ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2014 р.Справа № 922/1359/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання
Гонтарем А.Д.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (м. Ужгород) до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Астан" (м.
Мерефа) про стягнення 149906,74 грн. за
участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність від
18.04.2014 р.);

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ФОП ОСОБА_2, звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою, в якій
просить суд стягнути з ТОВ "Астан" на
свою користь заборгованість, яка
виникла у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором оренди
нерухомого майна №у01, укладеним між
сторонами 01.08.2013 р. Відповідно вимог
позовної заяви, заявлена до стягнення
сума заборгованості становить 13335
доларів США, що в еквіваленті станом на
03.04.2013 р. становить 149906,74 грн., з яких 2250
доларів США - орендна плата за січень
місяць 2014 р.; 11085 доларів США - штраф за
дострокове розірвання передбачений
п.9.5 договору та п.1 додаткової угоди №1
від 25.11.2013 р. - 3х3695 = 11085 доларів США.
Судові витрати просить суд покласти на
відповідача.

26.05.2014 р. до канцелярії суду від
представника позивача надійшов
супровідний лист, в якому він просить
долучити до матеріалів справи
документи згідно додатку.

Суд, розглянувши клопотання
представника позивача про долучення до
матеріалів справи документів згідно
додатку, вирішив за можливе
задовольнити його.

Представник позивача в судовому
засіданні 26.05.2014 р. підтримав позовні
вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання 26.05.2014 р. не з'явився,
витребуваних судом документів не
надав, про причину неявки суд не
повідомив. Про час і місце слухання
справи був повідомлений належним
чином, про що свідчить поштове
повідомлення про вручення поштового
відправлення, яке долучене судом до
матеріалів справи.

Враховуючи те, що норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.
129 Конституції України визначає одним з
принципів судочинства свободу в
наданні сторонами суду своїх доказів і
у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає, згідно ст.75 Господарського
процесуального кодексу України, за
можливе розгляд справи за позовної
заявою позивача за наявними у справі і
додатково наданими на вимогу суду
матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
та повно з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши в сукупності докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

01.08.2013 р. між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2
(орендодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Астан"
(орендар) було укладено договір оренди
нерухомого майна №у01 від 01.08.2013 р.),
відповідно до умов якого (п. 1.1), цим
договором регулюються правовідносини,
пов'язані із переданням орендодавцем
орендарю у строкове платне
користування вбудоване нежитлове
приміщення загальною площею 148,8 км.м, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (надалі
іменується "об'єкт оренди").

Відповідно до п. 1.3. договору, право
власності на об'єкт належить
орендодавцю на підставі договору
купівлі продажу (нежитлового
приміщення), посвідченого 10 квітня 2013 р.
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
про що вчинений запис в реєстрі за №428.

ФОП ОСОБА_2 виконуючи свої зобов'язання
за договором оренди нерухомого майна
№у01 від 01.08.2013 р., передала
відповідачеві майно, що є предметом
цього договору, а саме нежитлове
приміщення загальною площею 148,8 кв.м.,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується двостороннім актом
приймання-передачі приміщення від
01.08.2014 р. (а.с. 15), який був підписаний
уповноваженими представниками сторін
та скріплений печатками позивача та
відповідача.

Відповідно до глави 8 договору
підставами дострокового розірвання
договору є: - цей договір може бути
розірвано в односторонньому порядку у
випадках, прямо передбачених Цивільним
кодексом України та Господарським
кодексом України (п. 8.1); - за попередньою
домовленістю та згодою сторін (п. 8.2); -
за ініціативи орендодавця у випадку
систематичного невиконання орендарем
своїх обов'язків по договору, в тому
числі несплата орендної плати чи
компенсації витрат з забезпеченням
об'єкту оренди електроенергією,
водопостачанням, опаленням
каналізацією, послуг по вивезенню
побутових відходів протягом трьох
місяців підряд. У такому випадку,
договір вважається достроково
розірваним через десять календарних
днів з моменту надіслання орендарем
відповідного письмового повідомлення,
та до орендодавця не застосовується
штраф передбачений п. 9.5 цього договору
(п. 8.3); - з ініціативи будь-якої із сторін
за умови письмового повідомлення про
намір розірвати договір оренди не
менше ніж 60 календарних днів (п. 8.4).

Відповідно до п. 9.5 договору, у випадку
розірвання договору оренди з
ініціативи будь-якої із сторін з
моменту передачі об'єкта оренди за
актом приймання-передачі, сторона що
ініціює таке розірвання сплачує іншій
стороні штраф у розмірі трьох місячної
орендної плати.

Пунктом 4.6 договору, сторони
передбачили, що орендна плата, в період
з 01.08.2013 р. по 31.08.2013 р. включно складає 1,00
грн., ПДВ не передбачений. Починаючи з
01.09.20113 р. орендна плата нараховується в
розмірі, передбаченому п.4.1 цього
договору.

Згідно п. 4.1 договору, розмір орендної
плати за орендне користування
приміщенням, що орендується складає
грошовий еквівалент 3695 доларів США, ПДВ
не передбачений.

Відповідно до п. 4.8 договору, грошові
кошти, сплачені орендодавцю у якості
гарантійного платежу, у розмірі 29925,80
грн., що згідно ст. 524 ЦК України в
грошовому еквіваленті зобов'язання
становить 3774,00 доларів США за курсом
долару США, встановленого НБУ (1 долар =
7,9930 грн.), відповідно до умов
попереднього договору оренди
нерухомого майна №у01 від 30.04.2013 року -
зараховується в якості оплати за
останній місяць оренди за договором.

25.11.2013 р. між сторонами була укладена
додаткова угода №1 до договору оренди
нерухомого майна №у01 від 01.08.2013 р.,
відповідно якої змінили деякі пункти
договору, виклавши їх в наступній
редакції:

"пункт 4.1. Розмір орендної плати за
орендне користування приміщенням, що
орендується складає грошовий
еквівалент 2250 доларів США, ПДВ не
передбачений."

"пункт 9.5. У випадку розірвання договору
оренди з ініціативи будь-якої із сторін
з моменту передачі об'єкта оренди за
актом приймання-передачі, сторона що
ініціює таке розірвання сплачує іншій
стороні штраф у розмірі трьох місячної
орендної плати встановленої сторонами
на день підписання договору."

Відповідач листом №01/12 від 18.12.2013 р.
повідомив позивача про розірвання
договору оренди нерухомого майна №у01
від 01.08.2013 р.

Нежитлове приміщення було повернуто
позивачу 20.02.2014 р., що підтверджується
актом прийому-передачі приміщення
(повернення) до договору оренди
нерухомого майна №у01 від 01.08.2013 р. (а.с.
17).

Судом встановлено, що позивач виконав
свої обов'язки у повному обсязі, проте
відповідач в порушення норм чинного
цивільного та господарського
законодавства України та умов договору
оренди нерухомого майна №у01 від 01.08.2013
р., орендну плату за користування
об'єктом оренди за січень 2014 року в
розмірі 2250 доларів США, а також штаф
відповідно п. 9.5 договору в розмірі 11085
оларів США не сплатив, що і стало
підставою для звернення позивача до
суду з позовом про стягнення боргу.

В порядку досудового врегулювання
спору, відповідно до частини 2 ст. 6
Господарського процесуального кодексу
України, позивачем на адресу
відповідача було надіслано претензію
від 25.02.2014 р. з вимогою погасити
заборгованість, яка була залишена
відповідачем без задоволення.

Виходячи з принципу повного,
всебічного та об'єктивного розгляду
всіх обставин справи, суд вважає
заявлені вимоги позивача до
відповідачів такими, що підлягають
задоволенню, враховуючи наступне.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає
договір як домовленість двох або
більше сторін, що спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України
передбачено, якщо у зобов`язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно з частиною другою статті 533 ЦК
України, якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Судом встановлено, що відповідно до
даних офіційного Інтернет ресурсу
Національного банку України (www.bank.gov.ua),
в період станом на 03.04.2014 р., офіційний
курс гривні до долару США становив 11,2416
грн. за 1 дол. США, що також
підтверджується роздруківкою із
офіційного інтернет ресурсу НБУ (а.с.
26-27), яка була надана позивачем. Отже,
орендна плата за січень місяць 2014 р. в
розмірі 2250 доларів США була
еквівалентна 25293,60 грн., штраф за
дострокове розірвання передбачений
п.9.5 договору та п.1 додаткової угоди №1
від 25.11.2013 р. - 3х3695 = 11085 доларів США, що
еквівалентний 124613,14 грн., а разом 149906,74
грн.

На момент розгляду справи, відповідач
149906,74 грн. заборгованості не сплатив та
не надав суду жодних доказів, які б
спростовували суму заявленого боргу чи
підтверджували б оплату
заборгованості.

Отже, враховуючи вищевикладене,
відповідач визнається судом таким, що
прострочив виконання зобов'язання з
оплати орендної плати за січень місяць
2014 р. в сумі 25293,60 грн. позивачу та штрафу
в сумі 124613,14 грн.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Враховуючи вказані обставини та
приймаючи до уваги вимоги ст. 526
Цивільного Кодексу України, а саме те,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, враховуючи те, що
відповідач не надав суду жодного
документу, який би спростовував
наявність заборгованості перед
позивачем, хоча мав можливість
скористуватись своїми процесуальними
правами та надати документи в
обґрунтування своєї позиції по справі,
суд дійшов висновку про те, що позовна
вимога позивача про стягнення
заборгованості з відповідача в сумі
149906,74 грн. правомірна та обґрунтована,
така, що не спростована відповідачем,
тому підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу, судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судовий
збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших
підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Якщо спір виник внаслідок
неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору. Судовий
збір, від сплати якого позивач у
встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору. Суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші
витрати, пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Відповідно до статті 44 та статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, суд вважає за необхідне
покласти на відповідача витрати по
сплаті судового збору в сумі 2998,14 грн.,
оскільки з його вини спір було доведено
до суду.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Астан" (62472,
Харківська обл., м. Мерефа, вул.
Дніпропетровська, б. 223, к. 6-9; ; р/р 6356 в ПАТ "Укрсоцбанк", МФО
300023) на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2;
ідентифікаційний код НОМЕР_1; п/р НОМЕР_2
в АТ "Комінвестбанк", МФО 312248)
заборгованість з орендної плати за
січень місяць 2014 р. в розмірі 2250 доларів
США (еквівалент 25293,60 грн.), штраф за
дострокове розірвання передбачений
п.9.5 договору та п.1 додаткової угоди №1
від 25.11.2013 р. в розмірі 11085 доларів США
(еквівалент 124613,14 грн.) та судовий збір в
сумі 2998,14 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 02.06.2014 р.

Суддя Г.І. Сальнікова