ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2014 р.
Справа № 914/1065/14

За позовом:товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
"ВЕЕМ-Будсервіс", м. Львів, до
відповідача:приватного підприємства
"Ілона-Транс", м. Львів,про: стягнення
коштів.

Суддя Т. РимЗа участю
представників:позивача:Долгополов Д.С.
- довіреність від 04.04.2014
р.,відповідача:не з'явився.На розгляд
господарського суду Львівської
області подано позов товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"ВЕЕМ-Будсервіс" до приватного
підприємства "Ілона-Транс" про
стягнення коштів. Ухвалою від 01.04.2014 р.
провадження у справі порушено, позовну
заяву прийнято до розгляду, розгляд
справи призначено на 23.04.2014 р. Розгляд
справи відкладався на 21.05.2014 р.

Позовні вимоги обґрунтовуються
наступним. Між сторонами на підставі
усних домовленостей досягнуто згоди
про поставку щебеню. На виконання своїх
зобов'язань позивач перерахував
відповідачу на розрахунковий рахунок
вартість товару в розмірі 16.800,00 грн.
Відповідач не передав позивачу у
повному обсязі оплаченого товару. У
зв'язку з наведеним, в силу положень
частини другої статті 693 Цивільного
кодексу України позивач просить
повернути суму попередньої оплати.
Крім того, відповідачу нараховано 634,26
грн. пені, 117,77 грн. інфляційних втрат,
146,37 грн. - 3% річних.

Відповідач у судові засідання не
з'являвся, причин неприбуття не
повідомляв, хоч був належним чином та
завчасно повідомлений про час та місце
судового розгляду справи, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення,
долученим до матеріалів справи. Таким
чином, судом було створено відповідачу
усі можливості для висловлення власної
позиції з приводу предмета спору та
подання доказів на свій захист.
Протягом всього часу провадження у
справі, проведення судових засідань,
відповідач жодним чином не заперечив
проти позовних вимог, клопотань, заяв
не подав, а тому суд не вбачає підстав
для відкладення розгляду справи. З
огляду на зазначене розгляд справи
здійснюється на підставі статті 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними матеріалами та
відсутності представника відповідача.

Вислухавши представників сторін,
проаналізувавши матеріали справи, суд
установив таке.

Між сторонами у справі укладено
договір на поставку та продаж щебеню
20*40. Факт укладення договору
підтверджуються виставленим
відповідачем у справі (ПП "Ілона -Транс")
рахунком №14 від 26.09.2013 р. на оплату
товару, оплатою позивачем виставленого
рахунку. Так, на виконання умов
договору позивачем здійснено оплату за
виставленим рахунком, що
підтверджується платіжним дорученням
№505 від 01.10.2013 р. на суму 16.800,00 грн. Проте
товар позивачу поставлено не було.

Позивачем скеровано на адресу
відповідача претензію від 29.11.2013 р. №122,
якою просить повернути сплачені кошти
в сумі 16.800,00 грн. за оплату щебеню.
Докази надіслання долучені до
матеріалів справи. Відповідач жодним
чином не зреагував на претензію,
поставки щебеню не здійснив.

Доказів повернення попередньо
сплачених коштів у сумі 16.800,00 грн.
станом на день прийняття рішення
відповідачем суду не представлено.

При ухваленні рішення суд керувався
таким.

Між сторонами у справі виникли
цивільно-правові зобов'язання на
підставі договору поставки в силу
пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного
кодексу України. Відповідно до частини
1 статті 712 Цивільного кодексу України
за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або у інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частиною 2 цієї статті до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічне положення
передбачено частиною 1 пункту 1 статті
193 Господарського кодексу України:
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною першою статті 692 Цивільного
кодексу України визначено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару.

Якщо продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати (частина друга
статті 693 Цивільного кодекс України). Як
установлено судом, позивачем
перераховано на рахунок відповідача
16.800,00 грн. за поставку щебеню. Проте
товару відповідач не поставив.

Зважаючи на ці обставини, оскільки
відповідачем отримано оплату за товар,
та не поставлено товар позивачу,
останнім заявлено у встановленому
порядку претензію про повернення цих
коштів, відтак у відповідача виник
обов'язок повернути зазначену суму.
Тому вимоги позивача про стягнення з
відповідача 16.800,00 грн. є обґрунтованими
та підлягають задоволенню.

В частині стягнення 117,77 грн.
інфляційних втрат та 146,37 - 3% річних, суд
виходив із наступного.

Згідно з пунктом 5.2 постанови Пленуму
вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" від 17.12.2013 р. №14
обов'язок боржника сплатити суму боргу
з урахуванням індексу інфляції та
процентів річних не виникає у випадках
повернення коштів особі, яка
відмовилася від прийняття зобов'язання
за договором (стаття 612 ЦК України),
повернення сум авансу та завдатку,
повернення коштів у разі припинення
зобов'язання (в тому числі шляхом
розірвання договору) за згодою сторін
або визнання його недійсним,
відшкодування збитків та шкоди,
повернення безпідставно отриманих
коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки
відповідні дії вчиняються сторонами не
на виконання взятих на себе грошових
зобов'язань, а з інших підстав.

Обов'язок відповідача сплати грошової
суми виник на підставі статті 692
Цивільного кодексу України шляхом
повернення попередньої оплати. Таким
чином, оскільки відповідні дії
вчиняються сторонами не на виконання
взятих на себе грошових зобов'язань, а з
інших підстав, відсутні правові
підстави для задоволення позовних
вимог про стягнення інфляційних втрат
та 3% річних.

В частині вимог позивача про стягнення
634,26 грн. пені суд виходив із такого. Як
убачається з правового обґрунтування
нарахування пені, що надано суду,
позивачем нараховано пеню за порушення
виконання грошового зобов'язання, яким
є обов'язок повернути суму оплати
вартості товару.

Відповідно до частини першої статті 546
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком. У
відповідності з положеннями статті 547
Цивільного кодексу України правочин
щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Отже, пеня може бути нарахована та
стягнута у випадку порушення грошового
зобов'язання та повинна бути
встановлена спільно сторонами
договору за порушення саме цього
зобов'язання. Однак, оскільки сторонами
не погоджено у письмовій формі такого
способу забезпечення виконання
зобов'язання як неустойка (пеня) за
несвоєчасне повернення суми
попередньої оплати, оскільки обов'язок
з повернення суми попередньої оплати
виникає не з договору, а з інших
підстав. За таких обставин в суду
відсутні правові підстави для
задоволення вимоги про стягнення 634,26
грн. пені.

Відповідно до статей 33, 38
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
Сторона або прокурор у разі
неможливості самостійно надати докази
вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів. У разі задоволення клопотання
суд своєю ухвалою витребовує необхідні
докази.

Зазначені вище норми процесуального
закону спрямовані на реалізацію статті
43 Господарського процесуального
кодексу України. Згідно з положеннями
цієї статті судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку
про те, що відповідачем не спростовано
доводів позовної заяви, а судом не
виявлено на підставі наявних
документів у справі інших фактичних
обставин, що мають суттєве значення для
правильного вирішення спору.

Судові витрати на підставі статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись статтею
193 Господарського кодексу України,
статтями 11, 526, 546, 530, 692, 693, 712 Цивільного
кодексу України, статтями 1, 49, 80, 82, 83, 84,
85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного
підприємства "Ілона-Транс" (адреса:
вулиця Генерала Чупринки, будинок 123,
квартира 6, місто Львів, Львівська
область, 79057; ідентифікаційний код 22347253)
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"ВЕЕМ-Будсервіс" (поштова адреса: вулиця
Богдана Хмельницького, будинок 212,
місто Львів, Львівська область, 79019,
юридична адреса: проспект В. Чорновола,
будинок 57, місто Львів, Львівська
область, 79058; ідентифікаційний код 23884496)
16.800,00 грн. основного боргу, 1.734,19 грн.
відшкодування витрат на оплату
судового збору.

3. Наказ видати відповідно до
статті 116 Господарського
процесуального кодексу України.

4. В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Повне рішення складено 26.05.2014 р.

Суддя
Рим Т.Я.