ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.05.2014
Справа № 905/2912/14

Суддя господарського суду
Донецької області Макарова Ю.В., при
секретарі судового засідання
Горячовій М.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
матеріали справи

за позовною заявою: Публічного
акціонерного товариства
"Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча", м.Маріуполь

до відповідача: Державного
підприємства "Донецька залізниця",
м.Донецьк

про: стягнення 1992грн. 59коп.

за участю уповноважених представників:

від Позивача: Шевелев В.Г. (довіреність
№09/30 від 01.01.2014р.);

від Відповідача: Ляшко Д.В (довіреність
від 06.05.2014р. №в.о Н-01/1127);

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Публічне акціонерне
товариство "Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча",
м. Маріуполь, звернувся до
господарського суду Донецької області
з позовом до відповідача Державного
підприємства "Донецька залізниця",
м.Донецьк, про відшкодування збитків у
розмірі 1992грн.59коп., які виникли у
зв'язку з незбереженням вантажу при
перевезені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у
виконання зобов'язань за договором
№УПр14/28/162 від 30.12.2013р., який укладений
між позивачем та ТОВ «ДТЕК Трейдінг»,
ТОВ «ДТЕК Свєрдловантрацит» на адресу
позивача за накладною №49052707 відправив
вантаж у напіввагоні №65234924, однак
вказаний вагон на станцію призначення
прибув з недостачею вантажу, про що
свідчить комерційний акт БН 720708/79 від
19.02.2014р.

Ухвалою суду від 28.04.2014р. провадження у
справі було порушено та призначено до
розгляду на 20.05.2014р.

Представник позивача в судове
засідання 20.05.2014р. з'явився, позовні
вимоги підтримав, 20.05.2014р. через
канцелярію суду надав документи,
витребувані ухвалою суду від 23.04.2014р.

Представник відповідача у судове
засідання 20.05.2014р. з'явився, вимоги
ухвали суду від 23.04.2014р. не виконав. Під
час судового засідання представник
відповідача проти задоволення
позовних вимог усно заперечив,
письмово свою позицію по суті спору не
виклав, висловив позицію відносно того,
що спір може бути розглянутий за
наявними в справі матеріалами.

Під час судового засідання 20.05.2014р.
сторони повідомили про відсутність
будь-яких додаткових доказів в
обґрунтування власної позиції зі
спору.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

З врахуванням вищенаведеного, суд
визнав за можливе розглянути справу за
наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України
складено протокол судового засідання.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні в
матеріалах справи докази за своїм
внутрішнім переконанням, виходячи з
принципу повного, всебічного та
об'єктивного розгляду всіх обставин
справи, дійшов наступних висновків.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю «ДТЕК Трейдінг»
(постачальник) та Публічним
акціонерним товариством
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» (покупець) був
укладений договір поставки № УПр/14/28/162
від 30.12.2013р., відповідно до п. 1.1. якого на
підставах, викладених у розділах цього
договору, постачальник зобов'язується
передати у власність, а покупець
прийняти та сплатити вугільну
продукцію, яка йменується надалі
«Ресурси», за марочним складом, цінами
та у кількості, що зазначено у
відповідних специфікаціях, складених у
вигляді Додатків, які є невід'ємною
частиною цього договору.

Укладення договору перевезення
вантажу, відповідно до ч.3 ст.909 ЦК
України та ч.2 ст.307 ГК України,
підтверджується складанням
транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України
визначає, що накладна - основний
перевізний документ встановленої
форми, оформлений відповідно до
Статуту та правил і наданий залізниці
разом з вантажем. Накладна є
обов'язковою двосторонньою письмовою
формою угоди на перевезення вантажів,
яка укладається між відправником і
залізницею. Накладна супроводжує
вантаж на всьому шляху перевезень до
станції призначення.

Як вбачається з матеріалів справи,
15.02.2014 року ТОВ "ДТЕК Свєрдловантрацит"
по залізничній накладній № 49052707 зі
станції Должанська Донецької
залізниці на станцію призначення
Маріуполь-Сортувальний Донецької
залізниці на адресу ПАТ
"Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча" відвантажило у
вагоні № 65234924 вантаж - антрацит. При
оформленні вказаної залізничної
накладної відправником вказано масу
вантажу 69000кг.

У накладній відображено, що вантаж
ущільнений та маркований вапном.

На станції призначення
Маріуполь-Сортувальний, з посиланням
на складені цією ж станцією акт
загальної форми №1-024 від 19.02.2014р., було
здійснено комісійне переважування
спірного вагону, за результатами якого
складений комерційний акт БН720708/79 від
09.12.2013 року, відповідно до якого у
спірному вагоні виявилось: брутто
87500кг., тара з брусу 21600кг., нетто 87500кг.,
що менше документа на 3100кг.

У вказаному комерційному акті також
відображено, що навантаження у вагоні
нижче рівня бортів на 300мм. Над 1-2 люками
з лівої сторони по ходу потягу наявне
воронкоподібне заглиблення розміром
2000мм*1500мм*1000мм вглиб вагону. Маркування
порушене. На хребтовій балці
вбачаються сліди просипання вантажу.
Течі вантажу на станції
Маріуполь-Сортувальний немає. Вагон
прибув у технічному відношенні
несправний. Нещільне прилягання 1люка
зліва по ходу потягу, зазор між люком та
армовкою до 30мм. Інші люки справні та
зачинені.

Комерційний акт підписаний
належними особами згідно п.10 Правил
складення актів, затверджених наказом
Міністерства транспорту України № 334
від 28.05.2002р.

В комерційному акті БН 720708/79 від
19.02.2014 року на першій сторінці
зазначено, що вагон в технічному
відношенні виявився несправним.

Позивачем відповідно до
платіжного доручення №13725 від 28.03.2014р.
здійснена оплата кількості вантажу на
підставі договору №УПР14/28/162 від
30.12.2013р. в сумі 23272716грн.99коп.

Згідно із ст.ст. 4-2, 4-3 ГПК України,
правосуддя у господарських судах
здійснюється на засадах рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом та на засадах
змагальності.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України та ст. 33 ГПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Судовими доказами за визначенням
статей 32-36 ГПК України слід вважати
документи, які можуть підтвердити або
спростувати обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору, обставини справи, які відповідно
до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст.909 Цивільного кодексу
України за договором перевезення
перевізник зобов'язується доставити
довірений йому відправником вантаж до
пункту призначення та видати його
управомоченій на отримання вантажу
особі.

Згідно ч.2 ст.924 Цивільного кодексу
України перевізник відповідає за
втрату, нестачу, псування або
пошкодження прийнятих до перевезення
вантажу, багажу, пошти у розмірі
фактичної шкоди, якщо не доведе, що це
сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного кодексу України
встановлено, що у випадку порушення
зобов'язань, що випливають із договору
перевезення, сторони несуть
відповідальність, встановлену за
домовленістю сторін, якщо інше не
встановлено цим кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами).

Статтею 12 Закону України "Про
залізничний транспорт" та ст.110 Статуту
залізниць України передбачено, що
залізниці забезпечують збереження
вантажів на шляху слідування та на
залізничних станціях.

Статтею 23 Закону "Про залізничний
транспорт" передбачено, що перевізники
несуть відповідальність за
зберігання вантажу з моменту його
прийняття і до видачі одержувачу в
межах, визначених Статутом залізниць
України. Частиною 2 цієї ж статті
встановлено, що за незбереження
(втрату, нестачу, псування,
пошкодження) прийнятого до перевезень
вантажу перевізники несуть
відповідальність у розмірі фактично
заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що
втрата, нестача, псування, пошкодження
виникли з незалежних від них причин.

Стаття 110 Статуту залізниць України
передбачає, що залізниця несе
відповідальність за збереження
вантажу з часу його прийняття до
перевезення і до моменту видачі
одержувачу.

Згідно з ст.113 Статуту залізниць
України за незбереження прийнятого до
перевезення вантажу залізниці несуть
відповідальність у розмірі фактично
заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що
втрата, нестача чи пошкодження виникли
з не залежних від перевізника причин.

Згідно ст.26 Закону України "Про
залізничний транспорт" обставини, які
можуть служити підставою для
матеріальної відповідальності
перевізників вантажу засвідчуються
актами; порядок і терміни складення
актів визначаються Статутом залізниць
України.

Підставою для покладання на
відправника відповідальності, згідно
ст. 122 Статуту, за неправильне
зазначення ним відомостей про масу
вантажу, є комерційний акт, складений у
випадках передбачених ст.129 Статуту.

Так, невідповідність фактичної маси
вантажу з масою вантажу, яка зазначена
відправником (відповідачем) у
накладній, засвідчено належним доказом
- комерційним актом.

Зокрема, суд відзначає наступні
обставини справи.

Згідно зі ст. 31 Статуту залізниць
України, залізниця зобов'язана
подавати під завантаження справні,
придатні для перевезення відповідного
вантажу, очищені від залишків вантажу,
сміття, реквізиту, а у необхідних
випадках - продезінфіковані вагони та
контейнери.

Наразі, за приписами п. 12.1. Правил
технічної експлуатації залізниць
України, які затверджені наказом
Міністерства транспорту України від
20.12.1996р. N 411, забороняється випускати в
експлуатацію і допускати до руху в
поїздах рухомий склад, у тому числі
спеціальний рухомий склад, що має
несправності, які загрожують безпеці
руху, порушують охорону праці, а також
ставити в поїзди вантажні вагони, стан
яких не забезпечує збереження
вантажів, що перевозяться.

Пунктом 3.8 Роз'яснення Президії Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики вирішення спорів, що
виникають з перевезення вантажів
залізницею" №04-5/601 від 29.05.2002 року
зазначено, що відповідно до параграфу 1
Технічних умов розміщення та
закріплення вантажів на відкритому
рухомому складі, правильність
розміщення та закріплення вантажів
перевіряє залізниця.

Згідно абзацу 4 пункту 28 Правил
приймання вантажів до перевезення,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України №644 від 21.11.2000 року
встановлено, що вантажі, завантажені
відправниками у вагони відкритого типу
(платформи, напіввагони тощо),
приймаються залізницею до перевезення
шляхом візуального огляду вагона,
вантажу, його маркування (у т. ч.
захисного) та кріплення у вагоні без
перевірки маси та кількості вантажу.

Частиною 3 ст. 32 Статуту залізниць
України та п.4 Правил приймання
вантажів до перевезення передбачено
обов'язок відправника підготувати
вантаж до навантаження відповідно до
вимог, які забезпечували б збереження
його на всьому шляху перевезення та
екологічну безпеку та захист
навколишнього середовища, а не вагон.

Згідно даних накладної № 49052707 вантаж
завантажено у вагон відправником,
вантаж розміщено й закріплено згідно
СМГС Ср.2 ЇЗ-5 Гл. 1 п.4.1, п.4,3, п.8 прил.14.

На станції відправлення залізницею
будь-яких зауважень до стану вантажу та
вагону не було, наведене вище дає
підстави вважати, що нестача виникла
під час перевезення, оскільки після
візуального огляду вагону, вантажу,
його маркування та розміщення у вагоні,
залізницею на станції відправлення
вантаж був прийнятий без зауважень,
протікання вантажу не було виявлено,
про наявність заглиблень у вагоні
залізницею зазначено не було.

Зауважень з боку залізниці до
стану спірного вагону та вантажу у
ньому не було і на попутних залізничних
станціях від станції відправлення до
станції призначення, при цьому
відстань між станціями відправлення та
призначення 313км.

Враховуючи вищенаведене, суд
вважає, що залізниця не довела
відсутність своєї вини у виникненні
недостачі.

Відповідно до ст.130 Статуту залізниць
України право на пред'явлення до
залізниці претензій та позовів у разі
недостачі, псування або пошкодження
вантажу має одержувач - за умови
пред'явлення накладної, комерційного
акта і документа, що засвідчує
кількість і вартість відправленого
вантажу.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць
України передбачено, що вартість
вантажу визначається на підставі
загальної суми рахунка або іншого
документа відправника, який
підтверджує кількість і вартість
відправленого вантажу.

Відповідно до наявного в матеріалах
справи рахунку вантажовідправника № 863
від 16.02.2014р. вартість 1 тони вугілля АС
6-13 складає 826грн.80коп. з ПДВ.

Відповідно до ч.2 ст.114 Статуту
недостача маси вантажу, за яку
відшкодовуються збитки, в усіх
випадках обчислюється з урахуванням
граничного розходження визначення
маси вантажу і природної втрати
вантажу під час перевезення.

Згідно з п.27 Правил видачі вантажів,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України №644 від 21.11.2000 року,
вантаж вважається доставленим без
утрати, якщо різниця між масою,
вказаною в пункті відправлення в
залізничній накладній, та масою,
визначеною на станції призначення, не
перевищує норми природної втрати і
граничного розходження у визначенні
маси нетто. При видачі вантажів, маса
яких унаслідок їх властивостей
зменшується при перевезенні, норма
недостачі (сума норми природної втрати
та граничного розходження визначення
маси нетто) у даному спірному
перевезенні становить 1 % маси,
зазначеної в перевізних документах.

Нестача згідно комерційного акту БН
720708/79 від 19.02.2014 року у вагоні №65234924
складає 3100кг. Таким чином,
відповідальна недостача (з урахуванням
норми природної втрати та граничного
розходження визначення маси нетто 1 %
маси, зазначеної в перевізному
документі) у спірному вагоні складає
2,41т.

Як вбачається з розрахунку, що
міститься в позовній заяві, вартість
недостачі, яку позивач просить
стягнути з відповідача, розрахована з
урахуванням норми природної втрати
маси вантажу з застосуванням 1% маси,
зазначеної в перевізному документі, та
складає 1922грн.59коп. Розрахунок
позовних вимог є арифметично вірним.

Відповідач заперечень проти
розрахунку не надав.

У зв'язку з викладеним суд вважає,
що вимоги позивача обґрунтовані,
доведені належним чином та підлягають
задоволенню у розмірі 1922грн.59коп.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати при задоволенні позову
покладаються на відповідача.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст. 110, 113, 114, 129 Статуту залізниць
України, ст. ст.23, 26 Закону України „Про
залізничний транспорт", ст.ст. 15.04.2014р. 33,
43, 44, 49, ч., 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча», м. Маріуполь, до
Державного підприємства «Донецька
залізниця», м.Донецьк, про стягнення
збитків у розмірі 1922грн.59коп. -
задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства
«Донецька залізниця» (83000, м. Донецьк,
вул. Артема, 68, ) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Маріупольський
металургійний комбінат імені Ілліча»
(87504, м. Маріуполь, вул. Левченко,1, ) збитки у розмірі
1922грн.59коп. та судовий збір у розмірі
1827грн. 00коп.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В судовому засіданні 20.05.2014р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня підписання
рішення.

Повний текст
рішення буде складено і підписано
23.05.2014р.

Суддя
Ю.В. Макарова