ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2014 р.
Справа № 914/1299/14

Господарський суд Львівської області
розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали справи:

за позовом:Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна група
морепродуктів» (м. Київ)до
відповідача:Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (м. Львів)про:стягнення 60990 грн. 31
коп. з яких 50482 грн. 38 коп. - основна
заборгованість, 10096 грн. 45 коп. - штраф та
411 грн. 48 коп. - 3% річних

Суддя: Кітаєва С.
Б.

Представники:

Позивача:Кострець Є. В. - представник
(довіреність б/н від 15.02.2014
р.)Відповідача:не з'явився

Представнику позивача, присутньому в
судовому засіданні, роз'яснено його
процесуальні права та обов'язки
відповідно до ст.ст.20, 22 ГПК України,
зокрема право заявляти відводи.

Заяви про відвід судді не надходили.

Представники сторін, присутні в
судовому засіданні, не звертались до
суду з клопотанням про технічну
фіксацію судового процесу.

Суть спору : 10.04.2014 р. на розгляд
господарського суду Львівської
області за вх. № 1348 поступила позовна
заява від Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна група
морепродуктів» до відповідача
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення 60990 грн. 31 коп., з яких 50482 грн.
38 коп. - основний борг, 10096 грн. 45 коп. -
штраф та 411 грн. 48 коп. - 3% річних. Позивач
просить відшкодувати йому за рахунок
відповідача понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 11.04.2014 р. було порушено
провадження у справі, прийнято позовну
заяву до розгляду, судове засідання
призначено на 14.05.2014 р.

13.05.2014 р. до суду за вх. № 20358/14 від
представника позивача поступило
клопотання, в якому він просить суд
відкласти розгляд справи для
можливості підготувати документи, що
витребовувались судом.

З підстав, зазначених в ухвалі суду від
14.05.2014 р. розгляд справи було відкладено
на 26.05.2014 р.

Представник позивача явку
повноважного представника в судове
засідання 26.05.2014 року забезпечив, позов
підтримав та просить суд стягнути на
його користь із відповідача 60990 грн. 31
коп. з яких 50482 грн. 38 коп. - основна
заборгованість, 10096 грн. 45 коп. - штраф та
411 грн. 48 коп. - 3% річних та відшкодувати
понесені судові витрати по справі.

26.05.2014 р. до суду за вх. № 22545/14
представником позивача було подано
довідку № 217/3 від 23.05.2014 р., в якій
підтвердив, що станом на 23.05.2014 р.
основний борг Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 перед
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна група
морепродуктів» за поставлену
продукцію згідно Договору поставки №
Д-41/10з від 17.10.2011 р. (на умовах
дистрибуції) і видаткових накладних №
3171872 від 13.11.2013 р., № 3171882 від 13.11.2013р., №
3280223 від 24.11.2013р., № 3381463 від 04.12.2013р. та №
3451921 від 11.12.2013 р. становить 50482
(п'ятдесят тисяч чотириста вісімдесят
дві) грн. 38 коп.; довідку № 217/4 від 23.05.2014
р., в якій повідомлено суд про
відсутність обставин, передбачених п. 2
ч. 1 ст. 62 або п. 2 ч. 1 ст. 81 ГПК України та
копію витягу з ЄДРЮОФОП від 25.03.2014 р. №
18408250.

Відповідач вимоги суду не виконав,
відзив на позов не представив, проти
позову, у встановленому чинним
законодавством України порядку, не
заперечив, явку повноважного
представника в судове засідання 26.05.2014
р. не забезпечив.

Враховуючи те, що позивачем надано
достатньо матеріалів для розгляду
спору по суті, відповідач відзив на
позов не представив, проти позову у
встановленому чинним законодавством
України порядку не заперечив, не
забезпечив явку свого повноважного
представника в судове засідання, не
представив доказів сплати
заборгованості, не скористався наданим
йому правом на участь у судовому
процесі, хоч належним чином та
своєчасно був повідомлений про судові
засідання у справі, суд дійшов
висновку про можливість розгляду
справи, відповідно до ст. 75 ГПК України,
за відсутності представника
відповідача за наявними у ній
матеріалами.

В процесі розгляду матеріалів справи
судом встановлено.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, 17.10.2011 р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Міжнародна група морепродуктів»
(Позивач) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 (Відповідач)
був укладений договір поставки № Д-41/10з
(на умовах дистрибуції) (надалі -
Договір; оригінал оглянуто в судовому
засіданні, копію долучено до
матеріалів справи).

Відповідно до п. 1.1. Договору,
постачальник (Позивач) зобов'язується
передати у власність Дистриб'ютору
(Відповідачу) товар, для його
подальшого розповсюдження на
території регіону дистрибуції на
умовах, визначених у цьому Договорі, а
Дистриб'ютор зобов'язується приймати
такий товар у кількості та асортименті
відповідно до супровідних документів
на умовах цього Договору, сплатити його
вартість та здійснювати його продаж,
розповсюдження та надання відповідних
послуг на території регіону
дистрибуції відповідно до умов, що
визначені цим Договором.

Згідно до п. 1.2. Договору, перехід права
власності і ризиків випадкового
знищення або ушкодження товару
відбувається в момент
приймання-передачі товару від
Постачальника (Позивача) Дистриб'ютору
(Відповідачу), що оформлюється
підписанням уповноваженими
представниками Сторін відповідних
видаткових накладних, що підтверджують
факт передачі товару.

Відповідно до п. 1.3. Договору, сума його
складає суму всіх накладних, на
підставі яких здійснювалось
постачання товару на виконання даного
Договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно Договору і видаткових накладних
№ 3171872 від 13.11.2013 р., № 3171882 від 13.11.2013р., №
3280223 від 24.11.2013р., № 3381463 від 04.12.2013р. та №
3451921 від 11.12.2013 р. Позивач поставив
Відповідачу товар (рибну продукцію) на
загальну суму 50482,38 грн. (оригінали
видаткових накладних оглянуто в
судовому засіданні, копії долучено до
матеріалів справи).

Згідно з п. 5.2. Договору, оплата за
отриманий товар здійснюється протягом
21 (двадцяти одного) календарного дня з
моменту підписання сторонами
відповідної видаткової накладної, яка
підтверджує факт поставки відповідної
партії товару та є невід'ємною частиною
договору. Разом з тим Відповідач до
цього часу не здійснив належний

розрахунок за поставлений Позивачем
товар.

Станом на час звернення з позовом до
суду заборгованість відповідача перед
позивачем за поставлений товар
становить 50482,38 грн.

Станом на день розгляду справи
відповідач доказів сплати
заборгованості за отриманий товар не
надав.

Згідно з приписами ст. 216 ГК України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Штрафними санкціями відповідно до ст.
230 ГК України визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання.

Відповідно до п. 6.3 Договору, у випадку
порушення Дистриб'ютором
(Відповідачем) термінів оплати,
зазначених у п. 5.2. даного Договору, за
поставлений товар, більше ніж на 30
(тридцять) календарних днів,
Дистриб'ютор (Відповідач) окрім іншого
сплачує Постачальнику (Позивачу) штраф
в розмірі 20 % (двадцять відсотків)
несплаченої вартості переданого
Дистриб'ютору товару, що станом на день
розгляду справи становить 10096,45 грн.
(десять тисяч дев'яносто шість) грн. 45
коп., відповідно до розрахунку
позивача:

-штраф в розмірі 20 % від несплаченої
вартості переданого товару по
видатковій накладній № 3171872 від 13.11.2013р.
становить:

вартість товару - 14790,24 грн.;

(борг за накладною - 14790,24 грн. х 20%= 2958,04
грн.

-штраф в розмірі 20 % від несплаченої
вартості переданого товару по
видатковій накладній № 3171882 від 13.11.2013р.
становить:

вартість товару 1291,74 грн.;

(борг за накладною - 1291,74 грн. х 20%)= 258,34
грн.

-штраф в розмірі 20 % від несплаченої
вартості переданого товару по
видатковій накладній № 3280223 від 24.11.2013р.
становить:

вартість товару 15299,40 грн.;

(борг за накладною - 15299,40 грн. х 20%= 3059,88
грн.

-штраф в розмірі 20 % від несплаченої
вартості переданого товару по
видатковій накладній № 3381463 від 04.12.2013р.
становить:

вартість товару 15124,68 грн.;

(борг за накладною - 15124,68 грн. х 20%= 3024,93
грн.

-штраф в розмірі 20 % від несплаченої
вартості переданого товару по
видатковій накладній № 3451921 від 11.12.2013р.
становить:

вартість товару 3976,32 грн.;

(борг за накладною - 3976,32 грн. х 20%= 795,26
грн.

Вимога позивача про стягнення
штрафу в сумі 10096,45 грн. обгрунтована та
підлягає до задоволення.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України, у
відповідності до якої боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позовні вимоги позивача про стягнення
з відповідача 3 % річних на суму 411 грн. 48
коп. обгрунтовані та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 8 Конституції України,
Конституція України має найвищу
юридичну силу. Закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні
відповідати їй. Норми Конституції
України є нормами прямої дії.

Згідно ч. 4 ст. 13 Конституції України,
Держава забезпечує захист прав усіх
суб'єктів права власності і
господарювання, соціальну
спрямованість економіки. Усі суб'єкти
права власності рівні перед законом.

Відповідно до ст. 42 Конституції
України, кожен має право на
підприємницьку діяльність, яка не
заборонена законом. Держава забезпечує
захист конкуренції у підприємницькій
діяльності. Не допускаються
зловживання монопольним становищем на
ринку, неправомірне обмеження
конкуренції та недобросовісна
конкуренція.

Юридична відповідальність особи має
індивідуальний характер.

Згідно ст. 124 Конституції України,
правосуддя в Україні здійснюється
виключно судами. Юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Судочинство здійснюється
Конституційним Судом України та судами
загальної юрисдикції.

Судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції
України, однією із основних засад
судочинства є змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно ст. 1 ЦК України, цивільним
законодавством регулюються особисті
немайнові та майнові відносини
(цивільні відносини), засновані на
юридичній рівності, вільному
волевиявленні, майновій самостійності
їх учасників.

Відповідно до ст. 3 ЦК України,
загальними засадами цивільного
законодавства зокрема є свобода
договору; свобода підприємницької
діяльності, яка не заборонена законом;
справедливість, добросовісність та
розумність.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 ГК України,
господарські зобов'язання можуть
виникати з господарського договору та
інших угод, передбачених законом, а
також з угод, не передбачених законом,
але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є
дія особи, спрямована на набуття, зміну
або припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 204 ЦК України,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно ст. 205 ЦК України, правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

Відповідно до ст. 206 ЦК України, усно
можуть вчинятися правочини, які
повністю виконуються сторонами у
момент їх вчинення, за винятком
правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 510 ЦК України,
сторонами у зобов'язанні є боржник і
кредитор.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 179 ГК України,
майново-господарські зобов'язання, які
виникають між суб'єктами
господарювання або між суб'єктами
господарювання і негосподарюючими
суб'єктами - юридичними особами на
підставі господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України,
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
Кодексом, іншими нормативно-правовими
актами щодо окремих видів договорів.

Згідно ст. 193 ГК України, зобов'язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Наявні у справі копії видаткових
накладних свідчать про те, що
Відповідач їх підписанням, а також
завірянням гербовою печаткою
засвідчив факт отримання від позивача
товару. Видаткові накладні містять
посилання на договір поставки (на
умовах дистибуції) від 17.10.11 р. №Д41/103,
як на підставу поставки товару
відповідачу.

Відповідно до Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, яке
затверджене наказом Мінфіну від 24.05.1999
р №88 із наступними змінами та
доповненнями), первинні документи - це
письмові свідоцтва , що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Згідно з п.2.13 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку керівником
підприємства, установи затверджується
перелік осіб, які мають право давати
дозвіл (підписувати первинні
документи) на здійснення господарської
операції, пов»язаної з відпустом
(витрачанням), придбанням
товарно-матеріальних цінностей,
нематеріальних активів та іншого
майна.

Відповідальність за своєчасне і якісне
складання документів, передачу їх у
встановлені графіком документообігу
терміни для відображення у
бухгалтерському обліку, за
достовірність даних, наведених у
документах, несуть особи, які склали і
підписали ці документи.

Керівник підприємства, установи
забезпечує фіксування фактів
здійснення всіх господарських
операцій, що були проведені, у
первинних документах та виконання
всіма підрозділами, службами і
працівниками правомірних вимог
головного бухгалтера щодо порядку
оформлення та подання для обліку
відомостей і документів.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Вимога позивача про стягнення 50 482,38
грн. основного боргу обгрунтована та

підлягає до задоволення.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

На час розгляду справи, відповідач
відзиву на позов не представив, проти
позову, у встановленому чинним
законодавством України порядку, не
заперечив, не забезпечив явку
повноважного представника в судові
засідання, не представив доказів
сплати боргу, не скористався наданим
йому правом на захист своїх прав та
охоронюваних законом інтересів і на
участь у судовому процесі.

Враховуючи те, що позивачем
представлено достатньо об'єктивних,
допустимих та переконливих доказів в
підтвердження своїх позовних вимог, а
відповідач проти позову не заперечив,
доказів сплати заборгованості, не
представив, виконавши вимоги
процесуального права, всебічно і повно
перевіривши обставини справи в їх
сукупності, дослідивши представлені
докази, у відповідності з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна група
морепродуктів» до відповідача
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення 60990 грн. 31 коп. обґрунтовані
та підлягають до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
судовий збір», судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2014 рік», установлено
мінімальну заробітну плату у місячному
розмірі з 1 січня - 1218 грн.

Відповідно до підпункту 1) пункту 2
частини 2 статті 4 Закону України «Про
судовий збір», ставка судового збору за
подання до господарського суду
позовної заяви майнового характеру
становить 2 відсотки ціни позову, але не
менше 1,5 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 60
розмірів мінімальних заробітних плат.

За подання позовної заяви, Позивачем
сплачено судовий збір у розмірі 1827 грн.
00 коп., що підтверджується платіжним
дорученням від 25.03.2014 р. № 1557 (долучено
до матеріалів справи).

Відповідно до ст. 44 ГПК України, судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК
України, слід покласти на відповідача,
оскільки спір виник з його вини.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 8,
13, 42, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1,
3, 11, 202, 204, 205, 206, 509, 510, 526, 625 ЦК України, ст.
ст. 174, 179, 193, 216, 230 ГК України, ст. ст.
ст.ст. 43, 45 , 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 75, 82, 84, 85
ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна група
морепродуктів» (вул. Козловський узвіз,
буд., 11, м. Київ, 01021; ідентифікаційний
код 32248136) до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний код
НОМЕР_1) про стягнення 60990 грн. 31 коп. (з
яких 50482 грн. 38 коп. - основна
заборгованість, 10096 грн. 45 коп. - штраф та
411 грн. 48 коп. - 3% річних) - задоволити
повністю.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1;
ідентифікаційний код НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Міжнародна група
морепродуктів» (вул. Козловський узвіз,
буд., 11, м. Київ, 01021; ідентифікаційний
код 32248136) 60990 грн. 31 коп. (з яких 50482 грн. 38
коп. - основна заборгованість, 10096 грн. 45
коп. - штраф та 411 грн. 48 коп. - 3% річних) та
1827 грн. 00 коп. - судового збору.

3. Наказ видати в порядку ст. 116 ГПК
України, після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст рішення складено 02 червня
2014 р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України,
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
Кітаєва С.Б.