м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/6419/14 28.05.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фулсет»
до Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця»
про стягнення 1 093 785, 61 грн.
Суддя Ломака В.С.
Представники сторін:
від позивача: не з'явився;
від відповідача: Яковенко А.О. за
довіреністю № 1555-НЮ від 13.04.2014 р.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Фулсет» (далі -
позивач) звернулось до господарського
суду міста Києва з позовом до
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» (далі - відповідач) про
стягнення 1 093 785, 61
грн., в тому числі 1 014 993, 00 грн.
основного боргу, 51 754, 17 грн. пені,
11 816, 02 грн. 3 % річних та 15 222, 42 грн.
інфляційних втрат. Крім того, позивач
просить суд покласти на відповідача
судові витрати щодо сплати судового
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказував на те, що відповідно до
укладеного між сторонами договору він
поставив відповідачу товар, який
останнім в порушення взятих на себе
зобов'язань не був оплачений, внаслідок
чого у нього виникла заборгованість
перед позивачем. Враховуючи зазначене,
позивач вирішив звернутись до суду за
захистом своїх прав та законних
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 10.04.2014 р. порушено провадження
у справі № 910/6419/14, розгляд справи
призначено на 13.05.2013 р.
13.05.2014 р. від сторін надійшли клопотання
про відкладення розгляду справи.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 13.05.2014 р. розгляд справи, у
зв'язку з неявкою представників сторін,
було відкладено на 28.05.2013 р.
28.05.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшли додаткові документи
у справі, клопотання про розгляд справи
без участі його представника та
письмові пояснення, в яких він зазначає
про те, що сума основного боргу
розрахована як сума поставки від 07.10.2013
р. в розмірі 447 480, 00 грн., від 18.10.2013 р. в
розмірі 292 868, 64 грн., в розмірі 273 410, 28
грн. від 22.10.2013 р. з урахуванням
повернення товару на суму 1 234, 08 грн. (1
028, 40 грн. без ПДВ) та від 31.10.2013 р. в
розмірі 1 234, 08 грн.
Також, 28.05.2014 р. через відділ
діловодства господарського суду міста
Києва від відповідача надійшов відзив
на позовну заяву, в якому він проти
позову заперечує, вказуючи на те, що в
даному випадку строк оплати спірного
товару не настав, оскільки позивач не
надав доказів надсилання відповідачу
рахунків-фактур, на підставі яких мала
здійснюватись оплата. Крім того,
відповідач зазначає, що повернення
частини товару 30.10.2013 р. відбулось в
силу того, що його кількість
перевищувала договірну, а подальша
поставка 31.10.2013 р. також була здійснена
понад кількість, визначену Договором, у
зв'язку з чим, на його думку, вона є
позадоговірною і у питанні визначення
строку оплати мають застосовуватись
положення ч. 2 ст. 530 ЦК України; зокрема,
відповідач стверджує, що оскільки
позивач вимогу про оплату товару в цій
частині не пред'являв, то строк його
оплати також не настав.
Представник позивача в судове
засідання 28.05.2014 р. не з'явився, однак
28.05.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва подав
клопотання про розгляд справи без
участі повноважного представника.
Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Зважаючи на те, що неявка представника
позивача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.
При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи можливість
учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для повторного
відкладення розгляду справи.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти
Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України № 1-5/45 від 25 січня 2006 р., у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.
Критерії оцінювання «розумності»
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.
У судовому засіданні 28.05.2014 р. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника відповідача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва, -
25.09.2013 р. між позивачем (постачальник) та
відповідачем (покупець) було укладено
Договір поставки № ПЗ/НХ-132146/НЮ,
відповідно до п. 1.1. якого у
відповідності з цим договором
постачальник зобов'язався у 2013 році
поставити і передати у власність
покупцю продукцію, відповідно до
специфікації № 1 (Додаток № 1), а
покупець зобов'язався прийняти і
оплатити цей товар на умовах даного
Пунктом 1.2. Договору сторони визначили
найменування товару: матеріал рулонний
покрівельний та гідроізоляційний (євро
руберойд). Рік випуску 2013 р.
Виробник товару: ТОВ «Техекоінвест», м.
Донецьк (п. 1.3. Договору).
Відповідно до п. 4.3. Договору загальна
сума поставки скласти 1 015 209, 72 грн.
Згідно з п. 5.1. Договору сторони
визначили, що розрахунки за кожну
партію товару здійснюються у
безготівковій формі.
Покупець здійснює оплату поставленого
товару на підставі виставлених
рахунків протягом 14 банківських днів з
дня отримання товару. Днем отримання
товару вважається день підписання
сторонами або їх уповноваженими
представниками видаткової накладної
Відповідно до п. 13.1. Договору він
набирає чинності з моменту його
підписання і діє до 31.12.2013 р.
Сторони також підписали Специфікацію
№ 1 до Договору, якою визначили, що
позивач мав поставити відповідачу
товар - матеріал рулонний покрівельний
та гідроізоляційний (євро руберойд)
Армоізол П-Сх 2, 5 кг/м.кв. нижній шар в
кількості 22 590 кв.м. та Армоізол
Б-Сх 3, 5 кг/м.кв. верхній шар в кількості
22 770 кв.м., на загальну суму 1 015 209, 72 грн.
Листом за № НХ-4/1538 від 26.09.2013 р.
відповідач звернувся до позивача з
проханням відвантажити згідно з
Договором № ПЗ/НХ-132146/НЮ вказаний у
Як вбачається з матеріалів справи,
позивач поставив відповідачу 07.10.2013 р.
10 000 кв. матеріалу Армоізол П-Сх 2,
5 кг/м.кв. та 10 000 кв.м. матеріалу на суму
447 480, 00 грн., про що сторони
підписали Видаткову накладну № 12 від
07.10.2013 р.; 18.10.2013 р. 6 600 кв.м. матеріалу
Армоізол Б-Сх 3, 5 кг/м.кв. та 6 480 кв.м.
матеріалу Армоізол П-Сх 2, 5 кг/м.кв. на
суму 292 868, 64 грн., про що сторони
підписали Видаткову накладну № 14 від
18.10.2013 р.; 22.10.2013 р. 6 170 кв.м. матеріалу
Армоізол П-Сх 2, 5 кг/м.кв. та
6 110 кв.м. матеріалу Армоізол Б-Сх 3, 5
кг/м.кв. на суму 274 644, 36 грн., про що
сторони підписали Видаткову накладну
№ 15 від 22.10.2013 р.
В подальшому 30.10.2013 р. відповідач
повернув позивачу частину товару, а
саме: Єврорубероїд 2, 5 кг/м.кв. на
загальну суму 1 028, 40 грн. без ПДВ (1 234, 08
грн. з ПДВ), про що сторони підписали
Видаткову накладну № 150318 від 30.10.2013 р.
Згідно з поясненнями відповідача
повернення товару відбулось, у зв'язку
з тим, що позивач поставив матеріалу
Армоізол П-Сх 2, 5 кг/м.кв. у більшій
кількості, ніж те було визначено
Так, відповідно до Специфікації № 1
позивач мав поставити матеріал
Армоізол П-Сх 2, 5 кг/м.кв. кількістю 22 590
кв.м., проте як поставка такого товару
за змістом вищевказаних накладних
відбулась в кількості 22 650 кв.м.;
матеріалу Армоізол Б-Сх 3, 5 кг/м.кв. мав
поставити кількістю 22 770 кв.м., проте як
поставка за змістом вищевказаних
накладних відбулась в кількості 22 710
31.10.2013 р. позивач допоставив
відповідачу товар - 60 кв.м. матеріалу
Армоізол П-Сх 2, 5 кг/м.кв. на суму 1 234, 08
грн., про що сторони підписали
Видаткову накладну № 24 від 31.10.2013 р.
Згідно з твердженнями відповідача,
оскільки позивач повторно поставив
більшу кількість товару Армоізол П-Сх 2,
5 кг/м.кв., ніж було визначено
Специфікацією № 1, то така поставка є
З вказаними висновками відповідача суд
не погоджується, оскільки за змістом
Видаткової накладної № 24 від 31.10.2013 р.
сторони визначили, що така поставка
також здійснюється відповідно до умов
Договору № ПЗ/НХ-132146/НЮ. Відповідач
вказаний товар прийняв і будь-яких
заперечень проти нього не висловив, що
свідчить про те, що складанням вказаної
Видаткової накладної, а також своїми
конклюдентними діями сторони погодили,
що такий товар також постачається
згідно з укладеним між сторонами
Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач поставив відповідачу товар
на загальну суму 1 014 993, 00 грн.
Як зазначає позивач, з метою оплати
поставленого товару, позивач також
виставив відповідачу рахунки-фактури
№ 14 від 02.10.2013 р. на суму 447 480, 00 грн., № 16
від 18.10.2013 р. на суму 292 868, 64 грн., № 18 від
22.10.2013 р. на суму 273 410, 28 грн., № 31 від
31.10.2013 р. на суму 1 234, 08 грн.
Відповідач у своїх запереченнях вказує
на відсутність доказів направлення
таких рахунків на його адресу, що
свідчить про не настання, на його думку,
строку виконання зобов'язання з оплати
З такими доводами відповідача суд не
може погодитись, оскільки зі змісту п.
5.2. Договору вбачається, що
рахунок-фактура в даному випадку є лише
документом, який містить платіжні
реквізити, на які потрібно
перерахувати кошти. При цьому, виходячи
зі змісту Договору, ненадання
рахунку-фактури не є відкладальною
умовою у розумінні статті 212 ЦК України
та не є простроченням кредитора в
розумінні ст. 613 ЦК України; тому
наявність або відсутність
рахунку-фактури не звільняє замовника
від обов'язку сплатити вартість
Відповідної правової позиції
дотримується Верховний Суд України в
постанові № 3-3902к09 від 29.09.2009
За змістом встановлених судом обставин
відповідач у встановлені строки
поставлений позивачем товар не
оплатив, у зв'язку з чим позивач вирішив
звернутись з даним позовом до суду.
Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню
частково з наступних підстав.
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.
Укладений між сторонами договір за
своєю правовою природою є договором
Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.
Як зазначено в Інформаційному листі
Вищого господарського суду України
«Про практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права» № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 р., якщо інше
не встановлено укладеним сторонами
договором або актом цивільного
законодавства, перебіг строку
виконання грошового зобов'язання, яке
виникло на підставі договору
купівлі-продажу, починається з моменту
прийняття товару або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
і положення частини другої статті 530
названого Кодексу, в якій ідеться про
строк (термін) виконання боржником
обов'язку, що не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, до відповідних правовідносин
При цьому, в п. 1.7. Постанови Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
р. № 14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» зазначається, що
нормою ст. 530 ЦК України передбачено,
між іншим, можливість виникнення
обов'язку негайного виконання; такий
обов'язок випливає, наприклад, з
припису частини першої статті 692 ЦК
України, якою визначено, що покупець за
договором купівлі-продажу повинен
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього; відтак якщо
договором або актами цивільного
законодавства не встановлено інший
строк оплати товару, відповідна оплата
має бути здійснена боржником негайно
після такого прийняття, незалежно від
того, чи пред'явив йому кредитор
пов'язану з цим вимогу.
В той же час, при укладенні спірного
Договору поставки його сторони
визначили, що покупець здійснює оплату
поставленого товару на підставі
виставлених рахунків протягом 14
банківських днів з дня отримання
товару. Днем отримання товару
вважається день підписання сторонами
або їх уповноваженими представниками
видаткової накладної (п. 5.2. Договору).
Відповідно до ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.
Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних випадках ставляться.
Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
Не допускається одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка з
мотиву, що зобов'язання другої сторони
за іншим договором не було виконано
Оскільки відповідач прийняв замовлені
ним товари, однак в обумовлені строки
не сплатив позивачеві їх вартості,
відповідний борг, який існує на момент
розгляду справи в суді, має бути
стягнутий з нього в судовому порядку.
Що стосується заявлених позивачем
позовних вимог про стягнення 51 754, 17
грн. пені та 11 816, 02 грн. 3 % річних та 15 222,
42 грн. інфляційних втрат, слід
Згідно зі ст. 216 ГК України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
Одним із різновидів господарських
санкцій, які застосовуються до
правопорушника у сфері господарювання,
є штрафні санкції у вигляді грошової
суми (неустойки, штрафу, пені), яку
учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ст. 230 ГК України).
Поняттям «штраф» та «пеня» дано
визначення ч. ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України.
Відповідно до зазначеної норми,
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання;
пенею - неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України платник
грошових коштів сплачує на користь
одержувача цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Приписи даної статті також
кореспондуються з положеннями ст. 3
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
Пунктом 9.2.1. Договору сторони
визначили, що у разі порушення строків
оплати покупець виплачує
постачальнику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості, за кожен день
прострочки, включаючи день оплати.
Позивач нарахував відповідачу пеню в
розмірі 51 754, 17 грн., розрахунок якої є
невірним, оскільки позивач округлив
третій знак після коми показника
відсоткової подвійної ставки НБУ за
один день, чим фактично збільшив розмір
В силу приписів п. 18 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2004 році»
№ 01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на
вимоги частини 1 статті 47 ГПК України
щодо прийняття судового рішення за
результатами обговорення усіх
обставин справи та частини 1 статті 43
ГПК України стосовно всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійсненого нарахування сум штрафних
санкцій, річних, збитків від інфляції, і
в разі, якщо їх обчислення помилкове
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно.
Здійснивши перерахунок пені за обрані
позивачем періоди нарахування, суд
встановив, що її розмір має складати 51
Також, згідно зі статтею 625 ЦК України
встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних в
порядку ст. 625 ЦК України є способами
захисту його майнового права та
інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові. (Відповідної правової
позиції дотримується Вищий
господарський суд України у постанові
№ 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд
України у постанові № 3-12г10 від
Позивач нарахував відповідачу 11 816, 02
грн. 3 % річних та 15 222, 42 грн. інфляційних
Перевіривши розрахунок інфляційних
втрат, суд встановив, що їх розмір є
Так, основною метою визначення
інфляційних втрат є встановлення
розміру компенсації, яку боржник
зобов'язаний в порядку ст. 625 ЦК України
сплатити кредитору для усунення
наслідків знецінення грошових коштів,
що не були вчасно повернуті внаслідок
порушення грошового зобов'язання.
Індекси споживчих цін (індекси
інфляції), які є показниками загального
рівня інфляції в економіці,
розраховуються в цілому за місяць, а не
на конкретні дати. Встановлено, що вони
розраховуються Державним комітетом
статистики України щомісячно та
публікуються в наступному за звітним
Оскільки індекси інфляції є саме
коефіцієнтами, призначенням яких є
переведення розміру заборгованості у
реальну величину грошових коштів з
урахуванням знецінення первинної суми,
такі інфляційні втрати не можуть бути
розраховані за певну кількість днів
прострочення, так як їх розмір не
відповідатиме реальній величині
знецінення грошових коштів, що існував
у певний період протягом місяця, а не на
конкретну дату чи за декілька днів.
Згідно з Листом Державного комітету
статистики України № 11/1-5/73 від
13.02.2009 р. також не має практичного
застосування середньоденний індекс
інфляції, що може бути розрахований за
формулою середньої геометричної
незваженої (корінь з місячного індексу
в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на
темп приросту цін за 1 день та не є
показником реальної величини
знецінення грошових коштів кредитора
за період прострочення боржником своїх
Зазначені висновки підтверджуються
Рекомендаціями Верховного Суду
України щодо порядку застосування
індексів інфляції при розгляді судових
справ, даних у листі Верховного Суду
України № 62-97р від 03.04.1997 р., відповідно
до яких визначення загального індексу
за певний період часу здійснюється
шляхом перемноження помісячних
індексів, тобто накопичувальним
підсумком. Його застосування до
визначення заборгованості
здійснюється за умов, якщо в цей період
з боку боржника не здійснювалося
платежів, тобто розмір основного боргу
не змінювався. У випадку, якщо боржник
здійснював платежі, загальні індекси
інфляції і розмір заборгованості
визначаються шляхом множення не за
весь період прострочення, а виключно по
кожному періоду, в якому розмір
заборгованості не змінювався, зі
складанням сум отриманих в результаті
інфляційних збитків кожного періоду.
При цьому, слід вважати, що сума,
внесена за період з 1 по 15 число
відповідного місяця, індексується за
період з врахуванням цього місяця, а
якщо з 16 по 31 число, то розрахунок
починається з наступного місяця.
Так, відповідно до п. 3.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» у
застосуванні індексації можуть
враховуватися рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ,
викладені в листі Верховного Суду
України від 03.04.1997 № 62-97 р.
Таким чином, інфляційні втрати мають
розраховуватись шляхом визначення
різниці між добутком суми боргу та
помісячних індексів інфляції за час
прострочення, розділених на сто, і
Зазначене відповідає п. 6 Наказу
Держкомстату від 27.07.2007 р. № 265 «Про
затвердження Методики розрахунку
базового індексу споживчих цін»,
відповідно до якого розрахунки
базового індексу споживчих цін
проводяться за міжнародною
класифікацією індивідуального
споживання за цілями та здійснюються
відповідно до модифікованої формули
Ласпейреса. Розрахунки базового
індексу споживчих цін за квартал,
період з початку року і т.п.
проводяться «ланцюговим» методом,
тобто шляхом множення місячних
(квартальних і т.д.) індексів.
При цьому, коли відносно кожного
грошового зобов'язання, які мають різні
строки виникнення, проводиться оплата
частинами через короткі проміжки часу,
розрахунок інфляційних втрат
необхідно здійснювати щодо кожного
окремого платежу, як складової
загальної суми окремого грошового
зобов'язання, за період з моменту
виникнення обов'язку з оплати та який
буде спільним для всіх платежів по
конкретному грошовому зобов'язанню, до
моменту фактичного здійснення платежу
з подальшим сумуванням отриманих
результатів для визначення загальної
суми інфляційних втрат.
Крім того, необхідно враховувати, що, як
на тому наголошено в п. 2 Інформаційного
листа Вищого господарського суду
України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. сума
боргу з урахуванням індексу інфляції
повинна розраховуватися, виходячи з
індексу інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція) (див. постанову
Вищого господарського суду України №
23/466 від 05.04.2011 р. та лист Верховного Суду
України «Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ» № 62-97р
Судом здійснено перерахунок
інфляційних втрат за обраний позивачем
період та встановлено, що їх розмір має
становити 15 301, 74 грн.
Однак, оскільки заяви про вихід за межі
позовних вимог від позивача не
надходило, суд задовольняє в цій
частині позовні вимоги в розмірі,
заявленому позивачем.
Розрахунок 3 % річних, здійснений
позивачем за результатами його
перевірки судом визнається вірним.
Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.
Відповідачем не надано суду належних
та допустимих доказів на підтвердження
відсутності основного боргу.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

Оскільки, як зазначалось вище, судом
встановлено, що відповідач неналежним
чином виконував взяті на себе обов'язки
щодо оплати вартості поставленого йому
товару, позовні вимоги підлягають
задоволенню частково з урахуванням
наведеного.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору,
покладаються на сторін пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити
частково.

2. Стягнути з Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» (01034,
місто Київ, вулиця Лисенка, будинок 6;
) на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю «Фулсет»
(83058, місто Донецьк, вулиця
Красноуфимська, будинок 2 Г; ) 1 014 993 (один мільйон чотирнадцять
тисяч дев'ятсот дев'яносто три) грн. 00
коп. основного боргу, 51 202 (п'ятдесят
одну тисячу двісті дві) грн. 76 коп. пені,
11 816 (одинадцять тисяч вісімсот
шістнадцять) грн. 02 коп. 3 % річних, 15 222
(п'ятнадцять тисяч двісті двадцять дві)
грн. 42 коп. інфляційних втрат та 21 864
(двадцять одну тисячу вісімсот
шістдесят чотири) грн. 68 коп. витрат по
сплаті судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог
відмовити.

4. Після вступу рішення в законну
силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 02.06.2014 р.

Суддя
В.С. Ломака