ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2014 року
Справа №904/1405/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Білецької Л.М.-
доповідача,

суддів: Виноградник О.М., Тищик І.В.,

при секретарі судового засідання:
Малику С.О.

За участю представників сторін:

від позивача: Карпенко І.В., довіреність
б/н від 12.09.13;

від відповідача: Хандога В.В.,
довіреність б/н від 25.05.14.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Торгівельна група "Лідер Плюс" на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 24.04.2014
року у справі №904/1405/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Марані Україна", м.
Київ

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельна група
"Лідер Плюс", м. Дніпропетровськ

про стягнення 151 667,45 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 24.04.2014
року у справі №904/1405/14 (суддя Соловйова
А.Є.) позовні вимоги задоволені
повністю. Стягнуто з відповідача на
користь позивача: 148 701,52 грн. -
основного боргу, 2 486,65 грн. - пені, 479,28
грн. - 3% річних.

Господарський суд першої інстанції
встановив факт поставки товару на
загальну суму 184 454,24 грн. та його
часткову оплату в сумі 24 882,55 грн. В
порушення умов укладеного між
сторонами договору відповідач не
розрахувався в повному обсязі із
позивачем, що стало підставою для
виникнення спірних правовідносин
сторін. Керуючись положеннями п. 7.1
Договору та ст.ст. 549, 625 ЦК України
господарський суд Дніпропетровської
області визнав вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача пені за весь
час прострочення сплати основного
боргу в розмірі 2 486,65 грн. та 3% річних,
що становить 479,28 грн. обґрунтованими та
такими що підлягають задоволенню.

Не погодившись з рішенням
господарського суду, до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду звернувся
відповідач з апеляційною скаргою, в
якій посилається на те, що:

- в матеріалах справи відсутній акт
взаєморозрахунків, що на думку
відповідача свідчить про
недоведеність зазначених у
оскаржуваному рішенні обставин, тобто
точна суму боргу не встановлена;

- відокремлений підрозділ підприємства
відповідача здійснював часткову
оплату суми боргу за поставлений товар,
а також раніше повертав частину
отриманого товару позивачу.

Просить рішення першої інстанції
скасувати, в задоволенні позовних
вимог відмовити повністю.

26.05.2014 року від позивача надійшов
відзив на апеляційну скаргу, в якому
представник зазначає, що доводи
апеляційної скарги є безпідставними та
необґрунтованими, а рішення
господарського суду прийнято у
відповідності з нормами матеріального
і процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у справі.

27.05.2014 року в судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення вимог апеляційної скарги
та просив оскаржуване рішення залишити
без змін. Представник відповідача
підтримав доводи апеляційної скарги та
просив рішення першої інстанції
скасувати, в задоволенні позовних
вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши доводи сторін і давши їм
правову оцінку, апеляційний
господарський суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга товариства з
обмеженою відповідальністю "Марані
Україна" не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Господарським судом першої інстанції
встановлено наявність господарських
взаємовідносин, що склались між
сторонами на підставі Договору
поставки товару №105.02.13 від 05.02.2013 року
(далі-Договір), на виконання умов якого
(п.п. 1.1., 2.1 Договору) Постачальник
(позивач) поставив і передав у
власність Покупця (відповідача) товари
(алкогольні та безалкогольні напої),
безпосередній перелік, кількість,
асортимент та ціна яких визначались у
відповідних додатках (специфікаціях)
до Договору, а Покупець зобов'язувався
прийняти та своєчасно оплати товар в
порядку і на умовах, що визначені цим
Договором.

В матеріалах справи містяться первинні
документи бухгалтерського обліку, що
підтверджують виконання позивачем
умов Договору - видаткові накладні
№МА2-003673 від 08.10.2013; №МА2-004126 від 11.11.2013;
№МА2-004238 від 19.11.2013; №МА2-004313 від 22.11.2013;
№МА2-004433 від 29.11.2013; №МА2-004568 від 06.12.2013;
№МА2-00 від 4665 від 13.12.2013; №МА2-004795 від
24.12.2013; №МА2-000050 від 13.01.2014; №МА2-000109 від
17.01.2014 на загальну суму 184 454,24 грн.
(а.с.20,22,24,25,26,28,29,30,31,32).

Пунктами 4.1, 4.2 Договору визначений
обов'язок відповідача здійснити оплату
товару шляхом перерахування коштів на
поточний банківський рахунок позивача
протягом 45 (сорока п'яти) календарних
днів з дати поставки. Днем здійснення
платежу вважається день, в який сума, що
підлягає сплаті, зарахована на
поточний рахунок позивача. В порушення
наведеного обов'язку, відповідач
здійснив лише часткову оплату за
поставлений товар в сумі 24 882,55 грн.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутністю таких вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. невиконання зобов'язання
або його виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання, є
порушенням зобов'язання (ст.ст. 526, 610 ЦК
України).

Вимога позивача щодо стягнення суми
основного боргу в розмірі 148 701,52 грн. є
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню, як і було встановлено
господарським судом першої інстанції.
Щодо вимог про стягнення пені - 2 486,65
грн. та 3% річних - 479,28 грн., суми яких
були перевірені та задоволенні
господарським судом Дніпропетровської
області, то:

- умови укладеного Договору (п.7.1), що не
суперечать вимогам ст. 230 ГК України,
передбачають право позивача на
нарахування пені за порушення строків
оплати зобов'язання, у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення;

- положення ст. 625 ЦК України наділяють
позивача правом вимагати від
відповідача сплатити 3% річних від
простроченої суми за період з 23.11.2013
року по 03.03.2014 року.

Отже, суд першої інстанції правильно
становив фактичні обставини справи,
дав їм правильну юридичну оцінку і
підстави для його скасування відсутні.

Посилання відповідача в апеляційні
скарзі на відсутність акту
взаєморозрахунків між сторонами
спростовується матеріалами справи, а
саме а.с. 11-16, згідно яких акт
взаємоперевірки рахунків між
сторонами був складений та підписаний
станом на 17.02.2014 року. Щодо здійснення
відокремленим підрозділом
підприємства відповідача часткової
оплати суми боргу, то такі твердження
не були підтверджені жодними доказами,
окрім телефонного (усного) спілкування
з представником відокремленого
підрозділу.

Згідно постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 23.03.2012
року №6 «Про судове рішення» - рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального та
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Торгівельна група "Лідер Плюс" на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 24.04.2014
року у справі №904/1405/14 залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 24.04.2014
року у справі №904/1405/14 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст складений 28.05.2014 року.

Головуючий суддя
Л.М. Білецька

Суддя
Т.А. Верхогляд

Суддя
І.В. Тищик