м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/4017/14 12.05.14
За позовом Приватного акціонерного
товариства Страхова компанія "Граве
до Відкритого акціонерного товариства
Національна акціонерна страхова
про стягнення 49 490,00 грн.
Суддя Цюкало Ю.В.
У засіданні брали участь:
від позивача: Каланча Ю.А. (за
від відповідача: не з'явилися.
В судовому засіданні 12 травня 2014 року,
відповідно до положень ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України, було оголошено вступну та
резолютивну частину рішення.
12.03.2014 до канцелярії Господарського
суду міста Києва надійшла позовна
акціонерного товариства Страхова
компанія "Граве Україна" до Відкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія "ОРАНТА"
про стягнення 49 490,00 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.04.2014 суддею Цюкало Ю.В.
прийнято позовну заяву до розгляду та
порушено провадження у справі. Розгляд
справи призначено на 07.04.2014.
27.03.2014 до канцелярії Господарського
суду міста Києва надійшов Лист
Моторного (транспортного) страхового
бюро України №7/2-28/8794 від 25.03.2014 «Про
В судовому засіданні 07.04.2014 оголошено
перерву до 12.05.2014 о 14:10.
В судове засідання, призначене на 12.05.2014
з'явився представник позивача та надав
усні пояснення по суті спору, відповів
на запитання суду.
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, причин неявки
суд не повідомив, був належним чином
повідомлений про час та дату судового
За приписами ст.65 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається учасникам судового
процесу за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від
15.03.2007р. Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році»
до повноважень господарських судів не
віднесено встановлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.
Місцем проживання фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому (гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово (ст.29
Цивільного кодексу України).
Статтею 93 Цивільного кодексу України
встановлено, що місцезнаходженням
юридичної особи є фактичне місце
ведення діяльності чи розташування
офісу, з якого проводиться щоденне
керування діяльністю юридичної особи
(переважно знаходиться керівництво) та
здійснення управління і обліку.
Згідно із ч. 4 ст. 89 вказаного Кодексу
України відомості про
місцезнаходження юридичної особи
вносяться до Єдиного державного
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»
Єдиний державний реєстр створюється з
метою забезпечення державних органів,
а також учасників цивільного обороту
достовірною інформацією про юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців з
Єдиного державного реєстру.
Наразі, всю судову кореспонденцію було
направлено за адресою відповідача, що
зазначені у позовній заяві та повністю
узгоджуються з відомостями з Витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців.
З огляду на неявку відповідача в судове
засідання, господарський суд враховує,
що за змістом ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
прийняття участі у судовому засіданні
є правом сторони. При цьому, норми
вказаної статті зобов'язують сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами.
За приписами ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України спір
має бути вирішено господарським судом
у строк не більше двох місяців від дня
одержання позовної заяви. У виняткових
випадках за клопотанням сторони, з
урахуванням особливостей розгляду
спору, господарський суд ухвалою може
продовжити строк розгляду спору, але не
більш як на п'ятнадцять днів.
Статтею 77 зазначеного Кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст. 69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.
У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3
роз'яснення Вищого арбітражного суду
України від 18.09.1997р. "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України" (з
подальшими змінами) у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
Таким чином, враховуючи вищенаведене,
керуючись принципами розумності
строків судового провадження, за
висновками суду, у матеріалах справи
достатньо документів, які мають
значення для правильного вирішення
спору, внаслідок чого справа може бути
розглянута за наявними у ній
документами відповідно до вимог ст.75
Господарського процесуального кодексу
України, а неявка відповідача не
перешкоджає вирішенню справи по суті.
Клопотання щодо фіксації судового
процесу учасниками процесу не
заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд
справи здійснювався без застосування
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 811
Господарського процесуального кодексу
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд, -
15.06.2013 в с. Кирилівці, Акимівського
району Запорізької області сталася
дорожньо-транспортна пригода, у якій
було пошкоджено автомобіль марки
«Тойота», державний номерний знак
НОМЕР_1, застрахований у ПрАТ «СК «Граве
Україна» згідно Договору страхування
наземного транспорту №010067.030-0700.1105.
Позивач зазначає, що зазначена
обставина підтверджується відомостями
про дорожньо-транспортну пригоду №9215569
та постановою Октябрського районного
суду м. Полтави від 15.07.2013.
Позивач вказує на те, що на підставі
укладеного Договору страхування та,
відповідно, до Страхового акту
виплатив належне страхове
відшкодування у розмірі 51 428,00 грн.
У позовній заяві позивач наголошує на
тому, що цивільно-правова
відповідальність винуватця
дорожньо-транспортної пригоди
застрахована у ВАТ НАСК «Оранта»
згідно Полісу №АС/1318853.
Позивач стверджує, що враховуючи
вищевикладене, беручи до уваги ліміт
відповідальності у сумі 50 000,00 грн. та
франшизу за Полісом №АС/1318853 у розмірі
510,00 грн., загальний розмір основного
боргу відповідача складає 49 490,00 грн.
На підставі вищезазначеного позивач
звернувся до суду за захистом
порушених прав та просить суд стягнути
з відповідача 49 490,00 грн. страхового
Відповідач не погоджується з доводами,
викладеними в позовній заяві, та
керуючись правом, наданим чинним
законодавством України звернувся до
суду із відзивом на позовну заяву, в
якому посилається на наступне.
Відповідач зазначає, що за
результатами розгляду претензії щодо
виплати страхового відшкодування,
відповідач здійснив перерахунок
страхового відшкодування. Відповідач
вважає, що у ВАТ НАСК «Оранта» відсутні
правові підстави здійснювати
відшкодування всіх витрат, що зазнав
позивач, оскільки на фото наданих
позивачем, не вбачається пошкодження
петлі капота, підкрилку, задньої
частини лонжерона, вихлопної труби,
переднього бризовика мотора, як
необхідного обов'язку фіксування
експертом даного пошкодження.
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
у повному обсязі з наступних підстав.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.
За ст. 193 Господарського кодексу
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
Нормами частини 1 статті 11 Цивільного
кодексу України передбачено, що
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства. Пунктом 1
частини 2 зазначеної статті визначені
підстави виникнення цивільних прав та
обов'язків, якими зокрема є договори та
Частинами другою статті 1187 Цивільного
кодексу України передбачено, що шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.
Цивільним кодексом України
встановлено, що цивільно-правова
відповідальність виникає лише за
наявності вини особи. Цивільні права та
обов'язки можуть виникати з рішенням
суду. Крім того, Конституція України
закріплює положення, що відображають
сутність презумпції невинуватості (ст.
62): "Особа вважається невинуватою у
вчиненні злочину і не може бути піддана
кримінальному покаранню, доки її вину
не буде доведено в законному порядку і
встановлено обвинувальним вироком
суду". Загалом нормативне
опесередкування презумпції
невинуватості при розгляді справ про
адмістративні правопорушеня має
фрагментарний характер - особа
вважається невинуватою у вчиненні
адміністративного правопорушення,
доки її вина не буде доведена у
передбаченому законом порядку і
зафіксована постановою, що набула
Статтею 1 Закону України "Про
страхування" страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів громадян та
юридичних осіб у разі настання певних
подій (страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
громадянами та юридичними особами
страхових платежів (страхових внесків,
страхових премій) та доходів від
розміщення коштів цих фондів.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 1187
Цивільного кодексу України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.
Згідно з положеннями ст. 993 Цивільного
кодексу України до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.
Як вбачається з матеріалів справи,
15.06.2013 в с. Кирилівці, Акимівського
району Запорізької області сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля марки «ВАЗ», моделі « 2170»,
д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4, та
автомобіля марки «Тойота», моделі
«Ауріс», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням
Згідно Постанови Октябрського
районного суду м. Полтави від 15.07.2013 у
справі №554/8637/13-п, провадження
№3/554/1806/2013, ОСОБА_4 визнано винною у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КпАП України та піддано її
адміністративному стягненню у вигляді
штрафу на користь держави у сумі 350 грн.
Як відомо, цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_4 застрахована
у ВАТ НАСК «Оранта», згідно Полісу
№АС/1318853.
У відповідності до ст. 5 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" об'єктом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності є майнові інтереси,
що не суперечать законодавству
України, пов'язані з відшкодуванням
особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну
потерпілих внаслідок експлуатації
забезпеченого транспортного засобу.
Таким чином, на підставі зазначених
вище норм та у зв'язку з укладенням
відповідачем з ОСОБА_4 Полісу
страхування цивільно-правової
відповідальності №АС/1318853, відповідач
прийняв на себе обов'язок
відшкодовувати завдану ОСОБА_4 шкоду,
заподіяну майну третіх осіб внаслідок
експлуатації транспортного засобу
«ВАЗ», моделі « 2170», д.н.з. НОМЕР_2.
У відповідності до вищевказаних норм,
ст. 993 Цивільного кодексу України та ст.
27 Закону України "Про страхування" до
позивача перейшло право вимоги, яке
Страхувальник мав до відповідача, як
страхувальника цивільної
відповідальності за шкоду, заподіяну
внаслідок експлуатації ОСОБА_4
транспортного засобу «ВАЗ», моделі «
2170», д.н.з. НОМЕР_2.
За ст. 27 Закону України "Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.
Як вбачається з матеріалів справи,
згідно Звіту №92 від 18.06.2013 «Про
визначення вартості ремонту колісного
транспортного засобу», вартість
вартість відновлювального ремонту
автомобіля марки «Тойота», моделі
«Ауріс», д.н.з. НОМЕР_1, складає 61 216,16 грн.
Наведене також вбачається з ремонтної
калькуляції №92 від 18.06.2013.
В матеріалах справи наявний
рахунок-фактура №0394/06-1 від 19.06.2013 на
Згідно Страхового акту
розмір страхового відшкодування у сумі
наявним в матеріалах справи,
підтверджується виплата страхового
відшкодування громадянину ОСОБА_5 на
Як вбачається з матеріалів справи, з
метою досудового врегулювання спору
позивачем було направлено на адресу
виплату страхового відшкодування (в
порядку регресу). У відповідності до
вказаної заяви позивач просив
відповідача здійснити виплату
страхового відшкодування (в порядку
регресу) в розмірі 49 490,00 грн. (50 000,00 грн. -
ліміт відповідальності, 510,00 грн. -
Однак, станом на час розгляду справи
докази сплати страхового
відшкодування в матеріалах справи
Положеннями статті 9 Закону України
"Про страхування" визначено, що
страхова сума - це грошова сума, в межах
якої страховик відповідно до умов
страхування зобов"язаний провести
виплату при настанні страхового
випадку, а страхова виплата - грошова
сума, яка виплачується страховиком
відповідно до умов договору
страхування при настанні страхового
випадку, розмір страхової суми та (або)
розміри страхових виплат визначаються
за домовленістю між страховиком та
страхувальником під час укладання
договору страхування або внесення змін
до договору страхування, або у
випадках, передбачених чинним
Наведеною статтею також визначено, що
при страхуванні майна страхова сума
встановлюється в межах вартості майна
за цінами і тарифами, що діють на момент
укладання договору, якщо інше не
передбачено договором страхування.
При цьому, страхове відшкодування - це
страхова виплата, яка здійснюється
страховиком у межах страхової суми за
договорами майнового страхування і
страхування відповідальності при
настанні страхового випадку. Також
зазначена стаття визначає, що страхове
відшкодування не може перевищувати
розміру прямого збитку, якого зазнав
Згідно статті 29 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, розрахованого у
порядку, встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України.
Відповідно до ст. 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності відшкодовує
оцінену шкоду, яка була заподіяна у
результаті ДТП майну третьої особи.
Слід також зазначити, що за приписами ч.
2 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» страхове
відшкодування завжди зменшується на
27.03.2014 до канцелярії Господарського
суду міста Києва надійшов Лист
Моторного (транспортного) страхового
бюро України №7/2-28/8794 від 25.03.2014 «Про
страхове покриття». Згідно вказаного
листа вбачається, що за Полісом
№АС/1318853 встановлено ліміт по майну на
суму 50 000,00 грн. та франшизу у сумі 510,00
грн. Крім того, з вказаного листа
вбачається, що Поліс №АС/1318853 діяв
станом на момент дорожньо-транспортної
пригоди, а саме 15.06.2013.
Враховуючи викладене, з урахуванням
положень ст. 1191 Цивільного кодексу
України, сума страхового
відшкодування, що підлягає виплаті
відповідачем за шкоду, заподіяну
внаслідок експлуатації ОСОБА_4
транспортного засобу «ВАЗ», моделі
«2170», д.н.з. НОМЕР_2, складає 49 490,00 грн.
(враховуючи зменшення суми
відшкодування на суму франшизи у
відповідності до норм чинного
законодавства України, та враховуючи
ліміт відповідальності за Полісом
№АС/1318853).
Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
Відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" якщо стороною (або
іншим учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК України), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.
Щодо тверджень відповідача, викладених
у відзиві на позовну заяву, суд
зазначає, що відповідачем не доведено
належними та допустимими доказами
відсутність заборгованості перед
позивачем. Посилання відповідача на те,
що ВАТ НАСК «Оранта» було частково
здійснено перерахунок страхового
відшкодування не беруться судом до
уваги, оскільки відповідачем не надано
доказів (платіжні доручення, квитанції,
чеки тощо), які підтверджували вказане.
Крім того, відповідальність страховика
винної особи регламентована
положеннями Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" та обмежується укладеним
договором страхування, в свою чергу
зазначеним законом випадки, коли шкода
не відшкодовується страховиком (або
МТСБУ) визначені у ст. 32 і доказів
наявності таких суду не надано.
Заперечення відповідача наведені у
відзиві на позовну заяву
спростовуються доказами, наявними в
матеріалах справи, зокрема до позовної
заяви додані завірені фотознімки
автомобіля марки «Тойота», моделі
«Ауріс», д.н.з. НОМЕР_1.
З огляду на вищезазначене, позивачем
належними та допустимими доказами
доведено наявність заборгованості
відповідача, враховуючи що, позовні
вимоги підлягають задоволенню у
повному обсязі у сумі 49 490,00 грн.
Судові витрати позивача по сплаті
судового збору у сумі 1 827,00 грн.
відповідно до положень ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на відповідача з
урахуванням задоволення позовних
вимог у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 25, 33, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
1. Позовні вимоги Приватного
акціонерного товариства Страхова
компанія "Граве Україна" - задовольнити
2. Стягнути з Відкритого акціонерного
товариства Національна акціонерна
Дарницький район, вул. Здолбунівська,
рахунку, виявленого державним
виконавцем під час виконання рішення
суду, на користь Приватного
акціонерного товариства Страхова
будь-який рахунок, виявлений державним
виконавцем під час виконання рішення
суду суму боргу у розмірі 49 490,00 грн.
(сорок дев'ять тисяч чотириста
дев'яносто гривень 00 копійок) та
витрати по сплаті судового збору в сумі
1 827,00 грн. (одна тисяча вісімсот
двадцять сім гривень 00 копійок). Видати
Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Дата підписання повного тексту рішення
- 19.05.2014.

Суддя
Ю.В. Цюкало