ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2014 р.
Справа № 911/1151/14

Господарський суд Київської
області у складі судді Лопатіна А.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс",
м.Київ

до 1) Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп",
с.Мархалівка Васильківського району

2) Державного підприємства
"Дослідне господарство "Елітне"
Інституту рослинництва імені В.Я.
Юр'єва Національної академії аграрних
наук України, смт. Радгоспне
Харківського району Харківської
області

про стягнення 20246,90 грн.

за участю представників: згідно
протоколу судового засідання.

Обставини справи:

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"
(надалі позивач) заявлено позов до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп"
(надалі відповідач-1) та Державного
підприємства "Дослідне господарство
"Елітне" Інституту рослинництва імені
В.Я. Юр'єва Національної академії
аграрних наук України (надалі
відповідач-2) про стягнення 20246,90 грн., з
яких: 13482,11 грн. пеня, 4290,80 грн.
інфляційні втрати та 2473,99 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань за договором
поставки на умовах товарного кредиту
від 01.04.2010р. № ТК010410/10.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 03.04.2014 р. порушено
провадження у справі та її розгляд
призначено на 30.04.2014 р.

14.04.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
представником відповідача-1 подано
відзив на позов, яким останній визнає
позовні вимоги, які стосуються ТОВ "ПК
Трейдсервісгруп" та просить суд
розглянути даний спір без участі
представника останнього.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 30.04.2014 р., у зв'язку з неявкою
у судове засідання представника
відповідача-2, розгляд справи
відкладено на 21.05.2014 р.

30.04.2014 р. на адресу господарського суду
Київської області від відповідача-2
надійшов відзив на позов у якому
останній просить застосувати наслідки
пропущення строку позовної давності та
відмовити у позові. Крім того, у відзиві
відповідач-2 клопоче здійснити розгляд
справи без представника останнього.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши представника позивача, суд

встановив:

01 квітня 2010 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Корпорація «Агросинтез» (продавець)
та Державним підприємством «Дослідне
господарство «Елітне» ІР УААН
(покупець, відповідач-2 у справі) було
укладено договір поставки на умовах
товарного кредиту № ТК010410/1 (надалі
договір), відповідно до п. 1.1 якого у
строки, зумовлені договором,
постачальник зобов'язується поставити
та передати у власність покупця
насіннєвий матеріал (надалі "товар" або
"насіння") та хімічні засоби захисту
рослин (надалі "товар" або "препарати"), а
покупець зобов'язується прийняти
товар, сплатити проценти за
користування товарним кредитом та ціну
товару відповідно до умов договору
(додаткових угод та специфікацій до
нього).

Найменування (асортимент) товару, його
кількість, ціна за одиницю та ціна
всього товару наведені у специфікаціях
до договору, які є невід'ємними його
частинами. Ціна товару, що вказана у
специфікаціях, визначена на дату
укладення договору (п. 2.1. договору).

Відповідно до п.п. 2.2. та 2.3 договору
кількість товару (кількість насіння
відповідного гібриду або сорту,
кількість препаратів відповідного
виду), який зобов'язаний поставити
постачальник, може коливатися у межах
+/- 5 % від кількості вказаної в
специфікаціях. При цьому покупець
оплачує фактично поставлену йому
кількість товару. Вартість договору
складається із суми всіх специфікацій,
підписаних в рамках цього договору, в
яку включається ціна товару та
проценти за користування товарним
кредитом.

Згідно з п. 6.1. договору покупець
зобов'язується оплатити продавцю товар
у строки та в розмірах, що вказані у
специфікаціях.

Відповідно до п. 9.1. договору, останній
набуває чинності з моменту його
підписання та діє протягом року з
моменту його укладення. Закінчення
строку дії договору не звільняє
покупця від виконання тих грошових
зобов'язань, які залишилися
невиконаними ним.

На виконання умов вказаного договору
поставки ТОВ «Корпорація «Агросинтез»
було поставлено товар відповідачеві-2,
що підтверджується підписаними
представниками сторін та скріпленими
відтисками печаток юридичних осіб
специфікаціями № 1 від 01.04.2010 р., №2 від
02.04.2010 р.; видатковими накладними
№А-00001755 від 26.04.2010 р. на суму 28800,00 грн.,
№А-00001757 від 26.04.2010 р. на суму 119435,52 грн.,
№А-00002124 від 18.05.2010 р. на суму 25116,48 грн.,
№А-00002257 від 21.05.2010 р. на суму 115413,90 грн.,
№А-00002276 від 25.05.2010 р. на суму 22161,60 грн. та
довіреностями № 41 від 26.04.2010 р., №54 від
17.05.2010р.

Відповідно до п. 3 специфікацій №1 та №2
від 01.04.2010 р. та 02.04.2010 р. оплата
поставленого відповідачу-2 товару на
суму 56425,50 грн. мала бути здійснена у
термін по 23.04.2010 р., на суму 225702,00 грн. -
по 10.10.2010 р., на суму 5760,00грн. - по 16.04.2010 р.
та на суму 23040,00 грн. - по 10.10.2010 р.

12 грудня 2010 року між Державним
підприємством «Дослідне господарство
«Елітне» ІР УААН (боржник), ТОВ
«Агроторовий дім «Українська
генетична компанія» (новий боржник) та
ТОВ «Корпорація «Агросинтез»
(кредитор) було укладено договір
переводу боргу (далі договір-2),
відповідно до п. 1.1. боржник переводить
на нового боржника борг перед
кредитором в сумі 5331013,00 грн. за
отримане насіння і препарати захисту
рослин за договорами поставки ТА300310/13
від 30.03.2010 р., ТК010410/10 від 01.04.2010 р., ТК070410/2
від 07.04.2010 р.

Відповідно до п. 1.2. договору-2
переведення боргу включає у себе
тільки основний борг по зазначених
договорах в сумі 533013,00 грн.

Згідно з п. 1.3. договору-2 у випадку
невиконання новим боржником обов'язків
по договору переведення боргу кредитор
має право на всі штрафні санкції
вказані в договорах поставки ТА300310/13
від 30.03.2010 р., ТК010410/10 від 01.04.2010 р., ТК070410/2
від 07.04.2010 р. та інших виплат
передбачених договорами і діючим
законодавством України у випадку
невиконання обов'язків передбачених
договорами поставками.

Як зазначає позивач, обов'язок
відповідач-2, щодо погашення
заборгованості згідно умов договору
поставки на умовах товарного кредиту
№ТК010410/10 від 01.04.2010 р. перед кредитором,
був виконаний лише 12.12.2010 р.

15.11.2012 р. між ТОВ «Корпорація
«Агросинтез» (первісний кредитор) та
ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» (новий
кредитор) було укладено угоду № 15-11/12-133
про заміну кредитора у зобов'язанні
(відступлення права вимоги в порядку
ст.ст. 512-519 ЦК України) (надалі угода).,

Відповідно до п. 1.1. угоди у редакції
додаткової угоди № 1 від 14.08.2013 р.
первісний кредитор відступає новому
кредитору право вимоги виконання
Державним підприємством «Дослідне
господарство «ЕЛІТНЕ»» Інституту
рослинництва імені В.Я. Юр'єва
Національної академії аграрних наук
України (), що іменується
надалі "боржник", зобов'язання щодо
сплати розміру пені, відсотків за
користування чужими грошовиті коштами,
3%річних, інфляційних витрат, та штрафу,
набутих первісним кредитором на
підставі договору поставки на умовах
товарного кредиту №ТК010410/10 від 01
квітня 2010 року, у зв'язку із неналежним,
несвоєчасним та неповним виконанням
боржником грошового зобов'язання
згідно договору поставки на умовах
товарного кредиту №ТК010410/10 від 01
квітня 2010року.

Згідно з п. 1.2. угоди у редакції
додаткової угоди № 1 від 14.08.2013 р. новий
кредитор одержує право замість
первісного кредитора вимагати від
боржника сплати грошової суми в
нарахованому розмірі пені, відсотків
за користування чужими грошовими
коштами, штрафу, інфляційних витрат,
3%-річних. за весь період існування
основної заборгованості (прострочення
виконання боржником грошового
зобов'язання) згідно договору поставки
на умовах товарного кредиту №ТК010410/10
від 01 квітня 2010 року.

З моменту укладення даної угоди, новий
кредитор наділяється всіма правами
первісного кредитора, що випливають із
умов договору поставки на умовах
товарного кредиту №ТК010410/10 від 01
квітня 2010 року, по відношенню до
боржника щодо нарахування пені,
відсотків за користування чужими
грошовими котами, штрафу, 3% річних та
інфляційних витрат, у зв'язку із
подальшим неналежним, несвоєчасним та
неповним виконанням боржником
грошового зобов'язання згідно договору
поставки на умовах товарного кредиту
№ТК010410/10 від 01.04.2010 р. (п. 2.4. угоди у
редакції додаткової угоди № 1 від 14.08.2013
р.).

05.06.2013 р. на виконання умов вказаної
вище угоди ТОВ «Корпорація
«Агросинтез» надіслало на адресу
відповідача-2 повідомлення про заміну
кредитора у зобов'язанні від 15.11.2012 р.,
що підтверджується належним чином
завіреною копією фіскального чека № 2112
від 05.06.2013р. та описом вкладення у
цінний лист.

21.12.2012 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю „ПК Трейдсервісгруп"
(поручитель, відповідач-1) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю „Компанія
„Ніко-Тайс" (кредитор, позивач у справі)
було укладено договір поруки № 21-12-2012-20
(надалі договір поруки), згідно якого
поручитель поручається перед
кредитором за виконання обов'язку ДП
«Дослідне господарство «ЕЛІТНЕ»»
Інституту рослинництва імені В.Я.
Юр'єва Національної академії аграрних
наук України щодо виконання грошового
зобов'язання щодо сплати розміру пені, 3
% річних та інфляційних втрат у зв'язку
із неналежним, несвоєчасним та
неповним виконанням боржником
грошового зобов'язання згідно договору
поставки та угоди, передбаченими ст. 2
договору (далі - основний договір).

Згідно п.п. 2.1., 3.1. договору поруки під
основним договором в договорі
розуміють угоду № 15-11/12-133 про заміну
кредитора у зобов'язанні (відступлення
права вимоги в порядку ст.ст. 512-519 ЦК
України) від 15.11.2012 р., укладену згідно
договору поставки на умовах товарного
кредиту №ТК010410/10 від 01.04.2010 р.
Відповідальність поручителя перед
кредитором обмежується сплатою
розміру пені, 3% річних та інфляційних
втрат у сумі 25000,00 грн.

Відповідно до п. 4.1. договору поруки у
разі порушення (невиконання чи
неналежного виконання) боржником
обов'язку за основною угодою, кредитор
вправі звернутися із вимогою про
виконання як до боржника, так і до
поручителя, які несуть солідарну
відповідальність перед кредитором.

Пунктом 6.1. договору поруки
передбачено, що договір набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами та його скріплення печатками
сторін і діє до моменту припинення
поруки.

29.12.2012 р. позивач звернувся до
відповідача-1 з вимогою № 27-20/12 від
27.12.2012 р., згідно якої позивач просив
відповідача-1 виконати зобов'язання
відповідно до договору поруки, яка
29.12.2012 р. отримана директором ТОВ „ПК
Трейдсервісгруп" Назаркевичем О.В., що
підтверджується підписом останнього
на вказаній вимозі.

09.01.2013р. відповідач-1 звернувся до
позивача з відповіддю на вимогу № 20 від
09.01.2013 р., згідно якої останній
повідомив позивача, що, у зв'язку з
скрутним фінансовим становищем,
зобов'язання за договором поруки
будуть виконанні в строк до 31.03.2013 р.

Приписами частини першої ст. 512 ЦК
України передбачено, що кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок: 1) передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги); 2)
правонаступництва; 3) виконання
обов'язку боржника поручителем або
заставодавцем (майновим поручителем); 4)
виконання обов'язку боржника третьою
особою.

Згідно частини першої ст. 513 ЦК України
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.

До нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
514 ЦК України).

Відповідно до частини першої ст. 546 ЦК
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

За договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб (ст. 553 ЦК України).

Згідно частини першої та другої ст. 554
ЦК України у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Згідно частини першої ст. 530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Предметом позову ТОВ "Компанія
"Ніко-Тайс" до відповідачів є стягнення
4290,80 грн. інфляційних втрат, 2473,99 грн. 3%
річних та 13482,11 грн. пені у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем-2
умов договору поставки у частині
здійснення оплати поставленого ТОВ
«Корпорація «Агросинтез» товару.
Зазначені суми пені, 3%річних та
інфляційних втрат нараховані
позивачем за період прострочення
сплати заборгованості відповідачем-2 з
17.04.2010 р. по 11.12.2010 р.

Згідно з частиною першою ст. 712
Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої ст. 612
Цивільного кодексу України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

В силу приписів статті 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Частиною першою ст. 549 Цивільного
кодексу України передбачено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Частиною третьою цієї ж статті
встановлено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Судом встановлено, що позивачем
правомірно нараховано 4290,80 грн.
інфляційних втрат, 2473,99 грн. 3% річних та
13482,11 грн. пені за період прострочення
сплати заборгованості відповідачем-2 з
17.04.2010 р. по 11.12.2010 р., відповідно до умов
договору поставки №ТК010410/10 від 01.04.2010
р.

До тверджень відповідача-2, вказаних у
відзиві на позовну заяву щодо того, що
між ТОВ «Корпорація «Агросинтез» та
відповідачем-2 було досягнуто усної
домовленості про відмову ТОВ
«Корпорація «Агросинтез» від
вимагання у відповідача-2 сплати
штрафних санкції за прострочення
виконання зобов'язання за вказаним
вище договором поставки суд ставиться
критично, оскільки останнім належних
доказів існування зазначеної
домовленості суду не надано. Крім того,
суд ставиться критично до тверджень
відповідача-2, що у позивача відсутнє
право на нарахування штрафних санкцій
за неналежне виконання умов договору
поставки з посиланням на п. 1.3. договору,
оскільки вказаним пунктом сторонами не
погоджено заборони щодо нарахування
штрафних санкцій за несвоєчасне
виконання відповідачем-2 умов договору
поставки, а лише надано право кредитору
на нарахування штрафних санкцій за
невиконання новим боржником умов
договору переведення боргу від 12.12.2010 р.

У відзиві на позовну заяву відповідач-2
просить застосувати до вимог
ТОВ"Компанія "Ніко-Тайс" наслідки
пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення (ч. 3
ст. 267 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі

(ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Відповідно до п. 9.1 договору поставки
сторони домовилися, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання грошових зобов'язань за цим
договором здійснюється до моменту їх
виконання, а строк позовної давності по
цих вимогах складає 3 роки.

Таким чином, сторонами договору було
збільшено строк позовної давності по
вимогах щодо стягнення штрафних
санкцій до трьох років.

Відповідно до частини першої ст. 264 ЦК
України перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Укладенням договору переведення боргу
від 12.12.2010 р. відповідач-2 фактично
визнав наявну у останнього
заборгованість перед ТОВ «Корпорація
«Агросинтез» за договором поставки
№ТК010410/10 від 01.04.2010 р.

Таким чином, відповідно до приписів
частини першої ст. 264 ЦК України,
перебіг позовної давності щодо сплати
боргу за вказаним договором з 12.12.2010р.
почався заново.

З огляду на вищевказані обставини,
строк позовної давності щодо основної
заборгованості за договором поставки
№ТК010410/10 від 01.04.2010 р. сплив 12.12.2013 р., у
той час, як позивач звернувся до суду з
позовом 03.04.2014 р.

Положеннями статті 266 ЦК України
встановлено, що зі спливом позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливає і до додаткової вимоги.

У п. 5.2 постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
29.05.2013р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів"
зазначено, що позовна давність
обчислюється окремо щодо основної і
щодо кожної додаткової вимоги. Відтак
можливий сплив позовної давності щодо
додаткової вимоги, тоді як за основною
вимогою позовна давність триватиме.
Але якщо позовна давність спливла за
основною вимогою, то вважатиметься, що
вона спливла і стосовно додаткової
вимоги.

Таким чином закінчення строку позовної
давності у відношенні додаткових
вимог, в даному випадку, вимог про
стягнення пені, інфляційних втрат та 3%
річних, законодавцем пов'язується із
закінченням строку позовної давності у
відношенні основного боргу за
договором поставки, оскільки такі
вимоги не є самостійними.

З огляду на вищевказані обставини
справи, вимога про стягнення пені,
інфляційних втрат та 3% річних заявлена
поза межами строку позовної давності,
що є підставою для відмови у
задоволенні позову.

Відповідно до частини п'ятої статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи, при
відмові в задоволенні позову,
покладаються на позивача.

Враховуючи вищезазначене, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд,

вирішив:

1. У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 26.05.2014 року.

Суддя
А.В. Лопатін