Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "26" травня 2014 р.
Справа № 906/291/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Ляхевич А.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Семенька В.М., довіреність
№157 від 11.03.2014 р.,

від відповідача: не з'явився,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Державного підприємства
"Новоград-Волинське досвідне
лісомисливське господарство"
(с.Майстрів, Новоград-Волинський район,
Житомирська область)

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2
(м.Новоград-Волинський)

про стягнення 22009,10 грн.

Державне підприємство
"Новоград-Волинське досвідне
лісомисливське господарство"
(с.Майстрів, Новоград-Волинський район,
Житомирська область) звернулося до
господарського суду Житомирської
області з позовною заявою до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2
(м.Новоград-Волинський) про стягнення
22009,10 грн. заборгованості за поставлену
лісопродукцію.

Ухвалою господарського суду
Житомирської області від 14.03.2014р.
позовну заяву прийнято до розгляду та
порушено провадження у справі №906/291/14,
розгляд справи призначено на 15.04.2014 р.

Ухвалою господарського суду
Житомирської області від 15.04.2014р.
розгляд справи №906/291/14 відкладено на
08.05.2014 р.

08.05.2014р. через діловодну службу суду від
представника позивача надійшло
клопотання (вх.№6129/14) про відкладення
розгляду справи у зв'язку з
неможливістю подання позивачем станом
на дату розгляду справи документів,
визначених в ухвалі суду від 15.04.2014р., що
обумовлено відсутністю можливості
провести взаємозвірку з відповідачем
та надати до суду двосторонній акт
звірки.

Також, 08.05.2014р. через діловодну службу
суду від представника позивача
надійшло клопотання (вх.№02/44/361/14) про
продовження строку розгляду спору у
відповідності до ст.69 ГПК України, у
зв'язку з неможливістю станом на 08.05.2014
р. провести взаємозвірку з
відповідачем.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, просив позов
задовольнити.

Відповідач свого представника в
засідання суду не направив, про причини
неявки в суд не повідомив, хоча про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлявся судом своєчасно та
належним чином.

За таких обставин, зважаючи на неявку
представника відповідача, клопотання
позивача про відкладення розгляду
справи та про продовження строку
розгляду спору, з метою надання
відповідачу можливості реалізувати
принцип змагальності, забезпечення
участі в судовому засіданні, ухвалою
суду від 08.05.2014 р. продовжено строк
розгляду спору на 15 днів згідно ч.3 ст. 69
ГПК України та відкладено розгляд
справи на 26 травня 2014р.

В засіданні суду 23.05.2014р. представник
позивача підтримав позовні вимоги у
повному обсязі та просить позов
задовольнити. Представник подав до
справи довідку про стан заборгованості
(вх.№6968/14), клопотання про долучення до
матеріалів справи розрахунку
заборгованості та акту взаємозвірки
(вх.№6969/14) та письмові пояснення по суті
заявлених позовних вимог (вх.№7019/14), які
долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача для участі в
судовому засіданні не прибув.

Щодо неявки представника відповідача в
засідання суду судом враховується
наступне.

Як уже зазначалося, судом вживались всі
необхідні заходи щодо належного
повідомлення відповідача про розгляд
справи, дату, час та місце судових
слухань: ухвали суду надсилались
фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 за
адресою: 11700, АДРЕСА_1. Вказана адреса є
зареєстрованою в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців адресою
місцезнаходження підприємця ОСОБА_2
станом на 05.03.2014р. (а.с.29). Проте,
адресовані відповідачу рекомендовані
з повідомленням про вручення та
рекомендовані листи з ухвалами суду
повернулись на адресу суду неврученими
з довідкою поштового відділення щодо
причин повернення "За закінченням
терміну зберігання" (а.с.75-78, 79-81).

Про направлення відповідачу
рекомендованим листом ухвали суду від
08.05.2014р. свідчить реєстр Ф103
рекомендованої кореспонденції
господарського суду Житомирської
області за 13.05.2014 р. (а.с.82).

Згідно роз'яснень, наданих Вищим
господарським судом України у п.3.9
Постанови Пленуму ВГС України №18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", згідно яких
розпочинаючи судовий розгляд, суддя
має встановити, чи повідомлені про час
і місце цього розгляду особи, які
беруть участь у справі, але не з'явилися
у засідання.

Як зазначено у п.3.9.1 вищезазначеної
Постанови Пленуму ВГСУ, особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. Там же зазначено, що в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Крім того, письмових заяв, повідомлень
суду щодо поважності причин
відсутності представника відповідача
в судових засіданнях до суду не
надходило.

Відповідно до абз.1 п.3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України, від 26.12.2011р. №18 визначено, що у
випадку нез'явлення в засідання
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи викладене, господарський
суд вважає, що відповідача було
належним чином повідомлено про час та
місце розгляду справи, проте, своїм
правом приймати участь в судовому
засіданні останній не скористався.

З огляду на наведене, зважаючи, що явка
представників сторін в судове
засідання не визнавалася обов'язковою,
а також, запобігаючи невиправданому
затягуванню розгляду спору по справі,
строк розгляду якої, продовжений
згідно ч.3 ст.69 ГПК України, сплинув
(позовна заява надійшла до
господарського суду 11.03.2014р.), суд
прийшов до висновку про можливість
розгляду справи по суті в судовому
засіданні 26.05.2014 р. без участі
представника відповідача.

Заслухавши пояснення присутнього
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

02.11.2011р. між Державним підприємством
"Новоград-Волинське досвідне
лісомисливське господарство"
(продавець) та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 (покупець) укладено
договір купівлі-продажу необробленої
деревини №267/1 (а.с.61-62), згідно якого за
результатами проведення додаткового
аукціону із продажу ресурсів
необробленої деревини заготівлі 4
кварталу 2011 року, який відбувся 01.11.2011р.,
продавець передає у власність на
умовах франко-склад продавця
(франко-нижній) пиловик сосновий (товар)
(лоти №№94,1; 111,1; 112,1), а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього ціну відповідно до
умов, що визначені у цьому договорі. В
пункті 3.1. договору визначено сортимент
пиловник хвойний 65,0 куб.м./ лоти №№94,1;
111,1; 112,1.

Відповідно до п.4.2. договору загальна
сума договору 25550,00 грн.

У відповідності до п.6.3. договору, датою
передачі товару продавцем та прийому
його покупцем, тобто, датою поставки,
вважається дата товарно-транспортної
накладної.

Згідно пунктів 7.1, 8.1. договору, покупець
зобов'язаний здійснювати попередню
оплату за кожну парітю товару на
протязі 5-ти календарних днів з дати
пред'явлення рахунку до сплати; палтіж
(100% вартості) здійснюється шляхом
банківського переказу коштів на
розрахунковий рахунок продавця за
кожну партію товару, згідно
виставленого рахунку-фактури на
протязі 5 календарних днів з дати
пред'явлення рахунку до сплати.

Змістом пункту 8.3. договору визначено,
що продавець зобов'язаний передати
покупцю товар після сплати
рахунку-фактури на протязі 5
календарних днів, водночас, пунктом 8.4.
договору встановлено, що продавець
зобов'язаний здійснювати поставку
товару на умовах даного договору
відповідно до погодженого сторонами
графіка поставки, який є невід'ємною
частиною даного договору (а.с.63).

У відповідності до п.12.2. договору, даний
договір діє з 02 листопада 2011 року по 31
грудня 2011 року. Закінчення строку цього
договору незвільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії цього
договору.

Як вбачається з матеріалів справи, під
час дії даного договору між сторонами
існували правовідносини, у
відповідності до яких фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 отримувався від
Державного підприємства
"Новоград-Волинське досвідне
лісомисливське господарство" товар -
лісоматеріали, а саме:

- відповідно до товарно-транспортної
накладної №094843від 26.12.2011р. та
специфікації-накладної на відпуск
лісоматеріалів від 26.12.2011р. позивачем
відпущено відповідачу пиловник
сосновий 1,2,3 сортів, в об'ємах та за
ціною, визначених в даній накладній, на
загальну суму 7540,70 грн.;

- відповідно до товарно-транспортної
накладної №094844 від 26.12.2011р. та
специфікації-накладної на відпуск
лісоматеріалів від 26.12.2011 р. позивачем
відпущено відповідачу пиловник
сосновий 1,2,3 сортів, в об'ємах та за
ціною, визначених в даній накладній на
загальну суму 7554,80 грн.;

- відповідно до товарно-транспортної
накладної №094846 від 26.12.2011 р. та
специфікації-накладної на відпуск
лісоматеріалів від 26.12.2011р. позивачем
поставлено відповідачу пиловник
сосновий 1,2,3 сортів, в об'ємах та за
ціною, визначених в даній накладній на
загальну суму 6959,90 грн.

Окрім того, відповідно до договору №267/1
від 02.11.2011р. позивачем поставлено
відповідачу лісоматеріали 30.11.2011р. за
товарно-транспортною накладною №094005
від 30.11.2011 р. та специфікацією-накладною
на відпуск лісопродукції, на загальну
суму 7554,80 грн. За поставлений 30.11.2011 р.
товар підприємець перерахував 06.12.2011 р.
7580,00 грн. (згідно банківської виписки по
рахунку, а.с.24). Різниця між сплаченою
сумою 7580,00 грн. та вартістю
поставленого 30.11.2011 р. товару (7554,80 грн.),
а саме 25,20грн., в подальшому зараховано
позивачем в оплату поставленого товару
26.12.2011р. Оскільки інших платежів в
оплату отриманого товару відповідачем
здійснено не було, у останнього виникла
заборгованість перед позивачем в сумі
22009,10 грн., про стягнення якої позивач і
звернувся з даним позовом до суду.

У відповідності до ст.11 Цивільного
кодексу України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є, договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.175 Господарського кодексу
України, майново-господарськими
визнаються цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Між сторонами виникло
майново-господарське зобов'язання, в
силу якого відповідач повинен оплатити
товар, а позивач має право вимагати від
відповідача виконання його обов'язку
відповідно до ч.1 ст.175 Господарського
кодексу України.

Статтею 712 Цивільного кодексу України
передбачено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

За своєю правовою природою
правовідносини, що склалися між
сторонами є правовідносинами з
купівлі-продажу товару.

Як передбачено ч.1,2 ст.692 Цивільного
кодексу України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором
або актами цивільного законодавства
не встановлений інший строк оплати
товару; покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Зі змісту ст.538 Цивільного кодексу
України вбачається, що при зустрічному
виконанні зобов'язання сторони
повинні виконувати свої обов'язки
одночасно, якщо інше не встановлено
договором, актами цивільного
законодавства, не випливає із суті
зобов'язання або звичаїв ділового
обороту. Якщо зустрічне виконання
обов'язку здійснено однією із сторін,
незважаючи на невиконання другою
стороною свого обов'язку, друга сторона
повинна виконати свій обов'язок (ч.2, ч.4
ст.538 ЦК України).

У відповідності до ст.530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь - який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

У відповідності до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Аналогічні норми містяться в ст.193
Господарського кодексу України.

Проте, у даному випадку, відповідач за
поставлений товар здійснив розрахунки
частково та, як вбачається з акту
звірки взаємних розрахунків за період
з 01.12.2011 р. по 13.05.2014р. (а.с.86) сторонами
встановлено суму існуючої
заборгованості відповідача перед
позивачем у розмірі 22009,10 грн.

Згідно поданих до справи документів
вказана сума заборгованості не
змінилась станом на день розгляду
справи.

Суд зауважує, що акт звірки не є
первинним документом бухгалтерського
обліку в розумінні Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України" та не може
підтверджувати факт здійснення
господарської операції. Відповідно до
чинного законодавства акт звірки - це
документ, за яким бухгалтери
підприємств звіряють бухгалтерський
облік операцій.

Однак, при цьому, суд враховує, що акт
звірки розрахунків є письмовим доказом
у цій справі, що підтверджує чи
спростовує певні обставини, відповідно
до його змісту та правової природи.

Судом також приймається до уваги, що
зміст акту звірки взаємних розрахунків
відповідає первинним документам і
зібраним у справі доказам, а тому суд
вважає, що для правильного вирішення
спору акт звірки взаємних розрахунків
є належним та допустимим доказом щодо
тих обставин, на які покликається
позивач.

Так, відповідно до статей 33 та 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень належними та допустимими у
справі доказами; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно зі ст.32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, що мають значення для
правильного вирішення господарського
спору; ці дані можуть встановлюватись
письмовими і речовими доказами,
висновками судових експертів,
поясненнями представників та інших
осіб, що беруть участь у судовому
засіданні.

З огляду на викладене, та оскільки суду
не надано доказів сплати відповідачем
позивачу заборгованості в сумі 22009,10
грн., позов про стягнення вказаної суми
боргу заявлений обгрунтовано,
підтверджується відповідними доказами
та грунтується на нормах чинного
законодавства, а тому підлягає
задоволенню господарським судом.

У відповідності до приписів ст.49 ГПК
України судові витрати по справі
покладються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України,
господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (11700, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Державного
підприємства "Новоград-Волинське
досвідне лісомисливське господарство"
(11708, Житомирська область,
Новоград-Волинський район, с.Майстрів,
вул.Шепетівська, буд.11,
ідентифікаційний код 00991947):

- 22009,10 грн. заборгованості,

- 1827,00 грн. витрат по сплаті судового
збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили відповідно до статті 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Повне рішення складено: 28.05.14

Суддя
Ляхевич А.А.

віддрук.прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (наручно.)

3 - відповідачу (реком.)