ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2014 р.Справа № 922/742/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання
Лобові Р.М.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Кредобанк" до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків про
стягнення коштів в розмірі 28861,30 грн. за
участю представників сторін:

не з"явились

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне
товариство "Кредобанк", м. Львів,
звернувся до господарського суду з
позовом до відповідача - фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків, в
якому просить суд стягнути з
відповідача на користь позивача
заборгованість за кредитним договором
№56/11-2012 від 07.11.2012р. в сумі 28861,30 грн. та
судовий збір в розмірі 1827,00 грн.

Ухвалою господарського суду від
05.03.2014р. прийнято вказану позовну заяву
до розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд на
01.04.2014р. об 11:00 год.

Ухвалою господарського суду від
29.04.2014р., за клопотанням представника
позивача, продовжено строк розгляду
даного спору за межами двомісячного
строку, в порядку статті 69 ГПК України.

У призначене судове засідання 13.05.2014р.
представник позивача не з"явився, через
канцелярію суду надав додаткові докази
по справі (вх. №15199), які судом долучені
до матеріалів справи. Також позивач
просить суд розглядати справу без
участі представника позивача, за
наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача в судове
засідання 13.05.2014р. не з"явився, про
причину неявки суд не повідомив, відзив
на позов не надав, заборгованість не
спростував. Відповідно до Спеціального
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, станом на 29.04.2014р.
фізична особа - підприємець ОСОБА_1
зареєстрований: 61144, АДРЕСА_1. Саме за
цією адресою відповідачу направлялись
ухвали суду у справі № 922/742/14.

У постанові пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від 26
грудня 2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначає, що в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом. В
матеріалах справи наявна ухвала
господарського суду від 01.04.2014р., яка
направлялась на адресу відповідача та
повернута з відміткою підприємства
зв"язку з посиланням "на закінчення
терміну зберігання". Таким чином, суд
вважає, що відповідач - ФОП ОСОБА_1,
належним чином був повідомлений про
дату, час та місце судового засідання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини 1950 року,
ратифікованою Верховною Радою України
( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР
), кожній особі гарантовано право на
справедливий і відкритий розгляд при
визначенні її громадських прав і
обов'язків впродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
створеним відповідно до закону.

Ухвалами господарського суду
Харківської області по даній справі
сторони попереджені про розгляд справи
за наявними в ній матеріалами у разі
неявки представників сторін у судове
засідання та ненадання витребуваних
судом документів. Враховуючи це,
враховуючи також достатність часу,
наданого позивачеві та відповідачеві
для підготовки до судового засідання
та підготовки витребуваних судом
документів, приймаючи до уваги
принципи змагальності та
диспозитивності господарського
процесу, закріплені п.4 ч.3 ст. 129
Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК
України, суд вважає, що господарським
судом в межах наданих йому повноважень
сторонам створені усі належні умови
для надання доказів у справі та є
підстави для розгляду справи за
наявними у справі матеріалами
відповідно до ст. 75 ГПК України.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
дослідивши матеріали справи, всебічно
та повно дослідивши надані позивачем
докази, суд встановив наступне.

Я свідчать матеріали справи, 07.11.2012р.
між Публічним акціонерним товариством
"Кредобанк" (позивач, банк) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач,
позичальник) укладено кредитний
договір №56/11-2012 (договір), відповідно
до умов якого позивач зобов"язується
надати позичальнику овердрафт, тобто
надати в його власність грошові кошти у
національній валюті для оплати наданих
них розрахункових документів в разі
недостатності коштів на його поточному
рахунку в межах встановленого
максимального ліміту заборгованості в
розмірі та на умовах, обумовлених цим
договором, а позичальник
зобов"язується повернути його і
сплатити проценти та комісії за
користування ним.

Відповідно до п. 2.1. договору, банк надає
позичальнику овердрафт, а позичальник
приймає його на умовах ліміту
заборгованості в сумі 22100,00 грн.,
встановленого на поточний рахунок
позичальника № НОМЕР_2.

Згідно з п. 2.1.2. договору процентна
ставка за користування кредитом
встановлюється в залежності від строку
безперервного дебетового сальдо по
поточному рахунку позичальника -
строку використання, а саме:

- 24,5% річних - за строк використання від 1
до 3 днів (включно);

- 25,5% річних - за строк використання від 4
до 7 днів (включно);

- 26,5% річних - за строк використання від 8
до 15 днів (включно);

- 27,0% річних - за строк використання від
16 до 30 днів (включно);

- 27,5% річних - за строк використання від
31 до 45 днів (включно);

- 28,0% річних - за строк використання від
46 до 60 днів (включно);

- 29,5% річних - за строк використання від
61 дня (включно).

Дата остаточного повернення
овердрафту - 06 листопада 2013р. (п. 2.2.
договору).

Відповідно до п. 6.1. договору, за
несвоєчасне виконання грошового
зобов"язання (повернення овердрафту,
оплати процентів, комісій) позичальник,
на вимогу банку, сплачує йому пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період прострочки від несплаченої суми
за весь час прострочки.

Як свідчать матеріали справи, позивач
виконав в повному обсязі взяті на себе
зобов'язання за договором № 56/11-2012 про
надання овердрафту, надавши
позичальнику кредит в сумі 22098,21 грн.

Проте відповідач свої зобов'язання за
договором № 56/11-2012 про надання
овердрафту щодо погашення
заборгованості за основною сумою
овердрафту, а також процентів за
користування овердрафтом у визначені
договором строки не виконав, у зв'язку з
чим у відповідача виникла
заборгованість перед позивачем у
розмірі 28861,30 грн., з яких: 22098,21 грн. -
сума неповернутого кредиту; 6423,21 грн. -
сума прострочених відсотків; 263,34 - пеня
по простроченій основній сумі кредиту;
76,54 грн. - пеня по прострочених
відсотках.

Позивачем на адресу відповідача
надіслано лист - вимогу за вих. № 27-1789/13
від 01.03.2013 року, про невиконання
кредитних обов'язків, та вимогою
належного виконання умов договору,
проте зазначена вимога залишилися без
відповіді, відповідач заборгованість
не сплатив, що і стало підставою для
звернення позивача до господарського
суду Харківської області з відповідним
позовом.

На момент прийняття рішення по справі,
в матеріалах справи відсутні будь-які
докази погашення відповідачем
заборгованості в добровільному
порядку.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам суд виходить з
наступного.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язку, зокрема, є договори та
інші правочини, інші юридичні факти.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст.173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу
України, частиною 2 статті 20
Господарського кодексу України, одним
із способів захисту права є примусове
виконання обов'язку в натурі
(присудження до виконання обов'язку в
натурі)

Відповідно до ст. 598 Цивільного
кодексу України, зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом та припинення
зобов'язання на вимогу однієї із сторін
допускається лише у випадках,
встановлених законом або договором, а
згідно статті 599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 345
Господарського кодексу України
кредитні операції полягають у
розміщенні банками від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик
залучених коштів юридичних осіб
(позичальників) та громадян. Кредитними
визнаються банківські операції,
визначені як такі законом про банки і
банківську діяльність. Кредитні
відносини здійснюються на підставі
кредитного договору, що укладається
між кредитором і позичальником у
письмовій формі. У кредитному договорі
передбачаються мета, сума і строк
кредиту, умови і порядок його видачі та
погашення, види забезпечення
зобов'язань позичальника, відсоткові
ставки, порядок плати за кредит,
обов'язки, права і відповідальність
сторін щодо видачі та погашення
кредиту.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу
України, за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

У відповідності до п. 1 ст. 1048 Цивільного
кодексу України, позикодавець має
право на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором.

Згідно з п. 2.1.2. договору процентна
ставка за користування кредитом
встановлюється в залежності від строку
безперервного дебетового сальдо по
поточному рахунку позичальника -
строку використання, а саме:

- 24,5% річних - за строк використання від 1
до 3 днів (включно);

- 25,5% річних - за строк використання від 4
до 7 днів (включно);

- 26,5% річних - за строк використання від 8
до 15 днів (включно);

- 27,0% річних - за строк використання від
16 до 30 днів (включно);

- 27,5% річних - за строк використання від
31 до 45 днів (включно);

- 28,0% річних - за строк використання від
46 до 60 днів (включно);

- 29,5% річних - за строк використання від
61 дня (включно).

Пунктом 1 ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу
України, передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1050 Цивільного
кодексу України, якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач в порушення домовленості
сторін , зобов'язання за вказаним
договором належним чином не виконав, не
сплатив необхідні кошти для погашення
заборгованості та не надав суду жодних
доказів, які б спростовували суму
заявленого боргу.

Отже, враховуючи вищевикладене,
відповідач визнається судом таким, що
прострочив виконання зобов'язання за
договором № 56/11-2012 про надання
овердрафту від 07.11.2012р.

Відповідно статей 55 Конституції
України, статей 15, 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутись до суду за захистом свого
цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526
Цивільного кодексу України, ст. ст. 193, 198
Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і у встановлений строк
відповідно до умов і порядку
укладеного між сторонами договору та
згідно з вимогами закону, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, приймаючи до уваги
викладені обставини, та враховуючи те,
що відповідач не скористався своїм
процесуальним правом надати суду
документи, які б підтверджували сплату
заборгованості по кредиту та по
відсоткам за користування ним за
договором № 56/11-2012 про надання
овердрафту від 07.11.2012р. та не надав
документів, що спростовували викладене
у позові, суд дійшов висновку про те, що
позовна вимога про стягнення боргу по
кредиту в сумі 22098,21 грн., простроченим
відсоткам в сумі 6423,21 грн. правомірна та
обґрунтована, як така, що не
спростована відповідачем,
підтверджена належними доказами, тому
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 статті 548 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
передбачено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення.

Якщо позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до статей 549-552 цього
Кодексу, яка нараховується від дня,
коли речі мали бути повернуті, до дня їх
фактичного повернення позикодавцеві,
незалежно від сплати процентів,
належних йому відповідно до статті 1048
цього Кодексу.

Пунктом 6.1. договору сторони погодили
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошового зобов"язання
(повернення овердрафту, оплати
процентів, комісій). Так, позичальник,
на вимогу банку, сплачує йому пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період прострочки від несплаченої суми
за весь час прострочки.

У відповідності до ст. 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

В частині 2 статті 343 Господарського
кодексу України прямо зазначається, що
пеня за прострочку платежу
встановлюється за згодою сторін
господарських договорів, але її розмір
не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного банку
України.

За несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, позивач
нарахував відповідачу пеню, яка за
розрахунком позивача склала: 263,34 грн. -
пеня по простроченій сумі кредиту, 76,54
грн. - пеня по прострочених відсотках.

Розрахунок пені перевірено судом та
встановлено, що він відповідає умовам
договору, вимогам чинного
законодавства та відносинам, що
фактично склались між сторонами.

Наведені законодавчі приписи та
установлені фактичні дані, зокрема й
щодо вини в невиконанні взятих на себе
зобов'язань по сплаті грошових коштів у
строк, встановлений договором, дають
підстави для висновку суду про
стягнення на користь позивача пені у
загальній сумі 339,88 грн.

Враховуючи викладені обставини, суд
вважає позовні вимоги позивача
обгрунтованими, доведеними належними
доказами, тому такими, що підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати у даній справі покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 55, 129 Конституції України, ст.ст. 3,
6, 11, 15, 16, 204, 257, 258, 266, 509, 525, 526, 546, 548, 549, 598,
599, 610-612, 625, 626, 627, 628, 1048, 1049, 1050
Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174,
179, 193, 198, 202, 216, 232, 343, 345, Господарського
кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 33, 34, 36, 43,
44, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на
користь Публічного акціонерного
товариства "Кредобанк" (79026, м. Львів,
вул. Сахарова, 78; адреса для листування:
01103, м. Київ, Залізничне шосе, 57, ) заборгованість за
кредитним договором № 56/11-2012 від
07.11.2012р. в розмірі 28861,30 грн., судовий
збір в розмірі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенняи
законної сили.

Повне рішення складено 19.05.2014 р.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/742/14