ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2014 р.Справа № 66/193-10

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Жельне С.Ч.

при секретарі судового засідання
Федорова Т.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІнтерАМІ" ЛТД, м. Київ
до Харківського державного
авіаційного виробничого підприємства
орденів Жовтневої Революції та
Трудового Червоного Прапора, м. Харків
про та за зустрічним позовом
припинення порушеного права та
стягнення 23513000,00 грн. збитків
Харківського державного авіаційного
виробничого підприємства орденів
Жовтневої Революції та Трудового
Червоного Прапора, м. Харків треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача за зустрічним позовом -
Приватне підприємство "Агенство
патентних повірених "Веполь", м. Київ;
Державний департамент інтелектуальної
власності Міністерства освіти і науки
України до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ІнтерАМІ ЛТД", м. Київ
про припинення дії та визнання
недійсним патенту за участю прокурора
Харківської області за участю
представників сторін:

прокурор - Хряк О.О.

позивача по первісному позову
(відповідача за зустрічним позовом) - не
з"явився

відповідача по первісному позову
(позивача за зустрічним позовом) -
Булавацький К.І.

третіх осіб - не з"явились

ВСТАНОВИВ:

Позивач по первісному позову - ТОВ
"ІнтерАМІ" ЛТД звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовом до Харківського
державного авіаційного орденів
Жовтневої Революції та Трудового
Червоного Прапора виробничого
підприємства, в якому просить суд
визнати протиправними дії відповідача
з незаконного використання майнових
прав на промислові зразки за патентами
України №№ 5187, 5200, 6654, 6786, 6787, 6905, 19839, 19840
і на винаходи за патентами України №№
32655, 41492, 41493, 52842 та 53803. Крім того, просить
суд припинити порушення майнових прав
на промислові зразки за патентами
України №№ 5187, 5200, 6654, 6786, 6787, 6905, 19839, 19840
і на винаходи за патентами України №№
32655, 41492, 41493, 52842 та 53803; зобов'язати
відповідача укласти з позивачем, як
власником патентів та особою, яка має
виключне право дозволяти використання
об'єкта права інтелектуальної
власності, ліцензійні договори на
використання об'єкту права
інтелектуальної власності; стягнути з
відповідача на свою користь 23513000,00 грн.
збитків за неправомірне використання
об'єктів інтелектуальної власності.
Судові витрати, які складаються з 2000,00
грн. витрат понесених за проведення
експертизи та 236,00 грн. витрат на ІТЗ
судового процесу, позивач по
первісному позову просить суд покласти
на відповідача.

Позивач за зустрічним позовом -
Харківське державне авіаційне орденів
Жовтневої Революції та Трудового
Червоного Прапора виробниче
підприємство звернувся до суду із
зустрічною позовною заявою про
припинення дії та визнання недійсним
патенту України на промисловий зразок
№ 5200 "Пасажирська кабіна літака,
переважно АН - 74 ТК - 300", зареєстрованого
в Державному реєстрі патентів України
на промислові зразки 11.06.2001 року. Судові
витрати просить суд покласти на
відповідача за зустрічним позовом.

14.04.2014 року до суду від відповідача за
первісним позовом надійшов відзив на
позовну заяву, в якому він проти позову
заперечує та просить суд відмовити в
його задоволенні.

Суд, дослідивши наданий відзив, долучає
його до матеріалів справи.

В судовому засіданні прокурор
підтримав первісний позов, проти
зустрічного позову заперечував.

Позивач по первісному позову
(відповідач за зустрічним позовом)
правом на участь представника у
судовому засіданні не скористався,
причину неявки не повідомив,
витребуваних судом документів не
надав. Про дату, час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, про що свідчить відмітка про
направлення ухвали про призначення
справи до розгляду за адресою, вказаною
у позовній заяві. Проте ухвала суду
повернута без вручення адресатові з
позначкою поштового відділення "за
закінченням встановленого терміну
зберігання".

Як визначено у п. 3.9.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 року, особи, які беруть участь
у справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання
суду відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд вважає, що ним вжито
всі заходи для належного повідомлення
позивача по первісному позову
(відповідача за зустрічним позовом) про
час та місце розгляду справи.

Присутній в судовому засіданні
представник відповідача по первісному
позову (позивач за зустрічним позовом)
проти задоволення первісного позову
заперечував у повному обсязі та просив
суд відмовити в його задоволенні.
Зустрічний позов підтримав та просив
суд його задовольнити.

Представники третіх осіб правом на
участь у судовому засіданні не
скористалися, причину неявки не
повідомили, витребуваних судом
документів не надали. Про дату, час та
місце розгляду справи були повідомлені
належним чином, про що свідчить
відмітка про направлення ухвали про
призначення справи до розгляду за
адресами, вказаними у позовній заяві та
повідомлення про вручення
відповідного поштового відправлення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення проти них, всебічно та
повно дослідивши матеріали справи та
надані учасниками судового процесу
докази, заслухавши пояснення прокурора
та представника відповідача по
первісному позову (позивача за
зустрічним позовом), суд встановив
наступне.

Державним Департаментом
інтелектуальної власності видано
Товариству з обмеженою
відповідальністю "ІнтерАМІ" ЛТД
патенти на промислові зразки: №5187
"Пасажирський блок керування",
зареєстрованого в Державному реєстрі
патентів України на промислові зразки
17.09.2001р.; №5200 "Пасажирська кабіна
літака, переважно АН - 74 ТК - 300",
зареєстрованого в Державному реєстрі
патентів України на промислові зразки
11.06.2001р.; №6654 "Попільниця транспортного
засобу", зареєстрованого в Державному
реєстрі патентів України на промислові
зразки 1 5.11.2002р.; №6786 "Гардероб салону
літака, переважно АН - 74 ТК -300",
зареєстрованого в Державному реєстрі
патентів України на промислові зразки
16.12.2002р.; №6787 "Контейнер для сміття",
зареєстрованого в Державному реєстрі
патентів України па промислові зразки
16.12.2002р.; №6905 "Міні-бар салону
пасажирського літака", зареєстрованого
в Державному реєстрі патентів України
на промислові зразки 15.10.2003р.; №19839
Пасажирська кабіна літака, переважно
АН - 74 ТК - 300, зареєстрованого в
Державному реєстрі патентів України на
промислові зразки 25.12.2009р.; №19840
Пасажирська кабіна літака, переважно
АН - 74 ТК - 300 версія VІР, зареєстрованого
в Державному реєстрі патентів України
на промислові зразки 25.12.2009р.; та на
винаходи: № 32655 "Спосіб виготовлення
елементів салону літака з
термопластичних матеріалів",
зареєстрованого в Державному реєстрі
патентів України на винаходи 15.02.2001р.;
№41492 "Елемент конструкції багажної
полиці літака, переважно АН - 74 ТК -300",
зареєстрованого в Державному реєстрі
патентів України на винаходи 17.09.2001р.;
№41493 "Пристрій кріплення
індивідуального пасажирського блока
салону літака, переважно АН - 74 ТК - 300",
зареєстрованого в Державному реєстрі
патентів України на винаходи 17.09.2001р.;
№41494 "Замок фіксації панелі
облицювання салону літака, переважно
АН - 74 ТК - 300", зареєстрованого в
Державному реєстрі патентів України на
винаходи 17.09.2001р.; №52842 "Багажна полиця
літального апарата", зареєстрованого в
Державному реєстрі патентів України на
винаходи 15.01.2003р.; №53803 "Пристрій
відкривання кришки аварійного люка
салону літака", зареєстрованого в
Державному реєстрі патентів України на
винаходи 17.02.2003р.; №41494 "Замок фіксації
панелі облицювання салону літака,
переважно АН - 74 ТК - 300", зареєстрованого
в Державному департаменті
інтелектуальної власності 17.09.2001р.

Позивач у своєму позові просить суд
стягнути з відповідача збитки в сумі
23513000,00 грн. за неправомірне
використання об'єктів інтелектуальної
власності з посиланням на Висновок №
0110 від 12.04.2010р. "Про визнання розміру
матеріальних збитків, завданих ТОВ
"ІнтерАМІ" ЛТД, який був зроблений
експертом-оцінювачем, патентним
повіреним № 19 ОСОБА_4 приватного
підприємства "Агентство патентних
повірених "Веаполь".

З вказаного висновку вбачається, що на
дослідження експерту-оцінювачу не
ставилося питання про порушення
відповідачем при виготовлені літака
АН74-ТК300 VIP (заводський номер 365.470.989.82)
для Лаоської Народної Демократичної
Республіки майнових прав позивача, а
саме не увійшли питання щодо
використання відповідачем при
виготовлені згаданого літака всіх
суттєвих ознак на промислові зразки, а
також не з'ясовувалось питання чи
використано кожну ознаку винаходу, що
заявлені в позові, а тому не було
встановлено і доведено факту порушення
відповідачем майнових прав позивача,
які спричинили йому майнову шкоду. Крім
того, експерт-оцінювач проводив
розрахунок, виходячи тільки з найбільш
узагальнюючого патенту на промисловий
зразок № 5200 "Пасажирська кабіна літака,
переважно, АН- 74ТК- 300" від 11.06.2001 року
(інші патенти до розрахунку не
враховувались).

Суд критично оцінює вказаний висновок,
оскільки, при розрахунку збитків
ОСОБА_4 спирався не на фактичні
обставини, а на припущення подовження
дії патенту з 11.06.2006 року до 11.06.2016 року
та виготовлення і реалізацію семи
аналогічних літаків у період з 2010 р. по
2016 р. Однак, згаданий патент припинив
свою дію ще 11.06.2006 р. і не був
подовжений, а відповідачем не було
виготовлено і реалізовано жодного
аналогічного літака.

Крім того, в матеріалах справи маються
письмові пояснення самого ОСОБА_4, де
він, власне, зазначає, що дія патенту на
сьогодні не поновлена, висновки
зробленої ним оціночної експертизи
щодо нанесеної шкоди ТОВ "ІнтерАМІ" ЛТД
є неточними, оскільки не врахували
період між кінцевим строком дії
патентів і дійсними строками порушення
прав.

У Висновках комплексних комісійних
судових експертиз у сфері
інтелектуальної власності № 56/10 від
16.06.2011р. і № 30/12 від 19.07.2012р. експерти
встановили, що висновок ОСОБА_4 щодо
розміру матеріальних збитків, завданих
позивачу, не є методично
обґрунтованим, якщо прийняти до уваги
майбутні вигоди, які відповідач не
отримав і може не отримати у
майбутньому взагалі. У виробах,
застосованих в оформленні інтер'єру
салону літаків АН74-ТК300 Д, виготовлених
для експлуатуючої організації ДАП
"Україна" (реєстраційний номер UR-YVA),
Управління цивільної авіації Лівії
(реєстраційний номер 5A-CAA) та Уряду
Лаосу (реєстраційний номер RDPL-34020) було
використано всю сукупність суттєвих
ознак тільки одного промислового
зразка № 5187 "Пасажирський блок
керування" за патентом України від
17.09.2001 року. Натомість, використання
всієї сукупності суттєвих ознак усіх
інших промислових зразків та винаходів
експертами не встановлено.

Судом встановлено, що висновки
експертиз про використання усієї
сукупності суттєвих ознак
промислового зразка № 5187 "Пасажирський
блок керування" за патентом України від
17.09.2001 року пов'язані з тим, що
відповідач придбав його у розробника і
постачальника - Одеського
науково-дослідного інституту
Телевізійної Техніки за договором
поставки № 54-16-03 від 20.05.2003 року, як
виріб "Пульт пасажира М-301". Ця обставина
підтверджується також листом № 01-63 від
22.02.12р. Одеського науково-дослідного
інституту Телевізійної Техніки.

Приписами ч. 2 ст. 20 Закону України "Про
охорону прав на промислові зразки"
встановлено, що виріб визнається
виготовленим із застосуванням
запатентованого промислового зразка,
якщо при цьому використані всі суттєві
ознаки промислового зразка.

Тотожні принципи закріплені в ч. 2 ст. 28
Закону України "Про охорону прав на
винаходи і корисні моделі", де
зазначено, що продукт визнається
виготовленим із застосуванням
запатентованого винаходу (корисної
моделі), якщо при цьому використано
кожну ознаку, включену до незалежного
пункту формули винаходу (корисної
моделі), або ознаку, еквівалентну їй.

Приписами ч. 3 п. 2 ст. 20 Закону України
"Про охорону прав на промислові зразки"
встановлено, що використанням
промислового зразка визнається
виготовлення виробу із застосуванням
запатентованого промислового зразка,
застосування такого виробу,
пропонування для продажу, в тому числі
через Інтернет, продаж, імпорт
(ввезення) та інше введення його в
цивільний оборот або зберігання такого
виробу в зазначених цілях.

Провівши системний аналіз перелічених
норм права, суд дійшов висновку, що для
задоволення позовних вимог, позивач
повинен довести той факт, що відповідач
при виготовлені салону літака
використав всі суттєві ознаки, за
всіма патентами на промислові зразки і
використав кожну ознаку за всіма
патентами на винаходи, які були
заявлені в позові. Однак, позивач не
надав суду таких доказів, також ці
обставини не підтвердженні експертами
при проведенні судових експертиз.

Умовами настання цивільно-правової
відповідальності є: неправомірні дії,
наявність збитків,
причинно-наслідковий зв'язок між діями
та збитками, і вина. За відсутності хоча
б однієї з цих умов відповідальність не
настає.

Тягар доведення наявності і
обґрунтування розміру втраченої
вигоди покладається на позивача, який
повинен довести, що він міг і повинен
був отримати визначені доходи у
продовж 2010-2016 років, і тільки
неправомірні дії відповідача стали
єдиною і достатньою причиною, яка
позбавила його можливості отримати
прибуток. Таким чином, незважаючи на те,
що неодержаний прибуток - це результат,
який не наступив, вимоги про
відшкодування збитків у вигляді
втраченої вигоди теж повинні бути
належним чином обґрунтовані,
підтверджені конкретними підрахунками
і доказами на підкріплення реальної
можливості отримання позивачем
відповідних доходів у разі, якби
відповідач виконав свої зобов'язання
належним чином.

До того ж, при визначенні розміру
матеріальних збитків позивачем
повинні враховуватися тільки точні
дані, які безспірно і достовірно
підтверджують існування реальної
можливості отримання грошових сум або
іншого майна в тому випадку, якби
зобов'язання було виконане
відповідачем належним чином. Їх розмір
повинен бути підтверджений
обґрунтованим розрахунком, а також
відповідними доказами. Тобто, втрачена
вигода розглядається, як гарантований,
безумовний і реальний дохід.

Частина 8 пункту 2 статті 16 ЦК України
визначає відшкодування збитків як один
з способів захисту цивільних прав та
інтересів. Згідно п. 2 ст. 22 ЦК України
збитками, з одного боку, є втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки), з іншого боку - доходи,
які особа могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не
було порушено (упущена вигода).

Позивач не надав суду жодного доказу,
який би підтверджував: порушення
відповідачем його майнових прав;
причинно-наслідковий зв'язок між
понесеними збитками і протиправними
діями відповідача, а також
обґрунтований розмір збитків, який
виник у нього внаслідок порушення
відповідачем його прав.

Крім того, заявляючи вимогу про
стягнення збитків у вигляді
неодержаних доходів, позивач повинен
довести, що такі доходи не є
абстрактними, а дійсно могли бути ним
отримані.

При визначенні власне розміру упущеної
вигоди повинні враховуватися тільки
точні дані. Теоретичні розрахунки
позивача про можливі або передбачувані
доходи, не підкріплені належною
доказовою базою, не беруться судом до
уваги, оскільки оцінка можливостей і
вірогідності до компетенції суду не
відноситься. За таких обставин, у суду
відсутні правові підстави для
задоволення позовних вимог в цій
частині.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
відповідача укласти з позивачем, як з
власником патентів та особою, яка має
виключне право дозволяти використання
об'єкта права інтелектуальної
власності, ліцензійні договори на
використання об'єктів права
інтелектуальної власності суд
відмовляє в їх задоволенні, з огляду на
наступні обставини.

Стаття 10 Господарського
процесуального кодексу України
встановлює спори, що виникають при
укладенні господарських договорів,
можуть бути подані на вирішення
господарського суду.

Положеннями ст. 627 Цивільного кодексу
України передбачено, що відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно статті 181 Господарського
кодексу України господарський договір
за загальним правилом викладається у
формі єдиного документа,
підписаного сторонами та скріпленого
печатками. Допускається укладення
господарських договорів у спрощений
спосіб, тобто шляхом обміну листами,
факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі якщо проект договору викладено як
єдиний документ, він надається другій
стороні у двох примірниках.

Відповідно до статті 638 Цивільного
кодексу України договір укладається
шляхом пропозиції однієї сторони
укласти договір (оферти) і прийняття
пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно статі 641 Цивільного кодексу
України пропозицію укласти договір
(оферту) може зробити кожна із сторін
майбутнього договору.

Пропозиція укласти договір має містити
істотні умови договору і виражати
намір особи, яка її зробила, вважати
себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач не звертався до відповідача з
будь-якими пропозиціями про укладення
ліцензійних договорів, в порядку
визначеному законодавством, а відтак,
позивач не довів порушення його прав
відповідачем. Тому, у суду відсутні
підстави для задоволення позову в цій
частині.

Стосовно вимог позивача за зустрічним
позовом щодо припинення дії та
визнання недійсним патенту України
№5200 "Пасажирська кабіна літака,
переважно. АН-74ТК-300", зареєстрованого в
Державному реєстрі патентів України на
промислові зразки 11.06.2001р. суд дійшов
наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 20 Закону України "Про
охорону прав на промислові зразки"
права, що випливають з патенту, діють
від дати публікації відомостей про
його видачу за умови сплати річного
збору за підтримання чинності патенту.

Приписами ч. 2 ст. 24 Закону України "Про
охорону прав на промислові зразки"
встановлено, що дія патенту на
промисловий зразок припиняється у разі
несплати у встановлений строк річного
збору за підтримання його чинності.

Враховуючи, що патент України №5200
"Пасажирська кабіна літака, переважно.
АН-74ТК- 300", зареєстрований в Державному
реєстрі патентів України на промислові
зразки 11.06.2001р., не був поновлений і
припинив свою дію 11 червня 2006 року, суд
відмовляє у задоволенні зустрічного
позову.

Приписами ст. 33 ГПК України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Наведені законодавчі приписи та
встановлені фактичні дані щодо
відсутності в діях відповідача вини, а
також відсутності у позивача доказів,
які б підтверджували його правову
позицію, дають підстави для висновку
суду про відмову в задоволенні
позовних вимог за первісним і
зустрічним позовам повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір покладається:

- у спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін;

- у спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав, на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок
неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору.

Судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору.

Суми, які підлягають сплаті за
проведення судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються:

при задоволенні позову - на
відповідача;

при відмові в позові - на позивача;

при частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що первісний позов і
зустрічний позов не підлягають
задоволенню, судові витрати по цій
справі покладаються на позивачів.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову
відмовити повністю.

В задоволенні зустрічного позову
відмовити повністю.

Повне рішення складено 23 травня 2014
року.

Суддя С.Ч. Жельне