ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року Справа № 905/6463/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого суддіДобролюбової
Т.В.суддівГоголь Т.Г. (доповідач), Швеця
В.О.розглянувши у відкритому судовому
засіданні за участю представників
сторін: позивача, відповідача: не
з'явились, повідомлені належно,

касаційну скаргуТовариства з
обмеженою відповідальністю
"Біонасервіс"на постановуДонецького
апеляційного господарського суду
від14.01.14у справі№905/6463/13 Господарського
суду Донецької областіза
позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю
"Біонасервіс"доФермерського
господарства "Меркурій"простягнення

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Біонасервіс"
звернулося до Господарського суду
Донецької області з позовом про
стягнення з Фермерського господарства
"Меркурій" 8200 грн. боргу і 27,63 грн. - 3%
річних. Обґрунтовуючи свої вимоги,
позивач вказував на несплату
відповідачем повної вартості
препарату "Бактофит", поставленого за
видатковою накладною №РН-0001605 від 31.05.12.

Рішенням Господарського суду
Донецької області від 04.11.13 (суддя
Левшина Я.О.) позов задоволено.
Господарський суд дійшов висновку про
отримання відповідачем від позивача
товару за спірною видатковою накладною
та несплату його вартості
відповідачем.

Постановою Донецького
апеляційного господарського суду від
14.01.14 (судді: Ломовцева Н.В., Принцевська
Н.М., Скакун О.А.) перевірене рішення
місцевого господарського суду
скасовано. У позові відмовлено.
Апеляційний господарський суд виходив
з недоведеності матеріалами справи
факту поставки відповідачеві товару на
підставі спірної видаткової накладної.
При цьому господарський суд визнав, що
надана позивачем видаткова накладна
№РН-0001605 від 31.05.12 є неналежним доказом
факту поставки спірної продукції,
оскільки вона не відповідає вимогам
закону до неї та не містить зазначення
посади, прізвища особи, що отримала
товар, печатки підприємства. Судом
також було враховано і те, що
довіреність на отримання
товарно-матеріальних цінностей №10
видана 01.06.12, тобто пізніше, ніж
оформлена видаткова накладна; що в
маршрутно-транспортному листі №б/н від
31.05.12 зазначено про відвантаження
товару у місто Красний Лиман Донецької
області, між тим відповідач
знаходиться є сел. Рубці
Краснолиманського району Донецької
області; що подорожній лист №14 від 31.05.12
було видано іншою юридичною особою -
ТОВ "Сільськогосподарське
підприємство "НИВА", і в ньому не
вказано який саме товар відправлявся
та за якою адресою.

До Вищого господарського суду
України з касаційною скаргою
звернулося Товариство з обмеженою
відповідальністю "Біонасервіс", яке
просить скасувати постанову у справі, а
рішення місцевого господарського суду
залишити в силі. Скаржник вважає, що
апеляційним господарським судами
порушені приписи статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні",
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95 №88, статей 42, 43, 34, 43
Господарського процесуального кодексу
України. На думку товариства, судами
були невірно оцінені докази у справі та
встановлені обставини справи.
Товариство наголошує на факті поставки
товару відповідачеві за видатковою
накладною №РН-0001605 від 31.05.12 та несплаті
останнім його повної вартості.

Відповідач не скористався своїм правом
на надання відзиву на касаційну скаргу.

Вищий господарський суд України,
заслухавши доповідь судді Гоголь Т.Г.,
переглянувши матеріали справи та
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами
приписів чинного законодавства,
відзначає наступне.

Апеляційним господарським судом
установлено та підтверджено
матеріалами справи, що Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Біонасервіс" звернулося з позовом до
Фермерського господарства "Меркурій"
про стягнення з нього 8200 грн. боргу за
поставлену продукцію і 27,63 грн. - 3%
річних. В якості доказів поставки
спірної продукції позивач надав суду,
окрім іншого, видаткову накладну
№РН-0001605 від 31.05.12, довіреність №10 від
01.06.12. Оцінивши зазначену видаткову
накладну, господарський суд
апеляційної інстанції установив, що
вона не містить зазначення посади,
прізвища особи, що отримала товар
(підписана невідомою особою); в ній
також не зазначено документів на
підтвердження повноважень
особи-отримувача товару; відсутня
печатка підприємства-отримувача на цій
накладній. Водночас апеляційний
господарський суд установив і те, що
довіреність на отримання продукції №10
від 01.06.12 видана пізніше, ніж оформлена
видаткова накладна, а тому не є
належним доказом підтвердження
отримання відповідачем товару за
спірною накладною. Крім того, судом
апеляційної інстанції були оцінені і
надані позивачем подорожній та
маршрутно-транспортний листи від 31.05.12.
Як установив апеляційний
господарський суд, подорожній лист
видано іншою юридичною особою - ТОВ
"Сільськогосподарське підприємство
"НИВА"; в ньому не зазначено куди і який
товар було відправлено; в
маршрутно-транспортному листі вказано
про відвантаження товару не за місцем
знаходження підприємства відповідача.
Тобто зазначені транспортні документи
не підтверджують факт відвантаження
спірної продукції ФГ "Меркурій". Як вже
зазначалося, предметом даного судового
розгляду є вимога Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Біонасервіс" про стягнення з
Фермерського господарства "Меркурій"
8200 грн. боргу за товар поставлений
згідно з видатковою накладною №РН-0001605
від 31.05.12 і 27,63 грн. - 3% річних. Мотивуючи
свою відмову у сплаті спірних коштів,
відповідач вказував на те, що він не
отримував продукції за вказаною
накладною. Отже, до предмету
дослідження у даній справі входить
встановлення обставин, пов'язаних з
поставкою позивачем та отриманням
відповідачем спірної продукції за
вказаною накладною, з підтвердженням
цього відповідними документами.
Скасовуючи рішення у справі,
апеляційний господарський суд дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог через їх
необґрунтованість і недоведеність
матеріалами справи. Згідно з приписами
статті 11 Цивільного кодексу України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договори та інші
правочини. Статтею 202 цього ж Кодексу
унормовано, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Відповідно до приписів
статті 205 Цивільного кодексу України
правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Згідно з
приписами статті 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. За приписами статті 664
названого Кодексу товар вважається
переданим в момент вручення товару
покупцеві, якщо договором встановлений
обов'язок продавця доставити товар;
надання товару в розпорядження
покупця, якщо товар має бути переданий
покупцеві за місцезнаходженням товару;
або у момент здачі товару
перевізникові або організації зв'язку
для доставки покупцеві. Згідно зі
статтею 692 Цивільного кодексу України
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актом цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Правові засади
регулювання, організації, ведення
бухгалтерського обліку та складання
фінансової звітності унормовані
Законом України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні". Згідно з частиною 1 статті 9
цього Закону підставою для обліку
господарської операції є первинний
документ, який фіксує факт здійснення
операції. За визначенням статті 1
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Порядок створення, прийняття і
відображення у бухгалтерському обліку,
а також зберігання первинних
документів, облікових регістрів,
бухгалтерської звітності
підприємствами передбачено Положенням
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.95 №88. Згідно з
пунктами 2.1, 2.2, 2.4, 2.5 цього Положення
первинні документи - це документи,
створені у письмовій або електронній
формі, що фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів. Первинні документи
повинні бути складені у момент
проведення кожної господарської
операції або, якщо це неможливо,
безпосередньо після її завершення та
мати такі обов'язкові реквізити:
найменування підприємства, установи,
від імені яких складений документ,
назва документа (форми), дата і місце
складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції (у натуральному
та/або вартісному виразі), посади і
прізвища осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції. Залежно від
характеру операції та технології
обробки даних до первинних документів
можуть бути включені додаткові
реквізити: ідентифікаційний код
підприємства, установи з Державного
реєстру, номер документа, підстава для
здійснення операцій, дані про документ,
що засвідчує особу-одержувача тощо.
Документ має бути підписаний особисто,
а підпис може бути скріплений печаткою.
Пунктами 2, 5, 8 Інструкції про порядок
реалізації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на
одержання цінностей, затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
від 16.05.96 №99 передбачено, що товари та
інші матеріальні цінності,
відпускаються покупцям або
передаються безоплатно тільки за
довіреністю одержувачів. Довіреність
підписується керівником та головним
бухгалтером підприємства або їх
заступниками та особами, які на те
уповноважені керівником підприємства.
Строк дії довіреності встановлюється в
залежності від можливості одержання та
вивозу відповідних цінностей за
нарядом, рахунком, накладною або іншим
документом, що їх замінює, на підставі
якого видана довіреність, однак, не
більше як на 10 днів. У розумінні
приписів наведених норм довіреність на
одержання цінностей є первинним
документом, що фіксує рішення
уповноваженої особи (керівника)
підприємства про уповноваження
конкретної фізичної особи одержати для
підприємства визначені перелік та
кількість цінностей. Відповідно до
статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Доказування
полягає не лише в поданні особами
доказів, а й у доведенні їх
переконливості. За приписами статті 34
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Статтею 43 цього ж Кодексу
унормовано, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Відповідно до
приписів статті 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційна
інстанція за наявними у справі і
додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
суду у повному обсязі. Дослідивши усі
обставини справи та надавши оцінку
зібраним у справі доказам, апеляційний
господарський суд на підставі повного
та всебічного розгляду справи
установив, що позивачем не надано та,
відповідно матеріали справи не містять
належних доказів, а саме, первинних
документів бухгалтерського обліку,
котрі б підтверджували факт здійснення
господарської операції з поставки
спірної продукції. При цьому
господарським судом апеляційної
інстанції була надана оцінка
видатковій накладній №РН-0001605 від 31.05.12
(за якою, як стверджує позивач,
здійснювалася спірна поставка). Втім,
суд відхилив цей документ як такий, що
не має доказової сили щодо отримання
відповідачем препарату "Бактофіту".
Апеляційний господарський суд
установив, що вказана видаткова
накладна не відповідає вимогам закону
до неї, оскільки вона не містить
зазначення посади і прізвища особи,
котра брала участь у здійсненні
господарської операції; в ній також не
зазначено документів на підтвердження
повноважень особи-отримувача товару;
відсутня і печатка підприємства
відповідача на видатковій накладній.
Тобто ця накладна підписана невідомою
особою. Водночас, суд апеляційної
інстанції також оцінив і надану
позивачем довіреність на отримання
товару №10 від 01.06.12 та установив, що
вона видана пізніше, ніж оформлена
вказана видаткова накладна і не
підтверджує факту отримання
відповідачем продукції за спірною
накладною. Крім того, суд апеляційної
інстанції установив і те, що подорожній
та маршрутно-транспортний листи від
31.05.12 не підтверджують факту доставки
спірного товару відповідачеві. Згідно
з приписами статті 1117 Господарського
процесуального кодексу України
касаційна інстанція на підставі
встановлених фактичних обставин
справи перевіряє застосування судами
норм матеріального і процесуального
права. Касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти їх.
Враховуючи установлений апеляційним
господарським судом факт відсутності
належних доказів отримання
відповідачем препарату "Бактофіту" у
кількості 200 л, колегія суддів
погоджується з висновком судів про
відсутність підстав для задоволення
позову. Доводи касаційної скарги не
можуть бути підставою для скасування
судових актів у справі, позаяк не
спростовують встановленого судами та
ґрунтуються на переоцінці доказів у
справі, яка, за приписами статті 1117
Господарського процесуального кодексу
України, знаходиться поза межами
компетенції суду касаційної інстанції.

З огляду на зазначене, відсутні
підстави для скасування постанови у
справі та задоволення касаційної
скарги скаржника.

Враховуючи зазначене, керуючись
статтями 108, 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Донецького
апеляційного господарського суду від
14.01.14 у справі №905/6463/13 залишити без
змін.

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Біонасервіс" - без задоволення.

Головуючий, суддя
Т.Добролюбова

Судді
Т.Гоголь

В.Швець