м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/5281/14 21.05.14
За позовом заступника прокурора
Центрального регіону України з нагляду
за додержанням законів у воєнній сфері
в інтересах держави в особі
Міністерства оборони України
(позивач-1), Державного підприємства
Міністерства оборони України
"Укрвійськбуд" (позивач-2)
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробниче
підприємство "Параллакс"
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача-2 Фонд державного майна
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача-2 Комунальне підприємство
Київської обласної ради "Бородянське
бюро технічної інвентаризації"
про витребування нерухомого майна
Суддя Цюкало Ю.В.
У засіданні брали участь:
від прокурора: Грищенко М.А.
(посвідчення від 28.10.2012);
від позивача 1: Стахмич В.Л. (за
довіреністю від 29.10.2013);
від позивача 2: Білоус Ю.Ю. (за
довіреністю від 15.05.2014);
від відповідача: Кравченко С.О. (за
довіреністю від 14.04.2014);
Дубов Г.О. (за довіреністю
від третьої особи 1: Сіднєнко О.Л.
від третьої особи 2: не з'явилися.
В судовому засіданні 21 травня 2014 року,
відповідно до положень ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України, було оголошено вступну та
резолютивну частину рішення.
26.03.2014 до канцелярії Господарського
суду міста Києва надійшла позовна
заява заступника прокурора
Центрального регіону України з нагляду
за додержанням законів у воєнній сфері
в інтересах держави в особі
Міністерства оборони України
(позивач-1), Державного підприємства
Міністерства оборони України
"Укрвійськбуд" (позивач-2) до
Товариства з обмеженою
відповідальністю спільного
Українсько-Російського
науково-виробничого підприємства
фірма "Параллакс" про витребування
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.03.2014 суддею Цюкало Ю.В.
прийнято позовну заяву до розгляду та
порушено провадження у справі,
залучено до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні позивача-2 Фонд державного
майна України та третю особу, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача-2 Комунальне
підприємство Київської обласної ради
"Бородянське бюро технічної
інвентаризації". Розгляд справи
призначено на 28.04.2014.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.04.2014 відкладено розгляд
справи у судовому засіданні на 21.05.2014.
В судове засідання, призначене на
21.05.2014, з'явились прокурор, представники
сторін та третьої особи 1, надали усні
пояснення по суті спору, відповіли на
запитання суду.
Представник третьої особи 2 в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, про дату, час
та місце судового засідання
повідомлений належним чином.
Відповідно до Протоколу №1 Загальних
зборів Учасників Товариства з
обмеженою відповідальністю спільного
українсько-російського
науково-виробничого підприємства
фірма "Параллакс" від 17.11.2010, змінено
найменування Товариства з обмеженою
відповідальністю спільного
українсько-російського
науково-виробничого підприємства
фірма "Параллакс" на нове: Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Науково-виробниче підприємство
Клопотання щодо фіксації судового
процесу учасниками процесу не
заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд
справи здійснювався без застосування
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 811
Господарського процесуального кодексу
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення прокурора,
представників сторін, третьої особи-1,
суд, -
Заступник прокурора Центрального
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
звернувся із позовом в інтересах
держави в особі Міністерства оборони
України (позивач1) та Державного
підприємства Міністерства оборони
України "Укрвійськбуд" (позивач2) до
Товариства з обмеженою
відповідальністю спільного
Українсько-Російського
науково-виробничого підприємства
фірма "Параллакс" (відповідач) про
витребування майна з володіння
добросовісного набувача.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відчуження спірного нерухомого майна
відбувалося в межах процедури санації
позивача2, яку прокурор вважає
фіктивною; угода, на підставі якої
відповідачем набуте спірне майно була
укладена особою, яка не мала на це
повноважень; не було дотримано
конкурсного порядку відчуження майна
державної форми власності та воно
відбулося поза волею його власника в
особі уповноваженого державного
Відповідач у відзиві на позов та
додаткових поясненнях по справі проти
позову заперечив, просив відмовити у
його задоволенні з підстав пропуску
строку позовної давності, а також
необґрунтованості заявлених вимог.
Розглянувши справу по суті суд
встановив, що позов не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.
28.03.2003 року на підставі Біржової угоди
№26-03/12 було укладено Договір
купівлі-продажу нерухомості між
позивачем2 та відповідачем. Предметом
цієї угоди виступило нерухоме майно,
яке знаходиться за адресою: Київська
обл., смт.Пісківка, вул. Ніни Сосніної, 2.
А саме: будівля лісопильного цеху,
літера "М", загальною площею 2781,7 кв.м.,
сортувальна площадка, загальною площею
У п.3 цієї угоди зазначено, що нерухоме
майно, вказане в п.1, належить Державі в
особі ВР України в повному
господарському віданні Державного
підприємства "Укрвійськбуд"
Міністерства оборони України на праві
загальнодержавної власності
відповідно до витягу з реєстру прав на
нерухоме майно №225466, виданого
Бородянським бюро технічної
інвентаризації 25.03.2003 року за
реєстраційним №422318.
Згідно п.5 цієї угоди вказано, що
реалізація спірного нерухомого майна
проводиться на підставі плану санації
відновлення платоспроможності та
виведення із кризи ДП МОУ
"Укрвійськбуд" у процедурі провадження
у справі про банкрутство.
Зі сторони позивача2 угоду
підписано представником, який діяв на
підставі довіреності серії АВН №864155
від 20.09.2000 року, посвідченої приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, зі
сторони відповідача - директором.
Згідно до рішення Господарського
суду Київської області від 10.03.2004 року
по справі №65/9-04 за позовом ТОВ
спільного україно-російського
"Науково-виробничого підприємства
"Параллакс" до КП "Бородянське БТІ
позовні вимоги задоволено в повному
обсязі, зобов'язано КП "Бородянське БТІ"
здійснити реєстрацію за ТОВ Спільне
україно-російське "Науково-виробниче
підприємство "Параллакс" прав
власності на нерухоме майно - будівлю
лісопильного цеху, літера "М", загальною
площею 2781,7 кв.м. та сортувальну
площадку, загальною площею 439,6 кв.м., яке
знаходиться за адресою: Київська обл.,
смт.Пісківка, вул. Ніни Сосніної, 2, яке
було реалізовано через філію "Київська
Ресурсна Палата" товарної біржі
"Західно-Українська біржа нерухомості"
за договором купівлі-продажу,
укладеним між ТОВ Спільним
"Науково-виробничого підприємства
"Параллакс" та Державним підприємством
Міністерством оборони "Укрвійськбуд"
(біржова угода від 27.03.2003 №26-03/12).
Право власності на спірне
нерухоме майно було зареєстровано за
відповідачем 15.04.2004 року (витяг № 3352315).
Заступник прокурора Центрального
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері у
позовній заяві стверджує, що
відчуження спірного нерухомого майна
відбулося в супереч вимогам
законодавства, оскільки було здійснено
в межах процедури банкрутства, яка в
подальшому визнана фіктивною.
Окрім цього прокурор зазначає про
неповноважність представника
позивача2, який підписав угоду,
нікчемність угоди у зв'язку із
порушенням нею публічного порядку, а
також про недотримання конкурсного
порядку відчуження державного майна
Так, в позовній заяві
зазначається, що відчуження спірного
нерухомого майна відбулося в межах
санації ДП МОУ "Укрвійськбуд". При
цьому, на думку прокурора, постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 31.10.2007 року по
справі №24/612-б-43/234 та відповідно до
постанови Вищого господарського суду
України від 29.01.2008 року по справі
№24/612-б-43/234 було припинено провадження
у справі про банкрутство позивача2
через набрання чинності вироком у
кримінальній справі відносно
заступника директора позивача2 за ст.218
КК України у зв'язку із поданням
завідомо неправдивої інформації про
фінансову неспроможність ДП МОУ
"Укрвійськбуд" та встановлено факт
фіктивного банкрутства підприємства.
Водночас, дослідивши зміст
постанови Київського апеляційного
господарського суду від 31.10.2007 року по
справі №24/612-б-43/234 та постанови Вищого
господарського суду України від 29.01.2008
року по справі №24/612-б-43/234, а також зміст
вироку Подільського районного суду
м.Києва від 03.03.2007 року по кримінальній
справі №1-175/07 суд доходить висновку про
необґрунтованість зазначених
тверджень прокурора.

Так, у постанові Вищого
господарського суду України від 29.01.2008
року по справі №24/612-б-43/234 в якості
підстави припинення провадження у
справі про банкрутство вказується, що
судом апеляційної інстанції в
постанові від 31.10.2007 року встановлено,
що в ході розгляду справи і на час
прийняття постанови Київським
апеляційним господарським судом,
боржник повністю сплатив борги перед
конкурсними кредиторами, а також
частково перед поточними кредиторами.

Також, у постанові Вищого
господарського суду України від 29.01.2008
року наявний відповідний висновок, що
судом апеляційної інстанції в
постанові від 31.10.2007 був встановлений
факт погашення боржником у повному
обсязі вимог конкурсних кредиторів, в
зв'язку з чим обґрунтовано на підставі
ст.40 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" припинено
провадження у справі про банкрутство
ДП МОУ "Укрвійськбуд".

Таким чином, як слідує із
наведеного, припинення провадження у
справі про банкрутство позивача2
відбулося у зв'язку із проведенням
розрахунків із усіма конкурсними
кредиторами, а не через його
фіктивність. В цьому контексті суд
звертає увагу на те, що ГПК України та
Закон України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" взагалі не
передбачають підстав закриття
провадження у справах про банкрутство
у зв'язку із його фіктивністю.

Слід також звернути увагу на те, що в
постанові Київського апеляційного
господарського суду від 31.10.2007 року, із
законністю якої погодився Вищий
господарський суд України, визначено,
що заборгованість боржника в процесі
провадження справи про банкрутство ДП
МОУ "Укрвійськбуд" погашалась з
урахуванням вимог Закону України „Про
правовий режим майна у Збройних Силах
України" і ці операції співпадають і
відповідають цивільно-правовим
зобов'язанням боржника, а отже
здійснені у відповідності до вимог
чинного законодавства.

Крім того, в будь-якому випадку, та
обставина, що відчуження спірного
майна відбувалось у відповідності до
плану санації відповідача,
затвердженого ухвалою суду по справі
про банкрутство, свідчить про
наявність передбачених законом
правових підстав для відчуження
спірного майна на момент його продажу.

До того ж, у відповідності до положень
ст. 35 ГПК України вирок суду з
кримінальної справи, що набрав
законної сили, є обов'язковим для
господарського суду при вирішенні
спору з питань, чи мали місце певні дії
та ким вони вчинені.

Як вбачається зі змісту вироку
Подільського районного суду м.Києва
від 03.03.2007 року по кримінальній справі
№1-175/07, копію якого долучено до
матеріалів справи відповідачем,
заступник директора позивача2,
визнаний винним у вчиненні злочину,
передбаченого ст. 218 Кримінального
кодексу України, а саме - у тому, що він
09 січня 2001 року подав заяву про участь у
санації (за № 128), тобто фактично зробив
завідомо неправдиву заяву про
фінансову неспроможність ДП МО України
"Укрвійськбуд" виконати вимоги з боку
кредиторів та зобов'язання перед
бюджетом, в результаті чого - внаслідок
дії мораторію на задоволення вимог
кредиторів - податковими органами не
були застосовані штрафні санкції на
суму 61512,73 гривень, чим державі
спричинена велика майнова шкода.

Крім того, у вироку зазначено, що справа
про банкрутство позивача2 була
ініційована 31 липня 2000 року ДПІ у
Дарницькому районі м. Києва, якою до
Арбітражного суду м. Києва була
направлена відповідна заява про
визнання ДП МО України "Укрвійськбуд"
банкрутом.

Таким чином вироком встановлено, що
процедура по відновленню
платоспроможності ДП МО України
"Укрвійськбуд" була ініційована іншою
особою задовго до вчинення дій, що
інкримінувались підсудному за
вказаним вироком.

Дослідження зазначеного вироку судом
також свідчить, що в ньому не
встановлювались та не досліджувались
обставини укладання правочинів щодо
відчуження майна позивача. Будь-які
свідчення про те, що були укладені
правочини, безпосередньо спрямовані на
незаконне заволодіння державним
майном у вироку від 03.03.2007р. відсутні.

Таким чином, вирок Подільського
районного суду м. Києва від 03.03.2007р. не
доводить вчинення дій умисно
спрямованих на незаконне заволодіння
спірним майном, інших доказів
наведених обставин матеріали справи
також не містять.

Відповідно до п. 18 Постанови
Пленуму Верховного Суду України Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними № 9 від 06.11.2009 року при
кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК
має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини
може бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним.

У зв'язку із наведеним суд відкидає
доводи позовної заяви щодо
спрямованості правочину, на підставі
якого відповідач набув у власність
спірне майно, на незаконне заволодіння
таким майном та його кваліфікації як
такого, що порушує публічний порядок.

З приводу тверджень прокурора про
недодержання конкурсного порядку
придбання державного майна суд
зазначає наступне.

Так, 26.03.2003 року між Відповідачем
та Хилюк Тетяною Михайлівною було
укладено Договір доручення (Брокерська
угода) №20/03. Відповідно до змісту цієї
угоди Відповідач доручив Повіреному
виконати від його імені та за його
рахунок дії, пов'язані із
представництвом на філії "Київська
ресурсна палата" Товарної біржі "ЗУБН",
з метою придбання майна на
найвигідніших умовах.

Згідно Протоколу біржових торгів
№7 на філії "Київська ресурсна палата"
Товарної біржі "ЗУБН" від 27.03.2003 року
спірне нерухоме майно було придбано
Відповідачем у ході біржових торгів
(п.п.8-11 Протоколу).

Окрім цього в рішенні
Господарського суду Київської області
від 10.03.2004 року по справі №65/9-04
зазначено що у справі про банкрутство
ДП МОУ "Укрвійськбуд" №24/612-б, яка на той
час ще тривала, з метою відновлення
платоспроможності боржника ухвалою
від 18.01.2002 року відповідно до вимог п.5
ст.18 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" затверджено
план санації ДП МОУ "Укрвійськбуд", що
передбачає продаж частини майна
боржника, в т.ч. і спірного. Також у
вказаному рішенні зазначено, що
відповідно до п.11 Положення про порядок
відчуження основних засобів, що є
державною власністю, затверджено
наказом ФДМУ від 30.07.99 №1477 відчуження
спірного майна здійснено на
конкурентних засадах (через біржу).

Судом встановлено, що згідно п.5
Біржової угоди №26-03/12 від 28.03.2003 року
реалізацію спірного нерухомого майна
проведено на підставі плану санації
відновлення платоспроможності та
виведення із кризи ДП МОУ
"Укрвійськбуд" по процедурі
провадження у справі про банкрутство.

Враховуючи наведене неможливо
погодитися із твердженнями прокурора,
згідно яких спірне майно вибуло із
володіння держави поза волею власника
та з недодержанням конкурсного
порядку.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.388
ЦК України якщо майно за відплатним
договором придбане в особи, яка не мала
права його відчужувати, про що набувач
не знав і не міг знати (добросовісний
набувач), власник має право витребувати
це майно від набувача лише у разі, якщо
майно: було загублене власником або
особою, якій він передав майно у
володіння; було викрадене у власника
або особи, якій він передав майно у
володіння; вибуло з володіння власника
або особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Зі змісту наведеної правової
норми вбачається, що наявність
волевиявлення власника майна, або
особи, якій майно передано власником у
володіння, на відчуження даного майна
виключає подальшу можливість його
витребування від добросовісного
набувача в порядку встановленому ст.388
ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.136 ГК України
право господарського відання є речовим
правом суб'єкта підприємництва, який
володіє, користується і
розпоряджається майном, закріпленим за
ним власником (уповноваженим ним
органом), з обмеженням правомочності
розпорядження щодо окремих видів майна
за згодою власника у випадках,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами.

Матеріали справи свідчать про те,
що спірне майно було закріплено на
праві господарського відання за
позивачем2, який і здійснив його
відчуження.

Таким чином, відчуження спірного
майна відбулось з волі особи, якій воно
було передано власником у володіння на
передбачених законом підставах, що
виключає наявність підстав для
витребування даного майна від
відповідача, як добросовісного
набувача, в порядку встановленому ст.388
ЦК України.

Крім того, як випливає зі змісту
згаданої вище Біржової угоди із
сторони позивача2 вона була підписана
представником, який діяв на підставі
нотаріально посвідченої довіреності
серії АВН №864155 від 20.09.2000 року. Згідно ж
до п.17 Біржової угоди відображено
встановлення правоздатності та
дієздатності сторін, а також їх
представників, правомірність
відчуження майна.

Також, згідно ч.5 ст.18 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (у редакції
станом на 28.03.2003 рік) схвалений
комітетом кредиторів план санації
та протокол засідання комітету
кредиторів подаються керуючим
санацією в господарський суд на
затвердження не пізніше п'яти днів з
дня проведення засідання комітету
кредиторів. Протокол засідання
комітету кредиторів може містити
особливу думку кредиторів, які
голосували проти порядку і строків
погашення заборгованості,
передбачених у плані санації. Керуючий
санацією зобов'язаний попередньо
погоджувати план санації боржника з
органом, уповноваженим управляти
державним майном, стосовно
підприємства-боржника, у майні якого
частка державної власності перевищує
п'ятдесят відсотків.

Таким чином, із урахуванням того, що
реалізацію спірного нерухомого майна
проведено на підставі плану санації
відновлення платоспроможності та
виведення із кризи позивача2 в
процедурі провадження у справі про
банкрутство, саме існування такого
плану санації та його затвердження
судом, обов'язково передбачало
наявність погодження органу,
уповноваженого управляти майном
боржника, тобто позивача1. Докази, які б
свідчили про протилежне у матеріалах
справи відсутні. Також відсутні докази
скасування судової ухвали, якою було
затверджено план санації відповідача,
з підстав непогодження плану санації
уповноваженим державним органом.
Наведене вказує на вибуття майна із
володіння держави за згодою
компетентного органу.

Окрім того, розглянувши заяву про
застосування строку позовної давності,
надану представником відповідача
разом із відзивом на позов, суд дійшов
наступних висновків.

У відповідності до ст.ст. 256, 257
Цивільного кодексу України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого порушеного права, -
загальна позовна давність -
встановлюється тривалість у три роки.

У відповідності до частин 3 та 4 ст. 267
Цивільного кодексу України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення рішення; сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

В матеріалах справи міститься відзив
на позовну заяву з якого випливають
обставини заяви відповідача про
застосування строку позовної давності,
а також заява про застосування строку
позовної давності у вигляді окремого
процесуального документа.

За обставинами справи відчуження
спірного нерухомого майна відбулося
28.03.2003 року на підставі Біржової угоди
№26-03/12, спірне нерухоме майно було
зареєстровано за відповідачем 15.04.2004
року.

Припинення провадження у справі про
банкрутство позивача2 відбулося на
підставі Постанови Київського
апеляційного господарського суду від
31.10.2007 року по справі №24/612-б-43/234.

Вирок у кримінальній справі, на який
посилається прокурор за змістом
позовної заяви було постановлено 03.03.2007
року.

Як випливає зі змісту Постанови
Київського апеляційного
господарського суду від 31.10.2007 року по
справі №24/612-б-43/234 та постанови Вищого
господарського суду України від 29.01.2008
року по справі №24/612-б-43/234 у слуханні
справи про банкрутство позивача2 брали
участь представники позивача1 і
позивача2, а також представник
Військової прокуратури Центрального
регіону України, функції якої на
теперішній час виконує Прокуратура
Центрального регіону України із
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері, якою подано позов.

Із урахуванням наведеного, суд
доходить висновку про обізнаність
прокуратури, позивача1 та позивача2 із
всіма обставинами можливого порушення
прав позивача1 та позивача2 відносно
спірного нерухомого майна та обставин
його відчуження принаймні починаючи із
31.10.2007 року

Згідно із ст. 261 Цивільного кодексу
України перебіг позовної давності чи
право на позов виникає з дня, коли особа
дізналася або мала дізнатися про
порушення свого права.

Таким чином судом встановлено пропуск
трирічного строку позовної давності.
Обставин, які об'єктивно
унеможливлювали подання позовної
заяви протягом 2007-2010 років з матеріалів
справи не вбачається.

З урахуванням викладеного судом
відхиляється клопотання прокурора про
поновлення строку позовної давності.
При цьому суд також відзначає, що дане
клопотання обґрунтоване необізнаністю
про обставини відчуження спірного
майна лише прокурором і взагалі не
містить доводів щодо поважності
пропуску такого строку позивачами.

За таких обставин, дослідивши подані
сторонами докази та матеріали справи в
цілому, суд дійшов висновку про
обґрунтованість застосування
заявленої відповідачем заяви щодо
строків позовної давності відносно
вимог позивача про витребування
нерухомого майна з володіння
добросовісного набувача.

Клопотання прокурора про направлення
справи за підсудністю до
Господарського суду Київської області
відхиляється судом з огляду на
наступне.

Згідно вимог ч.3 ст.16 ГПК України справи
у спорах про право власності на майно
або про витребування майна з чужого
незаконного володіння чи про усунення
перешкод у користуванні майном
розглядаються господарським судом за
місцезнаходженням майна.

Із правової конструкції наведеної
норми вбачається, що встановлений нею
перелік категорій спорів з приводу
захисту майнових прав, на які
розповсюджуються правила виключної
підсудності, є вичерпним.

В свою чергу, прокурором заявлено позов
про витребування майна від
добросовісного набувача в порядку
встановленому ст.388 ЦК України.

При цьому захист права власності в
порядку витребування майна від
добросовісного набувача відноситься
до окремого інституту цивільного права
та, відповідно, являє собою окрему
категорію судових спорів.

У той же час, ч.3 ст.16 ГПК України не
відносить справи у спорах про
витребування майна від добросовісного
набувача до тих категорій спорів, на
які розповсюджуються правила
виключної підсудності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
даний спір підсудний Господарському
суду м. Києва на підставі ч.2 ст.15 ГПК
України.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову заступника
прокурора Центрального регіону
України з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері в інтересах
держави в особі Міністерства оборони
України, Державного підприємства
Міністерства оборони України
"Укрвійськбуд" - відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання повного тексту рішення
- 26.05.2014.

Суддя
Ю.В. Цюкало