ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2014 року
Справа № 904/59/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г.
(доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Подобєда І.М.

при секретарі судового засідання:
Однорог О.В.

представники сторін:

від позивача: Маціборко І.С.,
представник, довіреність №2753/13 від
08.10.13;

від відповідача: Сорокін В.В.,
представник, довіреність №53/юр-2 від
08.01.14;

Розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД", м.
Дніпропетровськ на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 25.03.2014 року у справі № 904/59/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "РАДИКАЛ БАНК", Київська
обл., Києво-Святошинський
р-н

до Публічного акціонерного товариства
"ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД",
м. Дніпропетровськ

про стягнення 1 393 273, 93 дол. США, 555 895,81
грн.,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду
Дніпропетровської області з позовною
заявою звернулось Публічне акціонерне
товариство "РАДИКАЛ БАНК" до Публічного
акціонерного товариства
"ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД" з
урахуванням заяви від 11.02.2014 року за №
373 про зміну предмету позову про
стягнення заборгованості за кредитним
договором № КЛ-4649/1-840 від 19.11.2012 року у
сумі 1 378 180,00 доларів США, що в
гривневому еквіваленті за офіційним
курсом НБУ становить 11 015 792,74 грн.,
заборгованість з процентів за
користування кредитом у сумі 15 093,93
доларів США, що в гривневому
еквіваленті за офіційним курсом НБУ
становить 120 645,78 грн., штраф у сумі 239 790,00
грн., пеню у сумі 316 105,81 грн., судовий
збір у сумі 68 820,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним
виконанням умов кредитного договору
№ КЛ - 4946/1-840 від 19.11.2012 року щодо
своєчасного та повного повернення
кредиту, у зв'язку з чим у відповідача
утворилась заборгованість зі сплати
кредиту у сумі 1 378 180,00 доларів США.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 25.03.2014
року (суддя Колісник І.І.)
позов задоволено повністю, стягнуто з
Публічного акціонерного товариства
"ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД" на
користь Публічного акціонерного
товариства "РАДИКАЛ БАНК"
заборгованість за кредитом у сумі 1 378
180,00 доларів США, що в гривневому
еквіваленті за офіційним курсом НБУ
становить 11 015 792,74 грн., заборгованість
з процентів за користування кредитом у
сумі 15 093,93 доларів США, що в гривневому
еквіваленті за офіційним курсом НБУ
становить 120 645,78 грн., штраф у сумі 239 790,00
грн., пеню у сумі 316 105,81 грн., судовий
збір у сумі 68 820,00 грн.

Вмотивовуючи рішення, суд послався на
неналежне виконання відповідачем
своїх зобов'язань з повернення
кредитних коштів.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду Публічне
акціонерне товариство
"ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД"
звернулось до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення, та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог.

При цьому скаржник в апеляційній
скарзі посилається на наступне:

- банківська виписка, надана позивачем
до матеріалів справи, вказує на те, що
позивач здійснив продаж належної ПАТ
„ДТЗ" валюти і отримані кошти
зарахував на рахунок підприємства, а не
на те, що позивач перерахував на
кредитний рахунок підприємства
кредитні кошти в іноземній валюті. Тому
висновок суду про наявність
заборгованості за кредитом не
відповідає дійсним обставинам справи;

- суд не з'ясував наявності у позивача
банківської та генеральної ліцензії на
здійснення валютних операцій або
письмового дозволу на здійснення
операцій із валютними цінностями, що
свідчить про неповне з'ясування судом
обставин, які мають значення для
справи. За відсутності таких
документів суд мав визнати відповідний
правочин недійсним згідно ст. 227 ЦК
України, що було б підставою для
відмови у задоволенні позову;

- суд застосував до відповідача
відповідальність у вигляді і штрафу і
пені за одне й те саме порушення -
несвоєчасне повернення кредиту. Таким
чином, судовим рішенням за одне й те
саме порушення зобов'язання, суд
застосував до відповідача подвійну
відповідальність одного виду, що
суперечить ст. 61 Конституції України, в
якій зазначено, що ніхто не може бути
двічі притягнутий до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Представник відповідача у судовому
засіданні підтримав доводи викладені в
апеляційній скарзі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
просить рішення залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення,
вважає рішення законним та
обґрунтованим, ухвалене з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

В судовому засіданні 21.05.2014 року
Дніпропетровським апеляційним
господарським судом була оголошена
вступна та резолютивна частина
постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційний господарський суд
встановив наступні обставини.

19.11.2012 року між Публічним акціонерним
товариством "РАДИКАЛ БАНК"
(Кредитодавець) та Публічним
акціонерним товариством
"ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД" (
Позичальник) укладено кредитний
договір № КЛ-4649/1-840 (т. 1 а.с. 30-38).

Пуктом 1.1 договору передбачено, що
кредитодавець надає позичальнику
грошові кошти у тимчасове користування
на умовах забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання шляхом
відкриття відновлювальної кредитної
лінії (далі - кредит або транш кредиту),
а позичальник зобов'язується отримати
кредит/транш кредиту, використати його
за цільовим призначенням, сплатити
проценти за користування
кредитом/траншом кредиту, комісії та
інші платежі, встановлені цим
договором, а також додатковими
договорами до нього, що складають
невід'ємну частину договору.

Ліміт кредитної лінії складає 1 500 000
доларів США (пп. 1.1.1. п. 1.1. кредитного
договору).

Підпунктом 1.1.2. пункту 1.1. кредитного
договору передбачено, що термін
остаточного повернення кредиту - 18.11.2013
року включно, якщо такий термін (строк)
не наступить раніше з підстав, що
передбачені умовами цього договору або
законодавством.

Процентна ставка за користування
кредитом/траншем кредиту складає 12%
річних та може бути змінена при видачі
кожної з частин кредиту (траншу
кредиту), в межах кредитної лінії за
рішенням уповноваженого органу
кредитодавця щодо користування
грошовими коштами, рішення про видачу
яких в межах розміру ліміту кредитної
лінії розглядається уповноваженим
органом кредитодавця (пп. 1.1.3. п. 1.1.
кредитного договору).

Кредит/транш кредиту надається на
умовах цього договору за письмовим
зверненням позичальника в межах строку
(терміну) дії відновлювальної
кредитної лінії однією або кількома
частинами (траншами кредиту) і тільки
після підписання додаткової угоди до
цього договору в частині конкретного
траншу кредиту (пп. 1.1.4. п. 1.1. кредитного
договору).

За пунктом 2.1. кредитного договору
кредитодавець відкриває позичковий
рахунок №4649 (далі - позичковий
рахунок), на якому буде враховуватися
кредит/транш кредиту, наданий за цим
договором, погашення кредиту/траншу
кредиту, а також дострокове погашення
кредиту/траншу кредиту, якщо таке буде.
Такий позичковий рахунок є для
позичальника обов'язковим для обліку
руху сум, які позичальник повинен
повернути кредитодавцю.

Відповідно до пункту 2.2. кредитного
договору кошти кредиту/траншу кредиту
в межах ліміту за кредитною лінією
надаються у безготівковій формі.

Позичальник здійснює повернення
кредиту/траншу кредиту у валюті
кредиту/траншу кредиту платіжними
дорученнями на відкритий йому
позичковий рахунок не пізніше терміну
(строку), вказаного в пункті 1.1.2. цього
договору (п. 2.4 кредитного договору).

Згідно з пунктом 2.5. кредитного
договору моментом (днем) надання
кредиту/траншу кредиту вважається день
перерахування грошових коштів на
рахунки позичальника та
підтверджується випискою з
позичкового рахунку.

Проценти за користування
кредитом/траншем кредиту
нараховуються кредитодавцем з дня
перерахування коштів з позичкового
рахунку до моменту фактичного
повернення кредиту/траншу кредиту.
Проценти за користування
кредитом/траншем кредиту
нараховуються виходячи з розміру
процентної ставки, встановленої згідно
з пунктом 1.1.3. цього договору (п.п. 2.7.1,
2.7.2 кредитного договору).

Відповідно до пункту 7.9. кредитного
договору він набирає чинності з дати
його укладення та діє до повного
виконання сторонами прийнятих на себе
зобов'язань.

Додатковою угодою № 1 від 20.11.2012 року до
кредитного договору (далі - Додаткова
угода) сторони погодили надання банком
позичальнику кредиту (траншу) у сумі 1 500
000 доларів США 00 центів та повернення
позичальником банку кредиту не пізніше
18 листопада 2013 року включно (п.п. 1, 2
додаткової угоди) (т. 1 а.с. 39).

Пунктом 3 додаткової угоди сторони
передбачили надання кредиту не пізніше
5 (п'яти) банківських днів після
набрання чинності цим договором.

Мотиви, з яких виходила апеляційна
інстанція при винесенні постанови.

Відповідно до частина першої статті 1054
Цивільного кодексу України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено законом або договором
(стаття 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (стаття 530
Цивільного кодексу України).

20.11.2012 р. від ПАТ «ДТЗ» надійшла заява за
№39/20 за підписом Генерального
директора Малигіна С.В. щодо надання
Банком коштів в рамках ліміту
кредитування за кредитним договором
№КЛ-4649/1-840 у розмірі 1 500 000,00 дол. США. При
цьому, кредитні кошти Позичальник
просив перерахувати на рахунок
№4649.

На виконання вищенаведеного Банком
кредитні кошти у розмірі 1 500 000,00 дол.
США спочатку було перераховано на
позичковий рахунок Позичальника
№4649 (п. 2.1 Кредитного договору), а в
подальшому зараховані на рахунок
№4649 (вказаний в заяві
позичальника), що підтверджується
банківською виписку (том 1 а.с. 96).

При чому, у банківській виписці у графі
«призначення платежу» зазначено
«надання кредиту (траншу) згідно
кредитного договору № КЛ-4649/1-840 від
19.11.2012 року ПАТ «ДТЗ».

Вищенаведене безперечно доводить факт
надання Банком ПАТ «ДТЗ» кредитних
коштів у розмірі, встановленому
кредитним договором, та спростовує
доводи апеляційної скарги про те, що
банківська виписка, надана позивачем,
вказує на продаж позивачем належної
ПАТ „ДТЗ" валюти, а не на перерахування
позивачем на кредитний рахунок
відповідача кредитних коштів в
іноземній валюті.

Посилання відповідача на те, що в
подальшому кредитні кошти були
конвертовані в національну валюту,
свідчить про отримання даних коштів
позичальником та використання кредиту
для власних потреб.

Таким чином, висновок господарського
суду про те, що банк повністю виконав
свої зобов'язання за кредитним
договором, надавши кредитні кошти, а
ПАТ «ДТЗ», в свою чергу, їх отримало, є
законним та обґрунтованим.

Судом першої інстанції в ухвалі про
відкриття провадження у даній справі
від позивача окремо витребувано копію
ліцензії на право кредитування в
іноземній валюті під час видачі
спірного кредиту.

На виконання даної ухвали, позивачем
надано належним чином завірені копії
банківської та генеральної ліцензії на
здійснення валютних операцій, які
досліджено судом та долучено до
матеріалів справи (т. 1 а.с. 110-112).

Таким чином, доводи апеляційної скарги
про те, що судом не досліджено питання
наявності у Банку ліцензій та дозволів
на право здійснення валютних операцій
не відповідають дійсності.

Як випливає з матеріалів справи
відповідач у визначений кредитним
договором строк - 18.11.2013 року включно
кредит не повернув. 22.01.2014 року у
рахунок часткового погашення кредиту
сплатив 121820,00 доларів США, що
підтверджується банківською випискою
(а.с. 136 том 1).

Залишок несплаченої
відповідачем заборгованості за
кредитом складає 1 378 180,00 доларів США
(1500000,00 дол. США - 121820,00 дол. США = 1378180,00
дол. США), що в гривневому еквіваленті
за офіційним курсом НБУ на 03.02.2014 року (1
дол США - 7,993 грн.) становить 11 015 792,74 грн.

Неналежне виконання відповідачем
зобов'язань з повернення кредитних
коштів і є причиною виникнення спору.

Враховуючи умови договору, колегія
суддів погоджується з висновком
господарського суду, що строк
повернення залишку заборгованості за
кредитом у сумі 1 378 180,00 доларів США, що в
гривневому еквіваленті за офіційним
курсом НБУ становить 11 015 792,74 грн., є
таким, що настав, а тому позовні вимоги
у цій частині підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Заявлена позивачем до стягнення
заборгованість з процентів у сумі 15093,93
дол. США, що у гривневому еквіваленті за
офіційним курсом НБУ станом на 03.02.2014
року (1 дол. США - 7,993 грн.) становить 120645,78
грн., розрахована відповідно до умов
кредитного договору за період з 01.01.2014
року по 31.01.2014 року з урахуванням
часткової сплати відповідачем 121820,00
дол. США 22.01.2014 року (а.с. 135, 239 том 1).
Перевіркою здійсненого розрахунку
порушень не встановлено, а тому позовні
вимоги у цій частині підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Пунктом 4.2. кредитного договору
передбачено, що у разі несвоєчасного
погашення кредиту/траншу кредиту,
сплати процентів та комісій,
визначених цим пунктом договору,
позичальник сплачує кредитодавцю пеню
в розмірі подвійної процентної ставки,
визначеної в пункті 1.1.3. цього договору,
від суми відповідного непогашення
платежу за кожний день прострочення
виконання за реквізитами та у день,
вказаними кредитодавцем, але не більше
подвійної облікової ставки
Національного банку України. У разі
надання кредиту/траншу кредиту в
іноземній валюті за офіційним курсом
Національного банку України на дату
платежу.

Відповідно до статті першої Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін. Розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня (стаття 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань").

Згідно з частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

На підставі п. 4.2. кредитного договору
позивач нарахував та заявив до
стягнення з відповідача пеню у сумі 316
105,81 грн. за період з 19.11.2013 року по 03.02.2014
року за порушення умов кредитного
договору в частині своєчасного
погашення кредитних коштів (а.с. 135 том
1).

Перевіркою правильності розрахунку
пені порушень не встановлено, а тому
позовні вимоги у цій частині
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до пункту 4.3. кредитного
договору у разі порушення
позичальником вимог пунктів 3.3.2 - 3.3.15,
3.3.17 - 3.3.18 цього договору, позичальник
зобов'язаний сплатити кредитодавцю
штраф у розмірі 2% (два проценти) від
суми заборгованості за цим договором,
за кожний випадок порушення за
реквізитами та у день, вказаними
кредитодавцем.

Пунктом 3.3.3 Кредитного договору
передбачений обов'язок Позичальника
повернути Кредит/Траншу відповідно до
умов п. 2.4 цього Договору (не пізніше
строку, вказаного у п. 1.1.2 Договору,
тобто не пізніше 18 листопада 2013 року) зі
сплатою процентів за фактичний строк
користування, сплатою штрафних санкцій
при порушенні умов Договору, інших
платежів, що передбачені цим Договором.

У відповідності до п. 3.3.4. Кредитного
договору, Позичальник зобов'язаний
сплачувати Кредитодавцю проценти,
комісії та інші платежі на умовах,
визначених цим Договором.

Пунктом 3.3.18 Кредитного договору
передбачено, що протягом строку
(терміну) дії цього Договору, починаючи
з дати укладення цього Договору
щомісячні надходження на поточні
рахунки, відкриті у Кредитодавця за
період кредитування Позичальника за
цим Договором не повинні бути менш, ніж
15 000 000 (п'ятнадцять мільйонів) гривень
щомісячно або еквівалент цієї суми в
іноземній валюті по офіційному курсу
НБУ, що діяв у цей період. Надані
позивачем копії виписок про рух коштів
по поточним рахункам ПАТ «ДТЗ»,
відкритим у позивача, свідчать, що
відповідачем не забезпечене щомісячне
надходження на рахунки вищезазначеної
суми.

На підставі п. 4.3. Кредитного договору
позивач нарахував та заявив до
стягнення з відповідача штраф у сумі 239
790,00 грн. за порушення строку повернення
кредиту та відсотків, незабезпечення
щомісячного надходження на поточні
рахунки певної суми коштів.

Перевіркою правильності розрахунку
штрафу порушень не встановлено, а тому
господарський суд обґрунтовано
задовольнив позовні вимоги у цій
частині.

У постанові судової палати у цивільних
та господарських справах Верховного
Суду України від 06.11.2013 року № 6-116 цс 13
закріплена правова позиція про те, що у
разі встановлення у договорі різних
видів цивільно-правової
відповідальності за різні порушення
його умов, одночасне застосування
таких заходів відповідальності не
свідчить про недотримання положень,
закріплених у ст. 61 Конституції України
щодо заборони подвійної
цивільно-правової відповідальності за
одне і те саме порушення.

Також у постанові чітко зазначено, що
цивільно-правова відповідальність - це
покладення на правопорушника
основаних на законі невигідних
правових наслідків, які полягають у
позбавленні його певних прав або в
заміні невиконання обов'язку новим, або
у приєднанні до невиконаного обов'язку
нового додаткового.

Відповідно до п. 2.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17 грудня 2013 року, № 14 «Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» пеня,
за визначенням частини третьої статті
549 ЦК України, - це вид неустойки, що
забезпечує виконання грошового
зобов'язання і обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожний день прострочення виконання.

Застосування іншого виду неустойки -
штрафу до грошового зобов'язання
законом не передбачено, що, втім, не
виключає можливості його встановлення
в укладеному сторонами договорі
(наприклад, за необґрунтовану відмову
від переказу коштів за розрахунковими
документами отримувача коштів),
притому і як самостійний захід
відповідальності, і як такий, що
застосовується поряд з пенею. В
останньому випадку не йдеться про
притягнення до відповідальності
одного виду за одне й те саме
правопорушення двічі, тому що
відповідальність настає лише один раз -
у вигляді сплати неустойки, яка включає
у себе і пеню, і штраф як лише форми її
сплати.

У зв'язку з тим, що правопорушення,
відповідальність за вчинення яких
передбачена п. 4.3 Кредитного договору, в
тому числі пунктами 3.3.3, 3.3.4, 3.3.18
(несвоєчасне повернення кредиту та
відсотків, незабезпечення щомісячного
надходження на поточні рахунки певної
суми), відрізняються від правопорушень,
відповідальність за вчинення яких
передбачена п. 4.2 Кредитного договору
(несвоєчасне поточне погашення
кредиту, сплата процентів та комісій),
колегія суддів не погоджується з
доводами апеляційної скарги про те, що
суд застосував до відповідача
відповідальність у вигляді і штрафу, і
пені за одне й те саме порушення -
несвоєчасне повернення кредиту,
оскільки в даному випадку
відповідальність настає лише один раз -
у вигляді сплати неустойки, яка включає
у себе і пеню, і штраф як лише форми її
сплати.

Отже, через те, що ПАТ «ДТЗ» не було
своєчасно сплачено не тільки
заборгованість по тілу кредиту, а й
допущено прострочення по сплаті
процентів, також порушено умову п. 3.3.18
кредитного договору (не забезпечено
щомісячне надходження на рахунки
визначеної суми), банком при розрахунку
штрафу передбаченого п. 4.3 Кредитного
договору не було допущено застосування
подвійної відповідальності за одне й
те ж саме порушення.

Матеріали справи свідчать про те, що
господарським судом в порядку статті 43
ГПК України всебічно, повно і
об'єктивно досліджено матеріали справи
в їх сукупності і вірно застосовано
норми процесуального та матеріального
права.

З огляду на обґрунтованість рішення
господарського суду, відповідність
висновків, викладених в рішенні,
обставинам справи та чинному
законодавству, вимоги скаржника про
скасування рішення є необґрунтованими
і не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТРУБНИЙ ЗАВОД", м.
Дніпропетровськ - залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 25.03.2014
року у справі № 904/59/14 - залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови складений -
26.05.2014 року.

Головуючий суддя
О.Г. Іванов

Суддя
І.М. Подобєд

Суддя
О.В. Березкіна