ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" травня 2014 р.Справа № 916/1011/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"

до відповідачів Товариства з
обмеженою відповідальністю "СОВАГРО"

Товариства з обмеженою
відповідальністю "АЙОВА"

про стягнення 11036,32грн.

Суддя Гут
С.Ф.

В судовому засіданні приймали участь:

Від позивача: не з'явився;

Від ТОВ "СОВАГРО" : не з'явився;

Від ТОВ "АЙОВА": не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Товариство з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"НІКО-ТАЙС", звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до відповідачів
Товариства з обмеженою
відповідальністю "СОВАГРО" та
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АЙОВА" відповідно до
якої просить суд солідарно стягнути з
відповідачів суму основної
заборгованості у розмірі 5989,20грн., суму
інфляційних витрат у розмірі 2 419,64грн.,
3%-річних у розмірі 559,97грн., пені у
розмірі 2 067,51грн. згідно договору
поставки №КГ-53-09-2008 від 04 вересня 2008р.,
Угоди №45/02-13 про заміну кредитора у
зобов'язані від 25 січня 2013р. та на
підставі договору поруки №03-02-2014-1 від 03
лютого 2014р. та адвокатські витрати у
розмірі 1000грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 19.03.14р. порушено
провадження у справі №916/1011/14.

02.04.2014р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "СОВАГРО" надало до
канцелярії господарського суду
Одеської області відзив на позовну
заяву (вх.ГСОО№8319/14 від 02.04.2014р.),
відповідно до якого повідомляє суд, що
обізнане із позовними вимогами, в
частині позовних вимог які стосуються
Товариства з обмеженою
відповідальністю "СОВАГРО" їх визнає.
Проте, на сьогоднішній день не може
задовольнити вимоги позивача у зв'язку
з скрутним фінансовим становищем на
підприємстві. Також, просить суд
розглянути справу без участі
представника Товариства з обмеженою
відповідальністю "СОВАГРО", оскільки не
має можливості прибути у судове
засідання.

14.04.2014р. від Товариства з обмеженою
відповідальністю "АЙОВА" надійшло
клопотання про застосування строку
позовної давності (вх.ГСОО№9375/14 від
14.04.2014р.), в обґрунтування якого
зазначає, що 04.09.2008р. між ТОВ
„Тридента-Агро" та ТОВ "АЙОВА" було
укладено договір поставки №КГ-53-09-2008
про поставку продукції
виробничо-технічного призначення. За
умовами договору ТОВ „Тридента-Агро"
зобов'язується передати у власність
ТОВ "АЙОВА" продукцію
виробничо-технічного призначення, а
ТОВ "АЙОВА" зобов'язується прийняти
товар та сплатити за нього ціну
визначену договором. 04.09.2008р. ТОВ
„Тридента-Агро" здійсни поставку
товару на суму 53902,80грн. Відповідно до
умов договору, оплата за отриманий
товар повинна була бути здійснена в
розмірі 100% вартості товару протягом 10
днів з моменту отримання товару. Товар
був отриманий ТОВ "АЙОВА" 04.09.2008р., отже
строк оплати становив до 14.09.2008р. Таким
чином, строк позовної давності
обліковується з дня, коли ТОВ
„Тридента-Агро" дізналось про
порушення свого права. В даному
випадку, днем, коли особа, дізналась про
порушення свого права є день початку
прострочення оплати вартості
поставленого товару, тобто наступний
день за останнім днем строку, в який
товар повинен бути оплачений. Отже,
таким днем є 15.09.2008р. Відповідно до
положень чинного законодавства, межі
строку позовної давності становили з
15.09.2008р. по 15.09.2011р. Отже, враховуючи
викладене ТОВ "АЙОВА" просить суд
застосувати строк позовної давності.

14.04.2014р. від ТОВ "АЙОВА" надійшов відзив
на позовну заяву (вх.ГСОО№9363/14 від
14.04.2014р.), відповідно до якого проти
позову заперечує у повному обсязі, з
наступних підстав: по-перше - позивачем
не доведено належним чином наявність
підстав для звернення до суду з позовом
про стягнення заборгованості з
Відповідачів. А саме, 04 вересня 2008р. між
ТОВ «Тридента-Агро» та ТОВ "АЙОВА" було
укладено договір поставки №КГ-53-09-2008
про поставку продукції
виробничо-технічного призначення. За
умовами цього Договору ТОВ
«Тридента-Агро» зобов'язувався
передати у власність ТОВ "АЙОВА"
продукцію виробничо-технічного
призначення, а ТОВ "АЙОВА"
зобов'язувався прийняти Товар та
сплатити за нього ціну, визначену
Договором. 04.09.2008р. ТОВ «Тридента-Агро»
здійснив поставку Товару на суму
53902,80грн. За умовами пункту 6.11 Договору
ТОВ "АЙОВА" мав право повернути ТОВ
«Тридента-Агро» Товар (або його
частину) у 14-денний день з дня його
придбання, але в будь-якому випадку
лише при умові не розкоркованої тари.
Поставлений Товар виявився неякісним,
але це було встановлено ТОВ "АЙОВА" вже
через певний час після його прийняття.
Тому, користуючись своїм правом
повернути товар ТОВ "АЙОВА" повернув
майже весь товар, а саме 224 літри товару
з поставлених 252 літрів, на загальну
суму 47913грн. Повернутий ТОВ "АЙОВА"
товар був прийнятий ТОВ
«Тридента-Агро», що підтверджується
накладною на повернення товару від
24.10.2008р. Оскільки упаковка товару, що
був неповернутий, була вже
розкоркована, ця частина товару
поверненню не підлягала. В грудні 2013р.
ТОВ "АЙОВА" від ТОВ «Тридента-Агро» було
отримано лист, вкладенням в який були
проекти повідомлення про зміну
кредитора у зобов'язанні датований
23.12.2010р., проект угоди про зміну
кредитора у зобов'язанні датований
23.12.2010р. між ТОВ «Тридента-Агро» та ФОП
ОСОБА_2 та проект акту
приймання-передачі документів між ТОВ
«Тридента-Агро» та ФОП ОСОБА_2
датований 23.12.2010р. Жоден із вказаних
проектів не містив ні підписів, ні
печаток представника ТОВ
«Тридента-Агро та ФОП ОСОБА_2 Як
вбачається з матеріалів справи,
зазначений лист був відправлений на
адресу ТОВ "АЙОВА" 02.12.2013р. з поштового
відділення Київ-191 (вул. Лятошинського,
4-а). Одночасно з листом від ТОВ
«Тридента-Агро» ТОВ "АЙОВА" було
отримано лист від позивача, вкладенням
в який були проект повідомлення про
заміну кредитора у зобов'язанні від
25.01.2013р., проект угоди про заміну
кредитора у зобов'язанні датований 25
січня 2013р., проект акту
прийому-передачі документів датований
25 січня 2013р. Жоден із вказаних проектів
не містив ні підписів, ні печаток
жодної із сторін - ні ФОП ОСОБА_2 ні ТОВ
«Компанія «Ніко-Тайс». Як вбачається з
матеріалів справи, зазначений лист був
відправлений на адресу ТОВ "АЙОВА"
02.12.2013р. з поштового відділення Київ-191
(вул. Лятошинського, 4-а). Зважаючи на
відсутність будь-яких доказів
підписання отриманих ТОВ "АЙОВА"
документів, а також те, що обидва листа
від різних осіб, що зареєстровані в
різних регіонах України (ФОП ОСОБА_2
зареєстрований в АДРЕСА_1: ТОВ "Компанія
Ніко-Тайс" зареєстроване в м. Київ),
були надіслані в один день з одного
поштового відділення, ТОВ "АЙОВА" не
отримав жодного належного доказу
заміни кредитора в зобов'язанні, а
відтак підстави для здійснення
будь-яких оплат на користь позивача у
ТОВ "АЙОВА" відсутні. По-друге позивачем
не доведено здійснення оплати послуг
адвоката та їх обґрунтованість, а саме
не надано платіжного доручення в
підтвердження оплати позивачем за
адвокатські послуги. По-третє - ТОВ
"АЙОВА" зазначає про пропущення
відповідачем строку позовної давності.

28.04.2014р. позивач надав клопотання
(вх.ГСОО№10755/14 від 28.04.2014р.), відповідно
до якого зазначає що не має можливості
прибути у судове засідання, просить суд
розглянути справу за наявними в ній
документами, без участі представника
позивача. Позовні вимоги підтримує у
повному обсязі та просить суд
задовольнити їх.

Надане клопотання судом розглянуто,
задоволено та залучено до матеріалів
справи.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив.

04.09.2008р. між ТОВ „ТРИДЕНТА АГРО"
(продавець) та ТОВ "АЙОВА" (покупець)
було укладено договір поставки
№КГ-53-09-2008, відповідно умов якого в
терміни, визначені договором,
постачальник зобов'язується передати у
власність покупця продукцію
виробничо-технічного призначення, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього визначену даним
договором грошову суму.

Відповідно до п.2.1 Договору, за даним
договором постачається товар власного
виробництва постачальника, асортимент,
кількість, ціна якого визначаються
додатками, що є невід'ємною частиною
Договору.

Умовами п. 3.1 договору передбачено, що
умови оплати визначаються в додатках
що є невід'ємною частиною цього
договору.

Згідно з п. 7.2. Договору, покупець за
несвоєчасну оплату Товару сплачує пеню
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ від суми боргу за кожний день
прострочення.

Відповідно до п.11.2. договору, Договір
набуває чинності з моменту його
підписання і скріплення печатками
обома Сторонами і діє до повного
виконання Сторонами своїх обов'язків
за даним Договором.

Згідно додатку №1 від 04.09.2008р. до
Договору встановлено, що покупець
сплачує 100% вартості товару протягом 10
днів з моменту отримання продукції.

На виконання умов договору ТОВ "АЙОВА"
було виставлено рахунок-фактуру
04.09.2008р. №СФ-КГ00059 та видаткову накладну
від 04.09.2008р. №РН-КГ00068 на суму 53902,80грн.

ТОВ „ТРИДЕНТА АГРО" виконав свої
обов'язки за Договором у повному
обсязі. Претензій щодо якості чи
кількості поставленого товару від ТОВ
"АЙОВА" на адресу ТОВ „ТРИДЕНТА АГРО" не
надходило.

ТОВ "АЙОВА" повернуло ТОВ „ТРИДЕНТА
АГРО" частину Товару на суму 47 913,60грн.,
що підтверджується накладною про
повернення №2 від 24.10.2008р.

У зв'язку з чим, заборгованість ТОВ
"АЙОВА" перед ТОВ „ТРИДЕНТА АГРО"
згідно договору поставки КГ-53-09-2008 від 04
вересня 2008р. становить 5989,20грн.

23.12.2010р. між ТОВ „ТРИДЕНТА АГРО" та ФОП
ОСОБА_2 було укладено Угоду №184-ТА про
заміну кредитора у зобов'язанні,
відповідно до якої, Первісний кредитор
- ТОВ „ТРИДЕНТА АГРО" відступає новому
кредитору - ФОП ОСОБА_2 право вимоги
виконання Товариством з обмеженою
відповідальністю "АЙОВА" зобов'язання
щодо сплати розміру заборгованості,
пені, 3%-річних та інфляційних витрат,
набутих Первісним кредитором на
підставі договору поставки №КГ-53-09-2008
від 04 вересня 2008р. у зв'язку із
неналежним, несвоєчасним та неповним
виконанням ТОВ "АЙОВА" грошового
зобов'язання згідно договору поставки
№КГ-53-09-2008 від 04 вересня 2008р.

На виконання умов даної Угоди, а саме п.
4.1., ТОВ „ТРИДЕНТА АГРО" передало ФОП
ОСОБА_2 перелік документів, що
підтверджують права вимоги виконання
ТОВ "АЙОВА" взятого на себе
зобов'язання.

У відповідності до пункту 4.3. Угоди, ТОВ
„ТРИДЕНТА АГРО" повідомленням про
зміну кредитора у зобов'язані, належним
чином повідомило ТОВ "АЙОВА" про
поступку права вимоги за цією угодою.

25.01.2013р. між ФОП ОСОБА_2 та ТОВ «Компанія
"НІКО-ТАЙС" було укладено Угоду №45/02-13
про заміну кредитора у зобов'язані.

Відповідно до якої, первісний кредитор
- ФОП ОСОБА_2 відступає новому кредитору
ТОВ «Компанія "НІКО-ТАЙС" право вимоги
виконання Товариством з обмеженою
відповідальністю "АЙОВА" зобов'язання
щодо сплати розміру заборгованості,
пені, 3%-річних та інфляційних витрат,
набутих первісним кредитором на
підставі договору поставки №КГ-53-09-2008
від 04 вересня 2008р. та згідно Угоди
№184-ТА про заміну кредитора у
зобов'язанні від 23 грудня 2010р., у
зв'язку із неналежним, несвоєчасним та
неповним виконанням "АЙОВА" грошового
зобов'язання згідно договору
купівлі-продажу.

Відповідно до умов Угоди №45/02-13 про
заміну кредитора у зобов'язані від 25
січня 2013р., новий кредитор одержує
право замість Первісного кредитора
вимагати від Боржника сплати грошової
суми в нарахованому розмірі пені,
3%-річних та інфляційних втрат, за
період існування прострочення
грошового зобов'язання згідно договору
поставки №КГ-53-09-2008 від 04 вересня 2008р.

На виконання умов даної Угоди п. 4.1., ФОП
ОСОБА_2 було передано ТОВ «Компанія
"НІКО-ТАЙС" перелік документів, що
підтверджують права вимоги виконання
"АЙОВА" обумовленого зобов'язання.

У відповідності до пункту 4.3. Угоди, ФОП
ОСОБА_2 повідомленням про зміну
кредитора у зобов'язані, належним чином
повідомило ТОВ "АЙОВА" про заміну
кредитора у зобов'язанні.

03.02.2014р. з метою забезпечення виконання
зобов'язань за Угодою №45/02-13 про заміну
кредитора у зобов'язані від 25 січня 2013р.
між ТОВ «Компанія "НІКО-ТАЙС" та ТОВ
"СОВАГРО" було укладено Договір поруки
№03-02-2014-1, за умовами якого Поручитель
поручається перед Кредитором за
виконання обов'язку Товариством з
обмеженою відповідальністю "АЙОВА",
щодо виконання грошового зобов'язання
щодо сплати розміру заборгованості,
пені, 3%-річних та інфляційних витрат у
зв'язку із неналежним, несвоєчасним та
неповним виконанням грошового
зобов'язання згідно договору №КГ-53-09-2008
від 04.09.2008р. та Угоди №45/02-13 від 25.01.2013р.

Відповідно до п. 3.1. договору поруки,
відповідальність Поручителя перед
Кредитором обмежується сплатою суми
заборгованості, пені, 3%-річних та
інфляційних витрат у розмірі 20000грн.

Умовами п. 4.1. договору поруки
передбачено, що у разі порушення
(невиконання чи неналежного виконання)
боржником обов'язку за основною угодою,
Кредитор вправі звернутися із вимогою
про виконання як до Боржника, так і до
Поручителя, які несуть солідарну
відповідальність перед Кредитором.

Позивач звернувся до ТОВ "СОВАГРО" із
вимогою вих. №17-1/02 від 17.02.2014р., яка була
одержана 20 лютого 2014р.

24.02.2014р. за вих. №11 ТОВ "СОВАГРО"
повідомило про те, що зобов'язання
згідно договору поруки №03-02-2014-1 від
03.02.2014р. виконати не в змозі, у зв'язку з
скрутним фінансовим становищем. Та
зазначив, що зобов'язання будуть
виконані в строк до 31.08.2014р.

Отже, враховуючи неналежне виконання
взятих на себе зобов'язань ТОВ "СОВАГРО"
та ТОВ "АЙОВА", позивач ТОВ «Компанія
"НІКО-ТАЙС" звернувся до господарського
суду Одеської області по стягнення
суми основної заборгованості у розмірі
5989,20грн., суми інфляційних витрат у
розмірі 2419,64грн., 3%-річних у розмірі
559,97грн., пені у розмірі 2067,51грн. згідно
договору поставки №КГ-53-09-2008 від 04
вересня 2008р., Угоди №45/02-13 про заміну
кредитора у зобов'язані від 25 січня 2013р.
та на підставі договору поруки №03-02-2014-1
від 03 лютого 2014р.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов наступних висновків.

Абзац 1 ч. І ст.193 ГК України встановлює,
що суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст.11 цього Кодексу, а саме:
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки, зокрема, з договорів
та інших правочинів.

Правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Він може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін),
що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного
кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським Кодексом
України.

У відповідності до ч. 1 статті 510
Цивільного кодексу України визначено,
що сторонами у зобов'язанні є боржник і
кредитор.

Пунктом 1 ч. 1 статті 512 Цивільного
кодексу України передбачено, що
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 статті 513 Цивільного кодексу
України встановлено, що правочин щодо
заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові.

Приписами статті 514 Цивільного
кодексу України встановлено, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

При цьому, заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо боржник не
був письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні, новий
кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків. У
цьому разі виконання боржником свого
обов'язку первісному кредиторові є
належним виконанням. (стаття 516
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

За договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб (ст. 553 ЦК України).

Згідно ст. 554 Цивільного кодексу
України, у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Відповідно до змісту ст. 543 Цивільного
кодексу України, у разі солідарного
обов'язку боржників (солідарних
боржників) кредитор має право вимагати
виконання обов'язку частково або
повному обсязі як від усіх боржників
разом, так і від будь-кого з них окремо.
Солідарні боржники залишаються
зобов'язаними доти, доки їхній
обов'язок не буде виконаний у повному
обсязі.

Предметом спору у даній справі є вимога
до відповідачів про стягнення основної
заборгованості у розмірі 5989,20грн., суми
інфляційних витрат у розмірі 2 419,64грн.,
3%-річних у розмірі 559,97грн., пені у
розмірі 2067,51грн. згідно договору
поставки №КГ-53-09-2008 від 04 вересня 2008р.,
Угоди №45/02-13 про заміну кредитора у
зобов'язані від 25 січня 2013р. та на
підставі договору поруки №03-02-2014-1 від 03
лютого 2014р.

14.04.2014р. Товариство з обмеженою
відповідальністю "АЙОВА" надало
клопотання про застосування строку
позовної давності (вх.ГСОО№9375/14 від
14.04.2014р.), в якому просить суд
застосувати строк позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення (ч. 3
ст. 267 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони при укладенні договору не
передбачили збільшення строку
позовної давності щодо сплати
основного боргу та штрафних санкцій.

Відповідно до умов договору поставки
№КГ-53-09-2008 від 04.09.2008р., а також додатку
№1 від 04.09.2009р. до договору, оплата за
отриманий товар повинна була бути
здійснена в розмірі 100% вартості товару
протягом 10 днів з моменту отримання
товару.

Відповідно до частини першої та
третьої ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку.

Позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Ст.262 ЦК України передбачено, що заміна
сторін у зобов'язанні не змінює порядку
обчислення та перебігу позовної
давності.

Як вбачається з наявних в матеріалах
справи документів, товар був отриманий
ТОВ "АЙОВА" 04.09.2008р., отже строк оплати
становив до 14.09.2008р. Таким чином, строк
позовної давності обліковується з дня,
коли ТОВ „Тридента-Агро" дізналось про
порушення свого права. Отже, таким днем
є 15.09.2008р.

З огляду на вищевказане, строк позовної
давності щодо стягнення
заборгованості згідно договору
поставки №КГ-53-09-2008 від 04 вересня 2008р.,
Угоди №45/02-13 про заміну кредитора у
зобов'язані від 25 січня 2013р. та на
підставі договору поруки №03-02-2014-1 від 03
лютого 2014р. за договором поставки у
розмірі 5989,20грн., суму інфляційних
витрат у розмірі 2419,64грн., 3%-річних у
розмірі 559,97грн., пені у розмірі 2067,51грн.,
сплинув 15.09.2011р., тоді як позивач
звернувся до суду з позовом 18.03.2014р.

За таких обставин, відповідно до
частини четвертої ст. 267 ЦК України, суд,
з мотивів спливу позовної давності,
відмовляє у задоволенні вимог про
стягнення заборгованості згідно
договору поставки №КГ-53-09-2008 від 04
вересня 2008р., Угоди №45/02-13 про заміну
кредитора у зобов'язані від 25 січня 2013р.
та на підставі договору поруки №03-02-2014-1
від 03 лютого 2014р. за договором поставки
у розмірі 5989,20грн., суму інфляційних
витрат у розмірі 2 419,64грн., 3%-річних у
розмірі 559,97грн., пені у розмірі 2 067,51грн.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 09.07.2013 року у справі № 3/155-12.

Крім того, позивачем заявлено до
стягнення з відповідача витрати на
оплату послуг адвоката у розмірі
1000грн., в порядку ст.44,49 ГПК України.

З метою надання правової допомоги та
представництва інтересів в
господарському суді при розгляді
даної справи, 25.03.2014р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"НІКО-ТАЙС"(замовник) з адвокатом
ОСОБА_2М.(виконавець) було укладено
договір про надання адвокатських
послуг(правової допомоги) №25-39/03.

Як вбачається з матеріалів справи
згідно платіжного доручення №249 від
29.03.2014р. Товариством з обмеженою
відповідальністю "Компанія "НІКО-ТАЙС"
було сплачено адвокату ОСОБА_2 гонорар
у розмірі 1000грн.

03.03.2014р. між сторонами було підписано
акт здачі-приймання виконаних робіт
щодо надання адвокатських
послуг(правової допомоги).

Згідно ч. 5 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України суми,
які підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача, при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Отже, витрати за отриману Товариством з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"НІКО-ТАЙС" правову допомогу адвокатом
ОСОБА_2М.(свідоцтво на право зайняття
адвокатською діяльністю від 29.10.09р.) у
розмірі 1000грн. не підлягають
покладанню на відповідачів, оскільки в
позові відмовлено, у зв'язку з чим
витрати з надання послуг адвоката
залишаються за позивачем.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК
України).

Отже, враховуючи викладені обставини,
проаналізувавши наявні в матеріалах
справи документи, суд дійшов висновку
що вимоги позивача про стягнення
солідарно з відповідачі суми основної
заборгованості у розмірі 5989,20грн., суми
інфляційних витрат у розмірі 2419,64грн.,
3%-річних у розмірі 559,97грн., пені у
розмірі 2 067,51грн. згідно договору
поставки №КГ-53-09-2008 від 04 вересня 2008р.,
Угоди №45/02-13 про заміну кредитора у
зобов'язані від 25 січня 2013р. та на
підставі договору поруки №03-02-2014-1 від 03
лютого 2014р. не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

Рішення господарського суду Одеської
області набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України.

Повний текст рішення складено 26.05.2014р.

Суддя
Гут С.Ф.