ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2014 р.
Справа № 923/311/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Соловйова К.В. при
секретарі Степановій Н.Д., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1, м. Херсон

до: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2,
м. Херсон

про стягнення 8 500,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_3, уповн.
представник, адвокат, договір від
10.03.2014р., ордер серія ХС № 047960 від
11.03.2014р.;

від відповідача - ОСОБА_4, уповн.
представник, адвокат, угода від
16.10.2013р., ордер серія МК № 022586 від
27.03.2014р.

Обставини справи: провадження у справі
порушено за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (позивач) до Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 (відповідач) з
вимогами про стягнення 8 500,00 грн.
заборгованості за договором № 1/04-30
постачання товару від 30.04.2013р. Позов
обґрунтовано нормами ст.ст. 525, 526, 837, 882
Цивільного кодексу України,
ст.193 Господарського кодексу України
та твердженнями про невиконання
відповідачем зобов'язань за вказаним
договором перед позивачем.

15.05.2014р позивач надав суду додаткові
докази на обґрунтування позову (а.с.58-59).

05.05.2014р відповідач подав клопотання про
припинення провадження у справі, в
порядку п.5 ч.1 ст.80 ГПК України, у зв'язку
з наявністю між сторонами угоди про
передачу спорів, які пов'язані з
договором № 1/04-30 постачання товару від
30.04.2013р., на вирішення третейського суду
(а.с.47-48). У задоволенні цього клопотання
відповідачу відмовлено з підстав, які
наведено у мотивувальній частині
даного рішення.

06.05.2014р відповідач надав відзив на
позовну заяву (а.с.51-52), згідно з яким
просить відмовити у задоволенні
позову, у зв'язку із його
необґрунтованістю, стверджуючи про
недоведеність наданими позивачем
доказами тих фактичних обставин, на
яких ґрунтується позов, а також, на те,
що в обґрунтування позову позивач
посилається на неналежні у даному
випадку норми матеріального права.

15.05.2014р. відповідач надав суду
доповнення до цього відзиву, згідно з
якими стверджується про відсутність
будь-яких первинних документів, яким
було б зафіксовано фактичне виконання
позивачем або ж відповідачем їхніх
зобов'язань одне перед одним за
договором № 1/04-30 постачання товару від
30.04.2013р. (а.с.57).

Розгляд справи відкладався з 03.04.2014р. на
06.05.2014р. у зв'язку із невиконанням
відповідачем вимог суду, згідно з
ухвалою про порушення провадження у
даній справі, щодо надання суду
документів, які необхідні для розгляду
справи.

В судовому засіданні 06.05.2014р було
оголошено перерву до 06.05.2014р о 09-50 год.

В подальшому, в судовому засіданні
06.05.2014р. було оголошено перерву до
15.05.2014р. о 12-00 год.

Після завершення розгляду справи в
судовому засіданні 15.05.2014р., у
відповідності до ст.85 ГПК України, було
оголошено вступну та резолютивні
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши представників сторін, суд, -

в с т а н о в и в :

05.05.2014р. представником Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 подано
клопотання про припинення провадження
у справі, в порядку п.5 ч.1 ст.80 ГПК
України, у зв'язку з наявністю між
сторонами договору № 1/04-30 постачання
товару від 30.04.2013р. угоди про передачу
спорів, які пов'язані з цим договором,
на вирішення третейського суду.
Клопотання обґрунтовано положеннями
п.7.1. договору №1/04-30 постачання товару
від 30.04.2013р., згідно з яким: "Усі спори
між сторонами, з яких не було досягнуто
згоди, розв'язуються у відповідності до
законодавства України в Арбітражному
(третейському суді з зазначенням
конкретного третейського суду чи
вказати порядок формування цього
третейського суду)". Це положення
договору не відповідає вимогам ст.ст. 5
та 12 Закону України "Про третейські
суди" до третейської угоди, оскільки
наведене у п.7.1. договору поняття
"арбітражний суд" не застосовується у
Законі України "Про третейські суди" та
не є тотожнім поняттю "третейський
суд", визначення якого наведене у ст.2
цього ж Закону. У зв'язку із чим
клопотання відповідача не підлягає
задоволенню.

Також, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Згідно з
випискою (а.с.46) та витягами з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (а.с.30, 35-36,
41-42) ОСОБА_2 з 15.04.2003р. зареєстрований у
даному реєстрі як фізична
особа-підприємець, за основним видом
економічної діяльності - надання в
оренду й експлуатацію власного чи
орендованого нерухомого майна (код 68.20),
а також, за іншими видами економічної
діяльності, а саме: діяльність засобів
розміщування на період відпустки та
іншого тимчасового проживання (код 55.20),
діяльність ресторанів, надання послуг
мобільного харчування (код 56.10),
обслуговування напоями (код 56.30).

19.03.2013р. Державною податковою
інспекцією у м. Херсоні видано ОСОБА_2,
як суб'єкту господарювання, свідоцтво
платника єдиного податку (а.с.45) у якому
місцем провадження господарської
діяльності зазначено АДРЕСА_1, з
наступними видами господарської
діяльності: діяльність засобів
розміщування на період відпустки та
іншого тимчасового проживання (код 55.20),
діяльність ресторанів, надання послуг
мобільного харчування (код 56.10),
обслуговування напоями (код 56.30),
надання в оренду й експлуатацію
власного чи орендованого нерухомого
майна (код 68.20).

30.04.2013р. Фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 (надалі - позивач) та зазначений
ОСОБА_2 уклали договір постачання
товару відповідно до якого позивач
(виробник за договором) взяв на себе
зобов'язання виготовити та передати
ОСОБА_2 товар, а саме, покриття з
тентової тканини на металоконструкцію
за ціною обумовленою сторонами у
порядку та строки, які визначено цим
договором. Адресу, за якою буде
розміщений товар, зазначено у цьому
договорі як: Херсонська обл., смт.
Залізний Порт. Вказаний факт
встановлений ухвалою від 24.01.2014р.
Суворовського районного суду м.
Херсона та ухвалою від 19.02.2014р.
Апеляційного суду Херсонської області
(а.с.12-14), які набрали законної сили, у
зв'язку із чим приймається судом в
порядку ч.4 ст.35 ГПК України, як
доведений, а також, даний факт
додатково, підтверджений вказаним
укладеним між позивачем та ОСОБА_2
договором від 30.04.2013р. № 1/04-30 (надалі -
договір) (а.с.8).

З матеріалів даної справи слідує,
також, що ОСОБА_2 уклав договір, будучи
на дату укладання договору
зареєстрованим як суб'єкт
господарювання (фізична
особа-підприємець) в силу здійснення
власної господарської діяльності.

Згідно п.2.1. договору товар повинен бути
поставлений замовнику (ОСОБА_2.) не
пізніше 25 (двадцяти п'яти) днів із
моменту отримання позивачем повної
передоплати за товар. Відповідно ж до п.
3.1. та п. 3.2. договору ціна товару складає
23 500,00 грн., а розмір передоплати за
товар складає 15 000,00 грн.

Відповідно до п. 5.1. договору перехід
права власності на товар відбувається
з моменту підписання акту виконаних
робіт.

Відповідно до п. 6.1. договору цей
договір набирає чинності з моменту
підписання його сторонами і діє до
моменту підписання виконаних робіт.

05.06.2013р. позивачем складений акт № 05/06-01
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
згідно договору, а саме, послуг з
монтажу покриття з тентової тканини на
металоконструкцію, з загальною
вартістю робіт у сумі 23 500,00 грн. (без
ПДВ).

07.06.2013р. позивач надіслав ОСОБА_2 листа,
яким повідомив про виконання позивачем
своїх зобов'язань за договором, а саме,
про завершення монтажу тентового
покриття на умовах договору, та
запропонував ОСОБА_2 підписати акти
виконаних робіт, й направити
підписаний примірник цього акту
позивачеві (а.с.9-10).

Станом на теперішній час Фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_2 (надалі -
відповідач) не надано відповіді на
вказаний лист позивача та не
підписаний зазначений акт
здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Відповідно до ст. 173 Господарського
кодексу України господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управлена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. Згідно із ст. 174
Господарського кодексу України однією
з підстав виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір.

Відповідно до ч. 7 ст. 180 Господарського
кодексу України строком дії
господарського договору є час,
впродовж якого існують господарські
зобов'язання сторін, що виникли на
основ цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону та договору. До
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України. Згідно з ч. 2 ст. 193
Господарського кодексу України кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Згідно з ч. 7 ст. 193 цього ж кодексу
одностороння відмова від виконання
умов договору не допускається.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору, з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості. Згідно з
ст. 628 Цивільного кодексу України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства. При цьому, сторони мають
право укласти договір, в якому
містяться елементи різних договорів
(змішаний договір). До відносин сторін у
змішаному договорі застосовуються у
відповідних частинах положення актів
цивільного законодавства про договори,
елементи яких містяться у змішаному
договорі, якщо інше не встановлено
договором або не випливає із суті
змішаного договору.

За результатами проведеного судом
аналізу положень договору, згідно з
яким позивач зобов'язався виготовити
на замовлення відповідача та передати
відповідачеві, за відповідну плату,
певний товар, суд дійшов висновку про
те, що за своєю правовою природою
договір є договором підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного
кодексу України за договором підряду
одна сторона (підрядник) зобов'язується
на свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Згідно з ч. 2
цієї ж статті договір підряду може
укладатися на виготовлення, обробку,
переробку, ремонт речі або на виконання
іншої роботи з переданням її
результату замовникові. Відповідно до
ч. 1 ст. 843 Цивільного кодексу України у
договорі підряду визначається ціна
роботи або способи її визначення.

Згідно із ч. 2 ст. 4 3 ГПК України та ст. 33
ГПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відповідно до ч.4 ст.35 ГПК України
рішення суду з цивільної справи, що
набрало законної сили, є обов'язковим
для господарського суду щодо фактів,
які встановлені судом і мають значення
для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному

розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до п. 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів
бухгалтерського обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованим у
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за №168/704, із змінами та доповненнями
(надалі - Положення), первинні документи
- це документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення. Господарські операції - це
факти підприємницької та іншої
діяльності, що впливають на стан майна,
капіталу, зобов'язань і фінансових
результатів. Аналогічне визначення
терміну "первинний документ" містить у
собі ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", а саме, первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення. Відповідно
до ч. 1 ст. 9 цього ж Закону та п. 2.2
Положення первинні документи повинні
бути складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Відповідачем заперечується, а
позивачем не надано будь-яких доказів
фактичного виконання сторонами
договору від 30.04.2013р. № 1/04-30 постачання
товару передбачених цим договором
зобов'язань сторін.

Зокрема, відповідачем заперечується
факт здійснення передбаченої цим
договором передоплати за товар у сумі 15
000,00 грн. Доказів отримання такої
передоплати від відповідача не надано
суду й позивачем під час розгляду судом
даної справи.

Крім цього, позивачем не надано суду
будь-яких доказів виконання позивачем
та/або його працівниками виконання
зобов'язань позивача за вказаним
договором (виготовлення тентового
покриття та його монтажу за певною
адресою). Зокрема, вказаний факт
неможливо встановити з наданих суду
позивачем (у матеріали справи)
фотокарток змонтованого тентового
покриття. На цих фотокартках судом не
виявлено ознак того, що покриття,
зображення якого міститься на
фотокартках, виготовлено та
змонтовано, саме, позивачем та/або його
працівниками, а також, ознак того, що
дане покриття виготовлено та
змонтоване, саме, згідно договору від
30.04.2013р. № 1/04-30 постачання товару, а
також, що зазначене покриття
змонтоване, саме, на подвірні об'єкта
(домоволодіння), яке належить
відповідачеві, або яке
використовується відповідачем для
здійснення господарської
(підприємницької) діяльності.

Судом, також, враховано, що позивач та
вказане у його листі до відповідача
(а.с.9) місце монтажу тентового покриття
розташовані у різних населених пунктах
Херсонської області, проте позивач не
надав доказів (первинних документів) на
підтвердження відрядження працівників
позивача для виконання робіт по
вказаному об'єкту до с. Залізний Порт
Голопристанського р-ну.

Додатково, суд зазначає на відсутність
у матеріалах справи доказів ухилення
відповідача від отримання листа від
07.06.2013р. позивача (а.с.9), з доданим до
цього листа актом № 05/06-01
здачі-прийняття робіт (надання послуг).

Таким чином, обґрунтованість позовних
вимог не підтверджено доказами.

Додатково суд вважає за необхідне
зазначити про неналежність посилання
позивача в обґрунтування позову на
норми Цивільного кодексу, яким
врегульовано відносини будівельного
підряду. Так, відповідно до ч. 1 ст. 875
Цивільного кодексу України за
договором будівельного підряду
підрядник зобов'язується збудувати і
здати у встановлений строк об'єкт або
виконати інші будівельні роботи
відповідно до проектно-кошторисної
документації, а замовник
зобов'язується надати підрядникові
будівельний майданчик (фронт робіт),
передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх. При цьому, згідно з
частиною 2 цієї ж статті договір
будівельного підряду укладається на
проведення нового будівництва,
капітального ремонту, реконструкції
підприємств, будівель, споруд,
виконання монтажних,
пусконалагоджувальних та інших робіт,
нерозривно пов'язаних з
місцезнаходженням об'єкта.

Суд зазначає, що безпосередньо з
положень договору (характеристик
товару та місця його передачі) не
вбачається зазначеної у ч. 2 ст. 875
Цивільного кодексу України
нерозривної пов'язаності товару
(робіт), які передбачені договором, з
будь-яким конкретним
місцезнаходженням (певною будівлею,
спорудою, домоволодінням тощо). Доказів
такої нерозривної пов'язаності не
надано й позивачем під час розгляду
судом даної справи.

За вказаних встановлених судом
фактичних обставин та на підставі
наведених правових норм позовні вимоги
задоволенню не підлягають. У
задоволенні позову має бути
відмовлено.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, які
пов'язані з оглядом та дослідженням
речових доказів у місці їх знаходження,
оплатою послуг перекладача, адвоката
та інших витрат, пов'язаних з розглядом
справи. Згідно з ч.1 ст. 49 ГПК України
судовий збір покладається: у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною 5 цієї ж статті суми,
які підлягають сплаті за послуги
адвоката покладаються при відмові в
позові на позивача.

У зв'язку із відмовою у задоволенні
позову відсутні підстави для
покладання на відповідача судового
збору та витрат з оплати позивачем
послуг адвоката.

Додатково суд зазначає про те, що
навіть у разі задоволення позову
витрати з оплати позивачем послуг
адвоката згідно квитанції від 27.08.2013р.
(а.с.17) у сумі 1000,00 грн., не могли бути
покладені на відповідача судом,
оскільки дані витрати позивача не
пов'язані, саме, із розглядом судом
даної справи: згідно з зазначеною
квитанцією платіж за надання
адвокатських послуг був здійснений
позивачем на користь ФОП ОСОБА_5, а
інтереси позивача при розгляді даної
справи представляв адвокат ОСОБА_3, що
слідує з матеріалів цієї справи.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог
відмовити.

Повне рішення складено 27.05.2014 р.

Суддя
К.В. Соловйов