ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2014 р.Справа № 922/1308/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Рудяк
Т.О.

розглянувши справу

за позовом Товариство з обмеженою
відповідальністю "АГРОТЕХНОСОЮЗ" до
ТОВ "Агросет", с. Шебелинка про
стягнення коштів за участю
представників сторін:

позивача - не з'явився.

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Розглядається вимога ТОВ
"АГРОТЕХНОСОЮЗ" про стягнення з ТОВ
"Агросет" загальної суми
заборгованості у розмірі 183 966,67 грн.

Представник позивача в призначене
судове засідання не з'явився, в
попередньому судовому засіданні від
12.05.2014 року підтримав заявлені позовні
вимоги в повному обсязі та просив суд
їх задовольнити.

Представник відповідача в призначене
судове засідання не з'явився,
витребуваних судом документів не
надав, про час та місце слухання справи
був повідомлений, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення, про причини неявки суду
не повідомив.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх позовних вимог або
заперечень на позов, в зв'язку з чим
справа розглядається в порядку статті
75 ГПК України за наявними в ній
матеріалами справи.

Суд, розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, встановив наступне:

26 березня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Агросет»
(відповідач по справі, Покупець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Агротехносоюз»
(позивач по справі, Постачальник) було
укладено договір поставки товару №52-П.

Згідно п. 1.1. Договору, Постачальник на
умовах даного договору зобов'язується
одноразово передати (поставити)
Покупцеві товар, а Покупець
зобов'язується відповідно до умов
договору прийняти та оплатити цей
товар.

Згідно п. 2.1. Договору Сторонами
визначено, що всього за Договором
вартість Товару складає 231 000,00 грн., в
тому числі ПДВ 38500,00 грн.

Згідно п. 2.8. Договору, Покупець
зобов'язаний передплатити 50% вартості
товару протягом трьох банківських днів
з моменту виставлення Постачальником
рахунку, а решту суми в розмірі інших 50%
від вартості поставленого товару
Покупець зобов'язаний сплатити до 1
серпня 2013 року.

Відповідно до п.3.4. Договору, факт
передання товару Постачальником
Покупцю підтверджується видатковою
накладною, яка видається
Постачальником Покупцю.

Як вбачається з матеріалів справи,
27.03.2013 року позивач виставив рахунок на
оплату товару № 182, де вказав суму до
сплати 231 000,00 грн.

Позивач виконав свої зобов'язання за
умовами Договору, а саме: 11 квітня 2013
року Постачальником було здійснено
поставку товару в кількості 250 кг на
загальну суму 52 500,00 грн., 22 квітня 2013
року Постачальником для Покупця було
поставлено товар в кількості 175 кг на
загальну суму 178 500 грн. включаючи ПДВ.,
що підтверджується видатковими
накладними копії яких містяться в
матеріалах справи.

В свою чергу, відповідач свої
зобов'язання за умовами Договору
виконав несвоєчасно та не в повному
обсязі, внаслідок чого станом на момент
розгляду справи за ним рахується
заборгованість перед позивачем у
розмірі 116 220,00 грн.

Згідно п. 2.2. Договору ціна товару за цим
Договором не є твердою і підлягає зміні
у випадку, якщо в день здійснення
Покупцем оплати за поставлений товар
курс гривні по відношенню до євро
збільшиться в порівнянні з курсом, що
зафіксований у п. 2.3. цього договору
більш ніж на 3%. В такому випадку ціна
товару збільшується пропорційно
збільшенню курсу гривні по відношенні
до євро.

Пункт 2.3. Договору передбачає, що під
«курсом» в цьому договорі розуміється
курс продажу євро, зафіксований на
українській міжбанківській валютній
біржі, який на дату підписання цього
договору становить 10,77 грн. за 1 євро.

Пунктом 2.4. договору передбачено, що у
випадку збільшення ціни на товар у
зв'язку з настанням обставин,
визначених в п. 2.2. цього Договору,
Постачальник виставляє Покупцю у
зручний для обох сторін спосіб
додатковий рахунок на доплату суми
збільшення вартості неоплаченого
товару (на суму доплати ще неоплаченого
товару), який покупець зобов'язаний
сплатити у строк встановлений п. 2.8.
Договору.

Так як, Покупцем не було вчасно
оплачено суму боргу в розмірі 116220,00
грн., Постачальник у відповідності до п.
2.2 Договору виставив рахунок на суму
39819,12 грн.

Надаючи правову оцінку вище викладеним
обставинам суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України. За
приписами частини 2 цієї статті
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини, інші юридичні факти.
Підставою виникнення цивільних прав та
обов'язків є дії осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також дії, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173
Господарського кодексу України та ст.
509 Цивільного кодексу України,
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або
утримуватися від певних дій, а інший
суб'єкт (управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть
виникати, зокрема, з господарського
договору та інших угод, передбачених
законом, а також з угод, не передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать (ст. 174 Господарського
кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського
кодексу України, господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами. Згідно статті 525
Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Частиною 1
статті 16 Цивільного кодексу України,
частиною 2 статті 20 Господарського
кодексу України, одним із способів
захисту права є примусове виконання
обов'язку в натурі (присудження до
виконання обов'язку в натурі).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом та припинення зобов'язання на
вимогу однієї із сторін допускається
лише у випадках, встановлених законом
або договором, а згідно статті 599
Цивільного кодексу України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 712 Цивільного
кодексу України, згідно з якою за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
станом на момент розгляду справи,
відповідач заборгованості за
поставлений Товар не сплатив та не
надав суду жодних доказів, які б
спростовували суму заявленого боргу.

Враховуючи, що сума основного боргу
відповідачем не оспорена, відповідач
не надав суду доказів про погашення
заборгованості, а також, враховуючи, що
відповідно ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином та у встановлений строк, позовні
вимоги позивача в сумі 116 220,00 грн.
основного боргу та суму збільшення
вартості послуг за рахунок зміни курсу
гривні до євро згідно п. 2.2.

Договору в розмірі 39 819,12 грн., суд
вважає обґрунтованими та такими, що
підтверджуються наданими суду
доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення
зобов'язання встановлені статтею 611
Цивільного кодексу України. Відповідно
до частини 1 вказаної статті, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 5.2. Договору
передбачено, що за кожен день
прострочення оплати товару Покупець
зобов'язаний сплатити Постачальнику
неустойку у вигляді пені у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми заборгованості.

Враховуючи, що сума боргу в частині
стягнення пені відповідачем не
оспорена, відповідач не надав суду
доказів про погашення суми основного
боргу, суд вважає позовні вимоги в
частині стягнення пені в сумі 7 692,81 грн.
обґрунтованими, такими, що
підтверджуються наданими суду
доказами та підлягають задоволенню.

Крім того, згідно п. 5.2. Договору
передбачено, що у випадку прострочення
покупцем оплати товару більше ніж на
тридцять календарних днів, покупець
додатково зобов'язаний сплатити
Постачальнику штраф в розмірі 15% від
суми заборгованості.

Враховуючи, що сума боргу в частині
стягнення штрафу відповідачем не
оспорена, відповідач не надав суду
доказів про погашення суми основного
боргу, суд вважає позовні вимоги в
частині стягнення штрафу в сумі 17 430,00
грн. обґрунтованими, такими, що
підтверджуються наданими суду
доказами та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 % річних від простроченої суми.
За таких обставин, позовні вимоги
позивача в розмірі 2111,06 грн. 3% річних та
693,68 грн. інфляційних обґрунтовані,
відповідають вимогам діючого
законодавства та підлягають
задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 625 ЦК України,
ст.ст. 1, 12, 22, 33, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «АГРОСЕТ» (адреса:
64251, Харківська обл., Балаклійський р-н,
с. Шебелинка, вул. Центральна, 57, , р/р 5601 в АБ
«Південний» м. Київ, МФО 320917) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «АГРОТЕХНОСОЮЗ»
(адреса: 03069, м. Київ, вул.
Кіровоградська, 38/58, п/р 49 в ПАТ
«ПроКредит банк» в м. Києві, МФО 320984,
) суму основного боргу у
розмірі 116 220,00 грн., суму збільшення
вартості послуг за рахунок зміни курсу
гривні до євро згідно п. 2.2. Договору в
розмірі 39 819,12 грн., пеню в сумі 7 692,81 грн.,
штраф в сумі 17 430,00 грн., 3% річних в сумі 2
111,06 грн., інфляційні в сумі 693,68 грн.,
судовий збір в сумі 3 679,33 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 02.06.2014 р.

Суддя С.А. Прохоров

справа №922/1308/14