ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2014 р.Справа № '915/2192/13Колегія
суддів Одеського апеляційного
господарського суду у складі:

Головуючого судді: Лисенко В.А.

Суддів: Ліпчанської Н.В., Ярош А.І.

(Склад колегії суддів згідно з
розпорядженням в.о. голови суду №100 від
14.04.2014р.)

При секретарі судового засідання:
Молодові В.С.

За участю представників сторін:

від позивача - Дев'ятьорова А.В., за
довіреністю № 03/12/13 від 03.12.2013р.

Інші представники сторін в судове
засідання не з'явились. Про час, дату та
місце його проведення повідомлені
належним чином.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробничий
комплекс «Практика»

на рішення господарського суду
Миколаївської області від 24.02.2014р.

по справі № 915/2192/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Санолія»

до відповідача 1) Товариства з
обмеженою відповідальністю
науково-виробничий комплекс
«Практика»

2) Товариства з обмеженою
відповідальністю «Енерго
Альтернатива»

про стягнення заборгованості у розмірі
99 945,51 грн.

Встановила:

У грудні 2013 року Товариство з
обмеженою відповідальністю «Санолія»
звернулось до господарського суду
Одеської області з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробничий
комплекс «Практика» та Товариства з
обмеженою відповідальністю «Енерго
Альтернатива» про стягнення основного
боргу у розмірі 99 108,45 грн., 837,06 грн.
інфляційних витрат та 1998,91 грн.
судового збору.

Позовні вимоги мотивовані
посиланням на неналежне виконання
відповідачем -1 умов договору
купівлі-продажу № 20-03-13 від 20.03.2013р. в
частині оплати за поставлений
позивачем товар.

28 січня 2014 р. позивачем подано заяву про
відмову від позовних вимог в частині
стягнення боргу з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Енерго
Альтернатива».(а.с. 34)

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 24.02.2014. (суддя
Коваль С.М.) позовні вимоги задоволено
у повному обсязі; стягнуто з Товариства
з обмеженою відповідальністю
науково-виробничий комплекс
«Практика» на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Санолія»
основний борг у розмірі 99 108,45 грн., 837,06
грн. 3 % річних та витрати по сплаті
судового збору у розмірі 1 998,91 грн.
Відносно позовних вимог до Товариства
з обмеженою відповідальністю «Енерго
Альтернатива» провадження у справі
припинено на підставі п. 80 ГПК України.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про обґрунтованість позовних вимог в
частині стягнення основного боргу, та 3
% річних на підставі умов договору
купівлі-продажу та ст. ст. 525, 526, 625,692 ЦК
України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, Товариство з обмеженою
відповідальністю науково-виробничий
комплекс «Практика» звернулось з
апеляційною скаргою, в якій просить
його скасувати та винести нове рішення,
відмовити Товариству з обмеженою
відповідальністю «Санолія» в позові до
Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробничий
комплекс «Практика». Крім того,
скаржник просить судові витрати по
справі покласти на позивача.

В апеляційні скарзі сторона на полягає
на тому, неоплачений товар ТОВ НВК
«Практика» мав намір повернути
позивачу на підставі пункту 2.4 Договору
укладеного між сторонами та здійснив
для цього всі необхідні дії, однак
неотримання такого товару позивачем
стало наслідком його власної
бездіяльності.

Більш детальніше доводи зазначені у
скарзі.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ
«Санолія» просить залишити рішення без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Представники ТОВ НВК «Практика» та ТОВ
«Енерго Альтернатива» у судове
засідання не з'явились, не скористались
наданим їм ст. 22 ГПК України правом та
повноважних представників не
направили. Сторони про дату, час та
місце розгляду справи були повідомлені
належним чином.

Апеляційною інстанцією також
враховано, що явка представників
сторін не визнавалась судом
обов'язковою.

Відповідно до приписів п. 2
інформаційного листа Вищого
господарського суду від 15.03.2010р. № 01-08/140
„Про деякі питання запобігання
зловживанню процесуальними правами у
господарському судочинстві" особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві. У випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Судова колегія дійшла висновку про
достатність у матеріалах справи
документальних доказів для вирішення
спору по суті за відсутності
представників відповідачів.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали та
обставини справи на предмет надання їм
попередньою судовою інстанцією
належної юридичної оцінки та повноти
встановлення обставин, дотримання норм
матеріального та процесуального права,
згідно з вимогами ст. 101 ГПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 20
березня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «Санолія»
(Продавець) та Товариством з обмеженою
відповідальністю науково-виробничий
комплекс «Практика» (Покупець) був
укладений договір купівлі-продажу №
20-03-2013, за умовами якого позивач
зобов'язався передавати у власність
відповідача-1 продукцію та матеріали, а
відповідач-1 зобов'язався прийняти та
оплатити його на умовах, визначених
даним договором.

Відповідно до пункту 2.3 Договору,
розрахунки за даним договором
здійснюється протягом 90 банківських
днів від дати поставки товару покупцю.

Згідно із пунктом 2.4 Договору, у випадку
з'ясування неможливості оплати товару
у термін, визначений сторонами в даному
договорі, покупець зобов'язаний
повернути продавцю весь отриманий та
неоплачений за договором товар. В
такому випадку сторони підписують
відповідний акт повернення товару та
приймають рішення щодо доцільності
подальшого існування договірних
відносин між ними.

У відповідності до п.3.3 право власності
на товар переходить до покупця з
моменту передачі товару покупаю.
Продавець зобов'язаний до фактичного
передання товару покупцю зберігати
товар, не допускаючи його погіршення.
Необхідні для цього обґрунтовані
витрати покупець зобов'язаний
відшкодувати продавцю за його
вимогою. Товар вважається
поставленим продавцем і прийнятим
покупцем з моменту підписання
сторонами відповідного акту приймання
передачі товару.

Пунктом 3.4. договору встановлено, що за
кожним фактом відвантаження (передачі)
товару складається акт приймання -
перадачі товару. До кожного акту
приймання передачі товару сторони
оформлюють видаткову накладну та
податкову накладу. Інші документи
оформляються за погодженням сторін.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором. Не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Такі ж самі положення містяться й у ст.
ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, за
якими зобов'язання мають виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Даний договір укладений сторонами, за
своєю правовою природою є Договором
поставки з відстроченням платежу.

За вимогами ст. 712 ЦК України, які
кореспондуються з вимогами ст. 265 ГК
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 692 ЦК України визначено, що
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

На виконання умов Договору укладеного
між сторонами та відповідно до
видаткових накладних № 8 від 15.04.2013р., №
9 від 16.04.2013р. та актів
приймання-передачі № 1 від 15.04.2013р., № 1/1
від 16.04.2013р. позивач поставив
відповідачу сою в кількості 116,360 т.
загальною вартістю 521 986,31грн. та сою в
кількості 57,540 т. загальною вартістю 258
122,14грн.

В межах встановлених договором
строків здійснення розрахунків
відповідачем-1 було перераховано за
отриману продукцію кошти частково в
сумі 681 000,00 грн.

Доказів повної оплати за отриманий
товар відповідач-1 до суду не надав,
таким чином, судова колегія
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо існування
заборгованості ТОВ НВК «Практика»
перед ТОВ «Санолія» у розмірі 39 960 грн.,
що підлягає стягненню.

Частина 2 ст.625 ЦК України закріплює, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Судова колегія перевіривши розрахунки
позивача, погоджується з висновком
першої інстанції щодо стягнення з ТОВ
НВК «Практика» 837,06 грн. 3% річних.

Позивач під час розгляду справи у суді
першої інстанції відмовився від
стягнення з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Енерго
Альтернатива» 99 108,45 грн. боргу та 837,06 3
проценти річних, у зв'язку
врегулюванням всіх спірних питань.

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України,
позивач наділений правом до прийняття
рішення по справі відмовитись від
позову.

Статтею 78 ГПК України передбачено, що
відмова від позову викладається в
адресованій господарському суду
письмовій заяві, що долучається до
матеріалів справи.

Відповідно до положень п. 4 ч.1 ст.80 ГПК
України господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо позивач
відмовився від позову і відмова
прийнята судом.

У випадках припинення провадження у
справі, повторне звернення до
господарського суду зі спору між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав не допускається.

Колегія суддів, перевіривши, чи не
суперечить ця відмова законодавству та
чи не порушує вона інтереси інших осіб,
дійшла до висновку що на даний час спір
між сторонами відсутній, а відтак
господарським судом першої інстанції
правомірно та обґрунтовано прийнято
відмову Товариства з обмеженою
відповідальністю «Санолія» від позову
та припинено провадження у справі на
підставі п. 4 ст. 80 ГПК України.

Посилання апелянта на пункт 2.4
Договору, як на підставу припинення
зобов'язання судова колегія вважає
безпідставним, оскільки в матеріалах
справи відсутні докази отримання
позивачем листа, в якому би ТОВ НВК
«Практика» повідомило про своє рішення
повернути неоплачений за договором
товар, тобто самим позивачем порушено
обов'язок, передбачений зазначеним
пунктом договору. Тому за відсутністю
доказів повернення товару немає
правових підстав звільняти покупця від
оплати за отриманий товар.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому також не приймаються
судовою колегією до уваги.

Апеляційний господарський суд
вважає, що оскаржуване судове рішення
прийнято з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
відповідає фактичним обставинам і
матеріалам справи, а підстави,
передбачені ст. 104 ГПК України, для його
зміни чи скасування відсутні.

Таким чином, оскаржуване рішення
місцевого господарського суду слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Керуючись ст.99, 101, 103 п.1, 105 ГПК
України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
науково-виробничий комплекс
«Практика» - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 24.02.2014р. по
справі № 915/2192/13 - залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано
28.05.2014р.

Головуючий суддя
В.А. Лисенко

Суддя
Н.В. Ліпчанська

Суддя
А.І. Ярош