ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2014 р.
Справа № 911/1137/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кременчуцький
елеватор»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Птахофабрика
Київська»

про стягнення 396 000,19грн.

Суддя Горбасенко
П.В.

За участю представників:

від позивача Конотовська О.О. (дов. б/н
від 16.04.2014р.);

від відповідача Вареніченко О.П. (дов.
б/н від 02.10.2013р.).

Обставини справи:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кременчуцький
елеватор» (далі - позивач) звернулося з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Птахофабрика
Київська» (далі - відповідач) про
стягнення 396 000,19грн. заборгованості, з
яких: 384 975грн. боргу за поставлений на
підставі видаткових накладних №
СП-0000009 від 14.01.2014р. та № СП-0000029 від
10.02.2014р. згідно договору постачання
товару № ОС/39/14 від 03.01.2014р., товар, 7
602,18грн. пені, 1 668,66грн. інфляційних
втрат та 1 754,35грн. 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань з оплати отриманого
згідно договору постачання товару №
ОС/39/14 від 03.01.2014р. товару.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 03.04.2014р. порушено
провадження у справі № 911/1137/14, розгляд
справи призначено на 18.04.2014р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 18.04.2014р. розгляд справи
відкладено на 16.05.2014р.

У судовому засіданні 16.05.2014р. оголошено
перерву до 30.05.2014р.

30.05.2014р. до канцелярії господарського
суду Київської області від
представника відповідача надійшов
відзив на позов (вх. № 10210/14 від 30.05.2014р),
згідно якого останній просив суд
припинити провадження у справі на
підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки позивачем не вжито заходів
досудового врегулювання спору, у
задоволенні якого відмовлено судом, з
огляду на те, що у відповідності до
частини другої статті 124 Конституції
України та Рішення Конституційного
Суду України № 15-рп/2002 від 09.07.2002р. право
особи (громадянина України, іноземця,
особи без громадянства, юридичної
особи) на звернення до суду за
вирішенням спору не може бути
обмежене законом, іншими
нормативно-правовими актами.
Встановлення законом або договором
досудового врегулювання спору за
волевиявленням суб'єктів
правовідносин не є обмеженням
юрисдикції судів і права на судовий
захист.

У судовому засіданні 30.05.2014р.
представник позивача підтримав позов
повністю, представник відповідача
заперечив проти задоволення позову
повністю.

Заяв чи клопотань про застосування
позовної давності до вимог позивача
відповідачем не заявлено.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

03.01.2014р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Кременчуцький
елеватор» (Постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Птахофабрика
Київська» (Покупець) укладено договір
постачання товару № ОС/39/14, згідно
якого постачальник зобов'язався
протягом дії договору передавати у
власність покупцю сировину для
виробництва комбікормів (у подальшому -
«товар»), у кількості та асортименті
згідно до підписаних сторонами
специфікацій та видаткових накладних,
які є невід'ємною частиною договору, а
покупець - приймати цей товар та
своєчасно здійснювати його оплату на
умовах договору.

Датою постачання товару вважається
дата зазначена у відповідній
видатковій (товарно-транспортній)
накладній (п. 2.7. договору).

Згідно п. 4.1. договору розрахунки
здійснюється покупцем за кожну партію
товару, шляхом перерахування грошових
коштів на поточний рахунок
постачальника на умовах визначених у
підписаних сторонами специфікаціях.

Відповідно до п. 9.1. договір набирає
чинності з моменту його підписання та
діє до 31.12.2014р., але в будь-якому випадку
до повного виконання сторонами, своїх
зобов'язань за договором.

14.01.2014р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Кременчуцький
елеватор» (Постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Птахофабрика
Київська» (Покупець) укладено
специфікацію № 1, за умовами якої
постачальник зобов'язався передати у
власність покупця, а покупець -
прийняти та оплати наступний товар:
олія соєва загальною вартістю 217 500грн.
з ПДВ ± 10 %. Строк постачання: 15-16 січня
2014р. Порядок оплати товару: по факту
постачання кожної окремої партії
товару на склад покупця.

10.02.2014р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Кременчуцький
елеватор» (Постачальник) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Птахофабрика
Київська» (Покупець) укладено
специфікацію № 2, за умовами якої
постачальник зобов'язався передати у
власність покупця, а покупець -
прийняти та оплати наступний товар:
олія соєва загальною вартістю 217 500грн.
з ПДВ ± 10 %. Строк постачання: 11-12 лютого
2014р. Порядок оплати товару: по факту
постачання кожної окремої партії
товару на склад покупця.

На виконання п. 1.1. договору постачання
товару № ОС/39/14 від 03.01.2014р.,
специфікацій № 1 від 14.01.2014р. та № 2 від
10.02.2014р., 15.01.2014р. та 11.02.2014р. позивач
поставив відповідачу, а відповідач
прийняв товар на загальну суму 384 975грн.,
що підтверджується видатковими
накладними № СП-0000009 від 14.01.2014р. на суму
191 690грн., № СП-0000029 від 10.02.2014р. на суму 193
285грн. (а.с. 19, 23), товарно-транспортними
накладними № 9 від 14.01.2014р. та № СП-0000029
від 10.02.2014р. (а.с. 20, 24), підписаними та
скріпленими печатками обох сторін
договору, а також довіреностями (а.с. 21,
25).

Відповідач свій обов'язок,
передбачений специфікаціями № 1 від
14.01.2014р. та № 2 від 10.02.2014р., з оплати
отриманого згідно договору товару, не
виконав, суму боргу у розмірі 384 975грн.
не сплатив, що підтверджується
довідкою ПАТ АКБ «Індустріалбанк» № 595
від 17.04.2014р. (а.с. 51) та не спростовано
відповідачем, внаслідок чого борг
відповідача перед позивачем за
поставлений на підставі видаткових
накладних № СП-0000009 від 14.01.2014р. та №
СП-0000029 від 10.02.2014р. згідно договору
постачання № ОС/39/14 від 03.01.2014р. товар
склав 384 975грн., що підтверджується
довідкою ПАТ АКБ «Індустріалбанк» № 595
від 17.04.2014р. (а.с. 51).

Предметом позову є вимоги про
стягнення 384 975грн. боргу за поставлений
на підставі видаткових накладних №
СП-0000009 від 14.01.2014р. та № СП-0000029 від
10.02.2014р. згідно договору постачання
товару № ОС/39/14 від 03.01.2014р., товар, 7
602,18грн. пені, 1 668,66грн. інфляційних
втрат та 1 754,35грн. 3 % річних.

Суд встановив, що між сторонами виникли
правовідносини поставки.

Частиною першою ст. 173 Господарського
кодексу України визначено, що
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст.
175 ГК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати товару

Пунктом першим статті 193
Господарського кодексу України та
статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Якщо у договорі або законі не
встановлено строку (терміну), у який
повинно бути виконано грошове
зобов'язання, судам необхідно виходити
з приписів частини другої статті 530 ЦК
України. Цією нормою передбачено, між
іншим, і можливість виникнення
обов'язку негайного виконання; такий
обов'язок випливає, наприклад, з
припису частини першої статті 692 ЦК
України, якою визначено, що покупець за
договором купівлі-продажу повинен
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього; відтак якщо
договором або актами цивільного
законодавства не встановлено інший
строк оплати товару, відповідна оплата
має бути здійснена боржником негайно
після такого прийняття, незалежно від
того, чи пред'явив йому кредитор
пов'язану з цим вимогу. При цьому
передбачена законом відповідальність
за невиконання грошового зобов'язання
підлягає застосуванню починаючи з дня,
наступного за днем прийняття товару,
якщо інше не вбачається з укладеного
сторонами договору. Відповідні
висновки випливають зі змісту частини
другої статті 530 ЦК України (абзац
перший п. 1.7. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» № 14
від 17.12.2013р.).

Суд встановив, що на виконання п. 1.1.
договору постачання товару № ОС/39/14 від
03.01.2014р., специфікацій № 1 від 14.01.2014р. та
№ 2 від 10.02.2014р., 15.01.2014р. та 11.02.2014р.
позивач поставив відповідачу, а
відповідач прийняв товар на загальну
суму 384 975грн., що підтверджується
видатковими накладними № СП-0000009 від
14.01.2014р. на суму 191 690грн., № СП-0000029 від
10.02.2014р. на суму 193 285грн. (а.с. 19, 23),
товарно-транспортними накладними № 9
від 14.01.2014р. та № СП-0000029 від 10.02.2014р. (а.с.
20, 24), підписаними та скріпленими
печатками обох сторін договору, а також
довіреностями (а.с. 21, 25); відповідач
свій обов'язок, передбачений
специфікаціями № 1 від 14.01.2014р. та № 2
від 10.02.2014р., з оплати отриманого згідно
договору товару, не виконав, суму боргу
у розмірі 384 975грн. не сплатив, що
підтверджується довідкою ПАТ АКБ
«Індустріалбанк» № 595 від 17.04.2014р. (а.с.
51) та не спростовано відповідачем,
внаслідок чого борг відповідача перед
позивачем за поставлений, на підставі
видаткових накладних № СП-0000009 від
14.01.2014р. та № СП-0000029 від 10.02.2014р. згідно
договору постачання товару № ОС/39/14 від
03.01.2014р., товар склав 384 975грн., що
підтверджується довідкою ПАТ АКБ
«Індустріалбанк» № 595 від 17.04.2014р. (а.с.
51).

Враховуючи те, що борг відповідача
перед позивачем на час прийняття
судового рішення не погашено, розмір
вказаного боргу відповідає фактичним
обставинам справи, вимога позивача про
стягнення 384 975грн. боргу за поставлений
на підставі видаткових накладних №
СП-0000009 від 14.01.2014р. та № СП-0000029 від
10.02.2014р. згідно договору постачання
товару № ОС/39/14 від 03.01.2014р., товар є
обґрунтованою, підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами
і відповідно підлягає задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем зобов'язання за договором
постачання товару № ОС/39/14 від 03.01.2014р.
позивачем за період з 16.01.2014р. по 25.03.2014р.
нараховано 7 602,18грн. пені, з яких: 4
710,85грн. за період з 16.01.2014р. по 25.03.2014р. на
суму боргу 191 690грн. та 2 891,33грн. за
період з 12.02.2014р. по 25.03.2014р. на суму
боргу 193 285грн.

Частинами першою і третьою ст. 549
Цивільного кодексу України визначено,
що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові в разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення.

У сфері господарювання згідно ч. 2 ст. 217
та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються
господарські санкції, зокрема, штрафні
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 3 Закону України
„Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла у період, за який
сплачується пеня.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

У випадку несвоєчасної оплати
прийнятого товару, покупець сплачує на
користь постачальника пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла на момент прострочення, від суми
заборгованості за кожен день
прострочення (п. 5.4. договору).

Відповідно до п. 1.9. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013р.
день фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань та пені. Якщо у
договорі виконання грошового
зобов'язання визначається до настання
певного терміну, наприклад, до 1 серпня
2014 року (частина друга статті 252 ЦК
України), то останнім днем виконання
такого зобов'язання вважається день, що
передує цьому терміну (в даному
прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас
коли у тексті договору виконання
грошового зобов'язання визначено "по 1
серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня
2014 року", то останнім днем виконання
такого зобов'язання буде 1 серпня 2014
року.

Враховуючи положення вищезазначених
норм, а також період нарахування пені,
що вказаний позивачем в поданому ним
розрахунку пені (а.с. 12-14) та те, що
відповідачем не заявлено про
застосування позовної давності до
позовних вимог, в тому числі вимог про
стягнення пені, арифметично вірний
розмір пені, нарахованої за період з
16.01.2014р. по 25.03.2014р. загалом становить 7
602,18грн., зокрема: 4 710,85грн. за період з
16.01.2014р. по 25.03.2014р. на суму боргу 191 690грн.
та 2 891,33грн. за період з 03.12.2013р. по
24.12.2013р. на суму боргу 340 915,88грн. Отже,
вимога про стягнення 7 602,18грн. пені
підлягає задоволенню повністю.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем зобов'язання за договором
постачання товару № ОС/39/14 від 03.01.2014р.,
позивачем за період з 15.01.2014р. по 28.02.2014р.
нараховано 1 668,66грн. інфляційних втрат,
зокрема: 1 552,69грн. за період з 15.01.2014р. по
28.02.2014р. на суму боргу 191 960грн., 115,97грн.
за період з 01.02.2014р. по 28.02.2014р. на суму
боргу 193 285грн. та 1 754,35грн. 3 % річних за
період з 16.01.2014р. по 25.03.2014р. , з яких: 1
087,12грн. за період з 16.01.2014р. по 25.03.2014р. на
суму боргу 191 690грн.та 115,97грн. за період
з 12.02.2014р. по 25.03.2014р. на суму боргу 193
285грн.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Судом встановлено, що обов'язок
відповідача з оплати отриманого
15.01.2014р. та 11.02.2014р. на підставі
видаткових накладних № СП-0000009 від
14.01.2014р. та № СП-0000029 від 10.02.2014р. товару
виник 16.01.2014р. та 12.02.2014р. відповідно.

Враховуючи вищевикладене, а також
періоди нарахування інфляційних втрат
та 3 % річних, що вказані позивачем в
поданому розрахунку інфляційних втрат
та 3 % річних (а.с. 13-14), суд обмежив період
нарахування інфляційних втрат на суму
боргу 191 690грн. за період з 16.01.2014р. по
28.02.2014р. та на суму боргу 193 285грн. за
період з 12.02.2012р. по 28.02.2014р. Відтак,
арифметично вірний розрахунок
інфляційних втрат, нарахованих за
період з 16.01.2014р. по 28.02.2014р. складає
загалом 2 309,85грн., з яких: 1 150,14грн. за
період з 16.01.2014р. по 28.02.2014р. на суму
боргу 191 690грн. та 1 159,71грн. за період з
12.02.2014р. по 28.02.2014р. на суму боргу 193
285грн., а арифметично вірний розрахунок
3 % річних, нарахованих за період з
16.01.2014р. по 25.03.2014р. складає 1 754,35грн., з
яких: 1 087,12грн. за період з 16.01.2014р. по
25.03.2014р. на суму боргу 191 690грн. та 667,23грн.
за період з 12.02.2014р. по 25.03.2014р. на суму
боргу 193 285грн. Відтак, вимога про
стягнення 1 668,66грн. інфляційних втрат
підлягає задоволенню повністю,
оскільки суд, при прийнятті рішення, не
може вийти за межі позовних вимог, а
вимога про стягнення 1 754,35грн. 3 % річних
підлягає задоволенню повністю.

За таких обставин суд вважає, що
позовні вимоги про стягнення 384 975грн.
боргу за поставлений на підставі
видаткових накладних № СП-0000009 від
14.01.2014р. та № СП-0000029 від 10.02.2014р. згідно
договору постачання товару № ОС/39/14 від
03.01.2014р., товар, 7 602,18грн. пені, 1 668,66грн.
інфляційних втрат та 1 754,35грн. 3 % річних
є обґрунтованими, підтверджуються
наявними в матеріалах справи доказами
і відповідно підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до статей 44, 49 ГПК України,
покладаються судом на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Птахофабрика
Київська» (07413, Київська обл.,
Броварський район, с. Пухівка, вул.
Радгоспна; ідентифікаційний код 05513187)
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кременчуцький
елеватор» (39600, Полтавська обл., м.
Кременчук, вул. Ярмаркова, буд. 9;
ідентифікаційний код 33081783) 384 975 (триста
вісімдесят чотири тисячі дев'ятсот
сімдесят п'ять гривень) 00 коп. боргу за
поставлений на підставі видаткових
накладних № СП-0000009 від 14.01.2014р. та №
СП-0000029 від 10.02.2014р. згідно договору
постачання товару № ОС/39/14 від 03.01.2014р.,
товар, 7 602 (сім тисяч шістсот дві гривні)
18 коп. пені, 1 668 (одну тисячу шістсот
шістдесят вісім гривень) 66 коп.
інфляційних втрат, 1 754 (одну тисячу
сімсот п'ятдесят чотири гривні) 35 коп. 3 %
річних та 7 920 (сім тисяч дев'ятсот
двадцять гривень) 00 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено: 03.06.2014р.

Суддя
П.В.
Горбасенко