недійсності
правочинів (господарських договорів)
встановлені статтями 215, 216 ЦК України,
статтями 207, 208 ГК України, тому,
вирішуючи спори про визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність фактичних
обставин, з якими закон пов'язує
визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків.

Приписами п. 2.2 Постанови встановлено,
що за загальним правилом невиконання
чи неналежне виконання правочину не
тягне за собою правових наслідків у
вигляді визнання правочину недійсним.
У такому разі заінтересована сторона
має право вимагати розірвання договору
або застосування інших передбачених
законом наслідків, а не визнання
правочину недійсним.

Приписами ст. 766 ЦК України визначено
правові наслідки непередання майна
наймачеві. Так, якщо наймодавець не
передає наймачеві майно, наймач має
право за своїм вибором: вимагати від
наймодавця передання майна і
відшкодування збитків, завданих
затримкою або відмовитися від договору
найму і вимагати відшкодування
завданих йому збитків.

У ході судового розгляду справи з її
матеріалів та пояснень учасників
процесу встановлено, що позивач за
зустрічним позовом, вимагаючи визнання
недійсним договору оренди у зв'язку з
недотриманням приписів. 5 ст. 203 ЦК
України не довів обставин, якими
належним чином було би підтверджено, що
оспорюваний правочин при укладенні
його сторонами не був спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. При цьому, позивач
помилково вважає, що невиконання
орендодавцем умов договору з передачі
орендареві цілісного майнового
комплексу є підставою визнання
недійсним цього договору.

З огляду на наведені приписи
цивільного законодавства, що належить
застосовувати до спірних відносин за
зустрічним позовом, та фактичні
обставини справи даний позов про
визнання недійсним договору оренди
(найму) не підлягає задоволенню за
безпідставністю.

Судові витрати сплачені сторонами за
розгляд даної справи судом за змістом
ст.ст. 44-49 Господарського
процесуального кодексу України
належить розподілити наступним чином:
за первісним позовом судові витрати
належить покласти на позивача, за
зустрічним позовом - позовом судові
витрати належить покласти на позивача
за зустрічним позовом.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
9, 526, 551, 610 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 175, 193, 230, 233 Господарського
кодексу України, Закону України „Про
оренду державного та комунального
майна", ст.ст. 4-3, 24, 33, 43, 44-49, 75, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України,

СУД ВИРІШИВ:

1. За первісним позовом:

У задоволенні позову відмовити.

2. За зустрічним позовом:

У задоволенні позову відмовити

Дане рішення набирає законної сили в
порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржено в порядку передбаченому
цим же кодексом. Повний текст рішення
виготовлено 26.05.14.

Суддя
Ушак І.Г.