ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.05.2014 Справа № 920/603/14

За позовом: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Суми

до відповідача: Сумського державного
університету, м. Суми

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Головного
управління Державної казначейської
служби у Сумській області, м. Суми

про стягнення 55 901 грн. 09 коп.

Суддя В.Л.Котельницька

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: А.О.Світайло
(довіреність № 05.03/01-05/516 від 05.02.2014)

від третьої особи: не прибув

За участю секретаря судового засідання
- І.М.Петрович

Суть спору: позивач звернувся до
господарського суду з позовною заявою,
відповідно до якої просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
55901 грн. 99 коп., у тому числі 54239 грн.
00 коп. основного боргу за отриманий на
підставі договору № 121213 від 16.12.2013
товар, 840 грн. 33 коп. пені, 3% річних у сумі
387 грн. 85 коп., 433 грн. 91 коп.
інфляційних втрат, а також стягнути з
відповідача судові витрати, пов'язані з
розглядом справи, у вигляді судового
збору в сумі 1827 грн. 00 коп.

Відповідач у поданих до суду
запереченнях на позовну заяву (вхідний
реєстраційний № 5431 від 25.04.2014) проти
вимог позивача заперечує, зазначає, що
вчасно розрахувався з позивачем за
поставлений товар, а ненадходження
коштів до позивача пояснює
невиконанням зобов'язань Головним
управлінням Державної казначейської
служби України у Сумський області.

Від третьої особи до суду надійшли
письмові пояснення по справі № 15-35/579-3448
від 06.05.2014, у яких зазначається, що третя
особа не є стороною у зобов'язанні, яке
виникло між сторонами у справі, а тому
при вирішенні даного спору вона
покладається на розсуд суду.
Представник третьої особи у судове
засідання не прибув.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
подані докази, заслухавши
представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

16.12.2013 між Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 (позивачем у справі) та Сумським
державним університетом (відповідачем
у справі) був укладений договір № 121213,
відповідно до умов якого (пункт 1.1) у
порядку та на умовах, що ним визначені,
продавець (позивач) передає у
власність, а покупець (відповідач)
приймає та оплачує: ручки металеві
500шт., папки паперові 1000шт., пакети
паперові 500шт., блокноти на пружині
500шт., кульки новорічні з упаковкою 200шт.
на суму 54239 грн. 00 коп., в кількості та за
цінами, вказаними в специфікації до
договору.

Положеннями розділу 2 договору № 121213
(пунктом 2.1) сторони погодили, що оплата
товару здійснюється покупцем протягом
десяти робочих днів з дня отримання
товару, відповідно до накладних.
Продавець продає покупцеві товар
протягом п'ятнадцяти календарних днів
з моменту укладення договору.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання умов договору позивач
передав у власність відповідачу товар,
обумовлений цим договором загальною
вартістю 54239,00 грн.

Факт передачі товару відповідачеві
підтверджується копією видаткової
накладної № 121213 від 24.12.2013.

Однак, у порушення п.2.1 договору
відповідач не здійснив своєчасно
оплату поставленого товару, чим
порушив і умови укладеного договору, і
вимоги діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 627 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Стаття 629 вищевказаного Кодексу
наголошує, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно із частиною 1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і
відповідно до умов договору, а згідно
вимог статті 610 цього ж Кодексу,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина перша статті 530 ЦК України
передбачає, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідач свої
обов'язки за договором не виконує і
оплату за поставлений йому товар
своєчасно та в повному обсязі не
проводить.

Факт належного виконання умов договору
позивачем підвереджується матеріалами
справи, зокрема копією договору № 121213
від 16.12.2013, копією видаткової накладної
№ 121213 від 24.12.2013.

Таким чином, на момент звернення
позивача з позовом до суду у
відповідача перед ним існує
заборгованість в розмірі 54239 грн. 00 коп.

Оскільки відповідач не подав доказів
сплати суми боргу, позовні вимоги у
частині стягнення з нього 54239 грн. 00 коп.
основного боргу підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено до
стягнення з відповідача 840 грн. 33 коп.
пені, 433 грн. 91 коп. інфляційних витрат
та 387 грн. 85 коп. суми 3% річних.

Відповідач наполягає на тому, що
Головне управління Державної
казначейської служби України в
Сумській області, яке здійснює
розрахунково-касове обслуговування
відповідача, як бюджетної установи
відповідно до вимог законодавства
України, не провело оплату зобов'язання
відповідача перед позивачем за надані
послуги, внаслідок чого утворилася
заборгованість.

Стаття 617 Цивільного кодексу України та
стаття 218 Господарського кодексу
України передбачають, що відсутність у
боржника необхідних коштів, а також
порушення зобов'язань контрагентами
правопорушника не вважаються
обставинами, які є підставою для
звільнення боржника від
відповідальності за порушення
зобов'язання.

На підставі статті 617 Цивільного
кодексу України, статті 218
Господарського кодексу України та
рішення Європейського суду з прав
людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін
та Оліус проти України» від 18.10.2005
відсутність бюджетних коштів,
передбачених у видатках Державного
бюджету України, не є підставою для
звільнення від відповідальності за
порушення зобов'язання.

Таким чином, заперечення відповідача є
необґрунтованими та судом до уваги не
приймаються.

Умовами укладеного договору (пунктом
4.1) № 121213 від 16.12.2013 сторонами узгоджено,
що при порушенні термінів оплати
покупець виплачує продавцю пеню у
розмірі облікової ставки НБУ від
несплаченої суми, що діяла в період, за
кожен день прострочення.

За порушення у сфері господарювання
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність шляхом застосування
до правопорушників господарських
санкцій на підставах і в порядку,
передбачених ГК України, іншими
законами та договором (частина друга
статті 193, частина перша статті 216 та
частина перша статті 218 ГК України).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема у вигляді сплати
винною особою неустойки (штрафу, пені).

За змістом статті 549 Цивільного кодексу
України, під пенею розуміється грошова
сума, яка встановлюється у
відсотковому відношенні до
простроченої суми за кожен день
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

У той же час частина 2 статті 343
Господарського кодексу України
наголошує, що платник грошових коштів
сплачує на користь одержувача цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Аналогічні положення викладені у
нормах Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
відповідно до статті 1 якого платники
грошових коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, а
згідно із статтею 3 зазначеного Закону
розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

З урахуванням положень ст. 253
Цивільного кодексу України, а також
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 21.11.2013 № 920-р «Про
перенесення робочих днів у 2014 році»,
судом було здійснено перерахунок суми
пені, що підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача, і
судом визначено, що розмір пені, який
підлягає стягненню з відповідача
становить 781 грн. 04 коп.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлено договором, або законом.

Враховуючи наведене, беручи до уваги
рекомендації Верховного суду України,
викладені у листі від 03.04.1997 № 62-97р
«Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ», суд зазначає,
що вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача на його користь 433 грн. 91
коп. інфляційних втрат підлягають
задоволенню.

Також згідно з приписами ст. 253
Цивільного кодексу України та
розпорядження Кабінету Міністрів
України від 21.11.2013 № 920-р «Про
перенесення робочих днів у 2014 році»,
судом було здійснено перерахунок суми
3% річних, нарахованих позивачем, і
судом визначено, що стягненню з
відповідача підлягає 356 грн. 64 коп. 3%
річних.

Згідно ст. ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору,
понесені позивачем, підлягають
відшкодуванню йому за рахунок
відповідача пропорційно розміру
задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Сумського державного
університету (40007, м. Суми, вул.
Римського-Корсакова, 2; )
на користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1) 54239 грн. 00
коп. заборгованості, 781 грн. 04 коп. пені,
433 грн. 91 коп. інфляційних нарахувань, 356
грн. 64 коп. 3% річних, 1824 грн. 08 коп. витрат
по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 28.05.2014.

Суддя
В.Л.Котельницька