ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2014 р.
Справа № 7/5027/546/2011

Львівський апеляційний господарський
суд, в складі колегії:

Головуючого-судді:
Данко Л.С.,

Суддів:
Давид Л.Л.,

Якімець Г.Г.,

При секретарі судового засідання:
Кіт М.В.,

Розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали за апеляційною
скаргою Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» № 31/10-2600
від 28.04.2014 р. (вх. № 01-05/2212/14 від 12.05.2014 р.),

на ухвалу господарського суду
Чернівецької області від 23 квітня 2014
року

за скаргою стягувача: Дочірньої
компанії «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України», м. Київ,

на дії: Відділу примусового виконання
рішення управління державної
виконавчої служби головного
управління юстиції у Чернівецькій
області, м. Чернівці,

про: визнання неправомірними дій
Відділу примусового виконання рішення
управління державної виконавчої
служби головного управління юстиції у
Чернівецькій області, які полягають у
винесенні постанови про закінчення
виконавчого провадження від 10.02.2014 р. ВП
№ 28785706 з примусового виконання наказу
господарського суду Чернівецької
області від 15.08.2011 р. у справі № 7/5027/546/2011
та визнання незаконною постанову про
закінчення виконавчого провадження
від 10.02.2014 р. ВП № 28785706 з примусового
виконання наказу господарського суду
Чернівецької області від 15.08.2011 р.

у справі № 7/5027/546/2011 (суддя Гурин М.О.),

порушеній за позовом

Позивача: Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України», м. Київ,

До відповідача: Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Чернівцігаз», м. Чернівці,

Про стягнення заборгованості за
невиконання умов мирової угоди на
загальну суму 746068,44 грн.

За участю представників сторін:

від апелянта/стягувача/позивача:
Мицько Р.М. - п/к за довіреністю № 49/10 від
30.12.2013р.;

від боржника/відповідача: Попов В.Д. -
п/к за довіреністю № 05.1/42 від 11.01.2014р.;

від відділу примусового виконання
рішень: не прибув.

Права та обов'язки сторін визначені ст.
ст. 20, 22, 28 ГПК України. Заяв та клопотань
про відвід суддів - не надходило.

Представники апелянта/стягувача та
боржника подали спільне, письмове
клопотання про нездійснення технічної
фіксації судового процесу.

Відповідно до протоколу розподілу
справ КП «Документообіг господарських
судів» від 12.05.2014 р., дану справу
розподілено до розгляду судді -
доповідачу Данко Л.С.

Розпорядженням Голови Львівського
апеляційного господарського суду від
13.05.2014 р. у склад колегії для розгляду
справи № 7/5027/546/2011 господарського суду
Чернівецької області введено суддів -
О.В.Дякович та Г.Г.Якімець.

Ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 14.05.2014 року
прийнято апеляційну скаргу Дочірньої
компанії «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» за № 31/10-2600 від 28.04.2014 р. (вх. №
01-05/2212/14 від 12.05.2014 р.) до провадження та
розгляд скарги призначено на 28.05.2014
року, про що сторони були належним
чином повідомлені рекомендованою
поштою (докази - оригінали повідомлень
про вручення знаходяться в матеріалах
справи) (том ІІ, а. с. 5-7).

Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
27.05.2014 р. у склад колегії для розгляду
даної справи № 7/5027/546/2011 господарського
суду Чернівецької області, замість
судді Дякович О.В. (у зв'язку із
тимчасовою непрацездатністю) введено
суддю Давид Л.Л.

В судове засідання, яке відбулось 28.05.2014
р. представник апелянта/стягувача
прибув, через канцелярію суду подав
доповнення до апеляційної скарги за №
31/10-3011 від 15.05.2014 р. (вх. № 01-04/2737/14 від
19.05.2014 р.), в якому просить скасувати
ухвалу господарського суду
Чернівецької області від 23.04.2014 р. у
справі № 7/5027/546/2011, витрати по сплаті
судового збору покласти на
відповідача. Представник апелянта
надав пояснення аналогічні викладеним
в апеляційній скарзі та у доповненнях
до апеляційної скарги, доводи наведені
в апеляційній скарзі та доповненнях до
апеляційної скарги підтримав, просить
скасувати ухвалу господарського суду
Чернівецької області від 23.04.2014 р. у
справі № 7/5027/546/2011, витрати по сплаті
судового збору покласти на
відповідача.

Представник боржника/відповідача в
дане судове засідання прибув, через
канцелярію суду подав відзив на
апеляційну скаргу за вх. № 01-04/2916/14 від
27.05.2014 р., надав пояснення аналогічні
викладені у відзиві на апеляційну
скаргу, доводи наведені у відзиві
підтримав, просить ухвалу
господарського суду Чернівецької
області від 23.04.2014 р. залишити без змін,
а апеляційну скаргу Дочірньої компанії
«Газ України» Національної компанії
«Нафтогаз України» - без задоволення,
витрати зі сплати судового збору
залишити за Дочірньою компанією «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України».

Від Відділу примусового виконання
рішень представник не прибув, через
канцелярію суду подав відзив на
апеляційну скаргу за № 1354/03-14 від 26.05.2014
р. (вх. № 01-04/2917/14 від 27.05.2014 р.), просить
ухвалу господарського суду
Чернівецької області від 23.04.2014 р.
залишити без змін, апеляційну скаргу
Дочірньої компанії «Газ України»
Національної компанії «Нафтогаз
України» - без задоволення, всі витрати
зі сплати судового збору залишити за
Дочірньою компанією «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України».

Відповідно до вимог ст. 98 ГПК України,
про прийняття апеляційної скарги до
провадження господарський суд
виносить ухвалу, в якій повідомляється
про час і місце розгляду скарги.
Питання про прийняття апеляційної
скарги до провадження або відмову у
прийнятті до провадження апеляційний
господарський суд вирішує не пізніше
трьох днів з дня надходження
апеляційної скарги.

Частиною другою статті 102 ГПК України
визначено, що апеляційна скарга на
ухвалу місцевого господарського суду
розглядається протягом п'ятнадцяти
днів з дня постановлення ухвали про
прийняття апеляційної скарги до
провадження.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою Львівського апеляційного
господарського суду від 14.05.2014 р. участь
повноважних представників
обов'язковою не визнавалась, крім того,
сторін було належним чином повідомлено
про день, час та місце розгляду справи.

Крім того, нормами чинного
законодавства України не обмежено коло
осіб, які можуть представляти особу в
судовому процесі. Тому неможливість
представника відділу примусового
виконання судових рішень бути
присутнім у судовому засіданні не
перешкоджає реалізації права учасника
можливості скористатися правами ст. 28
ГПК України та ст. 244 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до абз. 1 п. 3.9.2.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 передбачено, що у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. Оскільки,
явка в судове засідання представників
сторін - це право, а не обов'язок, справа
може розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до приписів ст.ст. 67 та 77 ГПК
України, відкладення розгляду справи є
правом та прерогативою суду, основною
умовою для якого є не відсутність у
судовому засіданні представників
сторін, а неможливість вирішення спору
у відповідному судовому засіданні
(правова позиція викладена у постанові
Вищого господарського суду України від
15 липня 2013 року по справі № 6/175(2010).

Як уже було вище зазначено, у
матеріалах справи від Відділу
примусового виконання судового
рішення подано відзив на апеляційну
скаргу № 1354/03-14 від 26.05.2014 р. (вх. №
01-04/2917/14 від 27.05.2014 р.), відтак з
наведеного вбачається, що орган
виконання судових рішень був належним
чином повідомлений про день, час та
місце розгляду справи.

Згідно статті 99 ГПК України,
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення (ухвали) в
апеляційному порядку, користується
правами, наданими суду першої
інстанції.

З огляду на наведене колегія суддів
вважає розглянути справу № 7/5027/546/2011 по
суті без участі представника відділу
примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши матеріали
справи та наявні в ній докази,
перевіривши правильність застосування
матеріального та процесуального
законодавства, колегія суддів
Львівського апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що ухвалу місцевого господарського
суду слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення,
виходячи з наступного.

Ухвалою господарського суду
Чернівецької області від 23.04.2014 року у
справі № 7/5027/546/2011 (суддя М.О.Гурин)
скаргу стягувача: Дочірньої компанії
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» відхилено (том І, а. с. 230-234).

Не погоджуючись з ухвалою місцевого
суду апелянт/стягувач (Дочірня
компанія «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України») звернувся до Львівського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, просить скасувати
ухвалу господарського суду
Чернівецької області від 23.04.2014 р. у
справі № 7/5027/546/2011, витрати по сплаті
судового збору покласти на
відповідача.

19.05.2014 р. за вх. № 01-04/2737/14 скаржником
подано доповнення до апеляційної
скарги № 31/10-3011 від 15.05.2014 р. Підставою
для подання доповнення, як зазначає
апелянт, слугувало те, що на час
подання апеляційної скарги до
Львівського апеляційного
господарського суду, скаржник не
отримував повного тексту оскаржуваної
ухвали.

Апеляційну скаргу та доповнення до
апеляційної скарги мотивує тим, що
місцевим господарським судом порушено
норми матеріального та процесуального
права, оскільки, ухвала місцевого суду
прийнята з неповним з'ясуванням
дійсних обставин, що мають значення для
даної справи. Вважає, що місцевим судом
взято лише до уваги доводи боржника,
так як у мотивувальній частині
оскаржуваної ухвали зазначено лише
доводи боржника, доводи та твердження
які надавались стягувачем не
зазначено, що суперечить ст. 42 ГПК
України, щодо рівності усіх учасників
судового процесу перед законом і судом.
Також в доповненні до апеляційної
скарги зазначає, що ч. 4 ст. 117 ГПК
України чітко визначено, у яких
випадках наказ визнається таким, що не
підлягає виконанню повністю або
частково.

Щодо списання заборгованості апелянт
посилається на те, що заборгованість
ПАТ «Чернівцігаз» перед ДК «Газ
України» НАК «Нафтобаз України» не
підлягає списанню та врахування судом
зазначеного списання, на думку
скаржника, є безпідставним, оскільки
відповідно до ст. 2 Закону України «Про
деякі питання заборгованості за
спожитий природній газ та електричну
енергію» від 12.05.2011 р. (який набрав
законної сили 04.06.2011 р.) передбачено
списання заборгованості, а саме, що
заборгованість (у тому числі
підтверджена судовим рішенням) з пені,
штрафних та фінансових санкцій (три
відсотки річних та індекс інфляції),
які нараховані підприємствам
визначеним у ст. 1 цього Закону, на
заборгованість за природній газ,
спожитий ними у період з 1 січня 1997 року
по 1 січня 2011 року, і не плачена станом
на дату набрання чинності цим Законом
(п. 2.2 ст. 2 Закону). Відтак заявник
зазначає, що законодавець чітко
визначив два критерії, при сукупності
та наявності яких підлягає списанню
заборгованість з пені, штрафних та
фінансових санкцій, тобто за період з 1
січня 1997 року по 1 січня 2011 року та не
сплачена станом на дату набрання
чинності цим Законом (дата набрання
чинності 04.06.2011 р.).

Крім того зазначає, що п. 4 постанови
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження Порядку списання
заборгованості за природній газ та
електричну енергію» від 08.08.2011 р.
передбачено, списання обсягу
заборгованості за природній газ.
Відтак, апелянт/стягувач стверджує, що
для списання такої заборгованості
необхідно дотримання певних критерій,
а саме: існує судове рішення, яким
передбачено стягнення на користь
компанії пені, штрафу, інфляційних та 3%
річних, які станом на 04.06.2011 р. не були
сплачені, а відтак згідно Закону який
набрав чинності 04.06.2011 р. дана
заборгованість повинна бути
нарахована в обліку компанії до 04.06.2011
р., що є підтвердженням лист Державної
податкової адміністрації України від
20.06.2011 р. № 17016/7/24-0117 «Про виконання
закону України № 3320-VІ». Також звертає
увагу суду на те, що рішення місцевого
суду від 04.08.2011 р. по справі № 7/5027/546/2011
набрало законної сили 15.08.2011 р. після
набрання чинності Закону України «Про
деякі питання заборгованості за
спожитий природній газ та електричну
енергію», відтак заборгованість
боржника за рішенням місцевого суду на
підставі якого було видано наказ
господарського суду Чернівецької
області № 7/5027/546/2011 від 15.09.2011 р. не
підлягає списанню, оскільки станом на
04.06.2011 р. дана заборгованість в
бухгалтерському обліку суб'єктів
процедури списання відображена не
була.

Також скаржник посилається на те, що
постановою № 894 Кабінету Міністрів
України визначено, що під час не
завершеного судового процесу, розмір
штрафних санкцій визначається самими
суб'єктами списання «у відповідних
договорах, що укладаються відповідно
до Цивільного та Господарського
кодексу України», тобто, що для
списання заборгованості зі сплати
пені, штрафних та фінансових санкцій по
якій відсутнє судове рішення, що
набрало законної сили, передбачена
спеціальна процедура - підписання
відповідних договорів між учасниками
процедури списання, а тому є
безпідставним та необґрунтованим, на
думку апелянта, списання Боржником
заборгованості зі штрафних та
фінансових санкцій на підставі
протоколу Комісії з питань списання
заборгованості, оскільки між ДК «Газ
України» НАК «Нафтогаз України» та ПАТ
«Чернівцігаз» договорів, щодо списання
заборгованості зі сплати штрафних та
фінансових санкцій (індекс інфляції та
3% річних) не укладалось.

Звертає увагу суду на те, що станом на
час подання скарги на дії державної
виконавчої служби, заборгованість ПАТ
«Чернівцігаз» не сплачена та не
списана з бухгалтерського обліку ДК
«Газ України» НАК «Нафтогаз України».

Як встановлено місцевим господарським
судом, рішенням господарського суду
Чернівецької області від 04.08.2011 р.
задоволено позов Дочірньої компанії
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» до Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Чернівцігаз» про
стягнення заборгованості за
невиконання умов мирової угоди на
загальну суму 746068,44 грн. задоволено (том
І, а. с. 45-47).

У зв'язку з набранням рішенням законної
сили, 15.08.2011 р. господарським судом
Чернівецької області видано наказ №
7/5027/546/2011 про примусове виконання
рішення щодо стягнення з публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Чернівцігаз» (м. Чернівці, вул.
Винниченка, 9А, код 03336166) на користь
дочірньої компанії «Газ України»
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» (м. Київ, вул.
Шолуденка, 1, код 31301827) 660969,60 грн.
основного боргу, 64995,34 грн. інфляційних,
20103,50 грн. три проценти річних, 7461,00
державного мита та 236,00 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу (том І, а. с. 48).

З матеріалів справи вбачається,
постановою головного державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернівецькій
області від 22.09.2011 року відкрито
виконавче провадження ВП № 28785706 з
примусового виконання наказу
господарського суду Чернівецької
області №7/5027/546/2011 від 15.08.2011 року (том І,
а. с. 104-105).

В процесі виконання за виконавчим
провадженням було зупинено виконавче
провадження, що підтверджується
постановою від 14.06.2012 р. ВП № 28785706 (том І,
а. с. 63).

26.02.2012 р. головним державним виконавцем
Відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернівецькій області прийнято
постанову ВП № 28785706 про повернення
виконавчого документа стягувачеві (том
І, а. с. 92), з тих підстав, що боржник
листом від 30.12.2012 р. за № 05/2542 повідомив
орган виконання судових рішень про те,
що згідно Протоколу від 06.09.2011 року
комісією з питань списання
заборгованості ПАТ «Чернівцігаз» та
відповідно до Закону України «Про
деякі питання заборгованості за
спожитий природній газ та електричну
енергію», постанови КМ України від
08.09.2011 р. № 894 «Про затвердження Порядку
списання заборгованості за природній
газ та електричну енергію»
заборгованість списано. Згідно листа №
05/529 від 06.03.2012 р. судові витрати, ІТЗ
боржником сплачено відповідно до
наданих платіжних доручень.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою головного державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернівецькій
області від 10.02.2014 р. ВП № 28785706 було
закінчено виконавче провадження з
примусового виконання наказу
господарського суду Чернівецької
області від 15.08.2011 р. у справі № 7/5027/546/2011
на підставі п. 14 ч. 1 ст. ст. 49. 50 Закону
України «Про виконавче провадження» У
мотивувальній частині постанови
зазначено, що виконавче провадження
підлягає закінченню у разі списання
згідно із Законом України «Про деякі
питання заборгованості за спожитий
природній газ та електричну енергію»
заборгованості, встановленої рішенням
суду, яке підлягало виконанню на
підставі виконавчого документа (том І,
а. с. 127).

Місцевим господарським судом
встановлено, що 12.05.2011р. прийнятий Закон
України «Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію» № 3319-ІV.

На умовах, визначених цим Законом,
зокрема, підлягала списанню
заборгованість (у тому числі
встановлена судовими рішеннями) з пені,
штрафних та фінансових санкцій (три
відсотки річних та індекс інфляції),
які нараховані підприємствам,
визначеним у статті 1 цього Закону, на
заборгованість за природний газ,
спожитий ними у період з 1 січня 1997 року
по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом
на дату набрання чинності цим Законом
(п. 2.2. Закону).

Кабінетом Міністрів України на
виконання Закону України «Про деякі
питання заборгованості за спожитий
природний газ та електричну енергію»
прийнято постанову за № 894 від 08.08.2011р.,
якою затверджено «Порядок списання
заборгованості за природний газ та
електричну енергію» (далі за текстом -
Порядок).

Так, пунктом 4 Порядку визначено, що
обсяг заборгованості (у тому числі
реструктуризованої) за природний газ
визначається з урахуванням вимог
законодавства з питань інвентаризації
основних засобів, нематеріальних
активів, товарно-матеріальних
цінностей, коштів, документів та
розрахунків і списується:

учасниками процедури списання, що
здійснюють постачання природного
газу за регульованим тарифом або
виробляють, транспортують і
постачають теплову енергію, перед
дочірньою компанією «Газ України»
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" (далі - компанія «Газ
України») - у сумах, що обліковуються в
бухгалтерському обліку таких
учасників;

компанією «Газ України» - у сумах, що
обліковуються в її бухгалтерському
обліку, включаючи заборгованість
ліквідованих підприємств, що
виробляють, транспортують і
постачають теплову енергію.

У п. 5 Порядку вказано, що учасники
процедури списання, крім тих, що
зазначені у пункті 4 цього Порядку,
списують заборгованість за природний
газ в узгоджених сумах, що
обліковуються в їх бухгалтерському
обліку та підтверджуються актом
звіряння заборгованості, який
включає загальний обсяг
заборгованості та обсяг
заборгованості, яку передбачається
списати. При цьому списання
заборгованості учасниками процедури
списання, яким належить 50 і більше
відсотків акцій (часток, паїв) у
статутних капіталах господарських
товариств, частка держави в яких
становить 100 відсотків, здійснюється
за погодженням з органами,
уповноваженими управляти такими
учасниками.

Згідно п. 6 Порядку, для списання
заборгованості кожен учасник
процедури списання утворює комісію з
питань списання заборгованості, до
складу якої обов'язково входить
керівник такого учасника як голова
комісії та головний бухгалтер і яка
визначає обсяг заборгованості, що
підлягає списанню, у розрізі
контрагентів. Списання заборгованості
проводиться на підставі протоколів
зазначеної комісії, затверджених її
головою. Датою списання
заборгованості є дата затвердження
протоколу.

Заборгованість із сплати пені,
штрафних та фінансових санкцій (3
відсотки річних та індекс інфляції),
які нараховані учасникам процедури
списання на заборгованість за
природний газ, спожитий ними у період з
1 січня 1997 р. по 1 січня 2011 р., щодо
стягнення яких до набрання чинності
Законом (3319-17) розпочата процедура
судового врегулювання спору і
відсутнє судове рішення, яке набрало
законної сили, визначається у
відповідних договорах, що укладаються
між учасниками процедури списання
відповідно до Цивільного (435-15) та
Господарського (436-15) кодексів України
(п. 7 Порядку).

Учасники процедури списання подають
протягом 10 днів після затвердження
зазначеного в пункті 6 цього Порядку
протоколу, але не пізніше 31 грудня 2011 р.
кредиторам інформацію про суми
списаної заборгованості (основної
суми заборгованості, пені, штрафних
та фінансових санкцій) в розрізі
договорів щодо постачання природного
газу, а також видів заборгованості (п. 8
Порядку).

У п. 8 Порядку визначено, що компанія
«Газ України» здійснює списання
заборгованості (у тому числі
реструктуризованої) перед
Національною акціонерною компанією
"Нафтогаз України" в межах сум,
списаних компанією «Газ України»
учасникам процедури списання,
зазначеним у пункті 4 цього Порядку, та
заборгованості ліквідованих
підприємств, що виробляють,
транспортують і постачають теплову
енергію, та надсилає їй щомісяця
повідомлення про суму списаної
таким учасникам заборгованості та
суму заборгованості, що підлягає
списанню у бухгалтерському обліку
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України». Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» надсилає протягом семи днів
після списання заборгованості
компанії «Газ України» повідомлення
про суми списаної заборгованості в
розрізі договорів щодо постачання
природного газу, що є підставою для
такого списання в бухгалтерському
обліку зазначених компаній.

Отже, після набрання судовим рішенням
чинності (15.08.2011 р.) та до дати відкриття
виконавчого провадження (22.09.2011 р.),
боржник, у відповідності до приписів
Закону України «Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію» та згідно
«Порядку списання заборгованості за
природний газ та електричну енергію»,
затвердженого постановою КМ України №
894 від 08.08.2011р., здійснив списання
заборгованості, яка утворилась за
договором № 10/1-562 від 19.03.2001 р. та
мировою угодою № 6/1 від 16.03.2004 р. на суму
сумі 2829271,95 грн. укладених з ДК «Газ
України». Мирова угода, укладена
сторонами, затверджена 1хвалою
господарського суду Чернівецької
області від 17.03.2004 р. у справі № 6/1 (том І,
а.с. 21-22).

Списання коштів боржником зафіксовано
в Протоколі № 18 засідання комісії з
питань списання заборгованості ПАТ
«Чернівцігаз» (код 0336166) щодо
проведення списання заборгованості
відповідно до Закону України «Про
деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію» від 06.09.2011 р. (том І, а. с. 182), в
якому зазначено, що керуючись Законом
України «Про деякі питання
заборгованості за спожитий природній
газ та електричну енергію», постановою
Кабінету Міністрів України від 08
серпня 2011 року № 894 «Про затвердження
Порядку списання заборгованості за
природний газ та електричну енергію»,
«Інструкцією по інвентаризації
основних засобів, нематеріальних
активів, товарно-матеріальних
цінностей, грошових коштів і
документів та розрахунків»
(затвердженої Наказом Міністерства
фінансів України від 11 серпня 1994 року №
69) та на підставі даних бухгалтерського
обліку підприємства списати
заборгованість, яка утворилась по
договору № 10/1-562 від 19.03.2001 року та
мировою угодою № 6/1 від 16.03.2004 в сумі
2829271,95 гри., укладених з Дочірньою
компанією «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України». Інформація про суми списаної
заборгованості додається до цього
Протоколу (том І, а.с. 182) та є його
невід'ємною частиною.

Факт повідомлення боржником (ПАТ по
газопостачанню та газифікації
«Чернівцігаз») стягувача (ДК «Газ
України» НАК «Нафтобаз України») про
списання заборгованості
підтверджується письмовою інформацією
від 15.09.2011 р. за № 03/1368/1, яка отримана
скаржником 29.09.2011 р. за вх. №14570/2 (том І,
а. с. 200).

Як уже було вище зазначено у постанові
про повернення виконавчого документа,
боржник суму державного мита та витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу по судовій справі №
7/5027/546/2011, згідно мирової угоди від
16.03.2004 р. у розмірі 7697,00 грн. сплатив
платіжним дорученням № 250 від 27.01.2012 р.
(том І, а. с. 199).

Як вбачається з апеляційної скарги,
стягувач заперечує списання
заборгованості боржника перед
стягувачем, так як вважає, що дана
заборгованість перед ДК «Газ України»
не підлягає списанню, відповідно до ст.
2 Закону України «Про деякі питання
заборгованості за спожитий природній
газ та електричну енергію» від 12.05.2011 р.
(який набрав законної сили 04.06.2011 р.),
оскільки зазначеним Законом
передбачено списання заборгованості (у
тому числі підтверджена судовим
рішенням) з пені, штрафних та
фінансових санкцій (три відсотки
річних та індекс інфляції), які
нараховані підприємствам визначеним у
ст. 1 цього Закону, на заборгованість за
природній газ, спожитий ними у період з
1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, і не
плачена станом на дату набрання
чинності цим Законом (п. 2.2 ст. 2 Закону).
Відтак стягував/апелянт вважає, що
законодавець чітко визначив два
критерії, при сукупності та наявності
яких підлягає списанню заборгованість
з пені, штрафних та фінансових санкцій,
тобто за період з 1 січня 1997 року по 1
січня 2011 року та не сплачена станом на
дату набрання чинності цим Законом
(дата набрання чинності 04.06.2011 р.).

З приводу цього колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію», дія цього Закону поширюється,
зокрема, на суб'єктів господарювання,
що здійснюють постачання природного
газу та електричної енергії за
регульованим тарифом.

Згідно п.2.2 ст.2 цього Закону підлягає
списанню заборгованість (у тому числі
встановлена судовими рішеннями) з пені,
штрафних та фінансових санкцій (три
відсотки річних та індекс інфляції),
які нараховані підприємствам,
визначеним у статті 1 цього Закону, на
заборгованість за природний газ,
спожитий ними у період з 1 січня 1997 року
по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом
на дату набрання чинності цим Законом.

З матеріалів справи та із змісту
рішення господарського суду № 7/5027/546/2011
та ухвали від 17.03.2004 р. по справі № 6/1
вбачається, що періодом виникнення
заборгованості з основного грошового
зобов'язання (прострочення платежів),
на яку нараховані спірні суми, виникла
до 01.01.2004 р. по договору № 10/1-562 від
19.03.2001 р. та мировою угодою № 6/1 від
16.03.2004 р. Отже, дія вищевказаного Закону
поширюється на спірні правовідносини.

Порядок списання коштів, визначених
зазначеним вище Законом визначено в
Постанові Кабінету Міністрів № 894 від
08.08.2011р. «Про затвердження Порядку
списання заборгованості за природний
газ та електричну енергії». Так, у
відповідності до п.1 Порядку, він
визначає механізм списання
заборгованості (у тому числі
реструктуризованої) за природний газ
та електричну енергію, зокрема із
сплати пені, штрафних та фінансових
санкцій, що нараховані на
заборгованість за природний газ.

Відповідно до п.6 Порядку, для списання
заборгованості кожен учасник
процедури списання утворює комісію з
питань списання заборгованості, до
складу якої обов'язково входить
керівник такого учасника як голова
комісії та головний бухгалтер і яка
визначає обсяг заборгованості, що
підлягає списанню, у розрізі
контрагентів. Списання заборгованості
проводиться на підставі протоколів
зазначеної комісії, затверджених її
головою. Датою списання заборгованості
є дата затвердження протоколу.

У відповідності до вищевказаних норм
законодавства, боржником видано 05.09.2011
р. наказ № 158 «Про створення робочої
комісії з питань списання
заборгованості за природний газ» (том
І, а. с. 217-219).

Як уже було вище зазначено, 06.09.2011р.
відбулось засідання комісії з питань
списання заборгованості, на якому
прийнято рішення про списання
заборгованості, яка утворилась по
договору № 10/1-562 від 19.03.2001 р. та мировою
угодою № 6/1 від 16.03.2004 р. (том І, а.с. 23-24)
(мирова угода затверджена ухвалою
господарського суду Чернівецької
області від 17.03.2004 р. у справі № 6/1 (том І,
а.с. 21-22) в сумі 2829271,95 грн. (том І, а.с. 182),
про що стягувач був належним чином
повідомлений, що підтверджується
письмовою інформацією від 15.09.2011 р. за №
03/1368/1, яка отримана скаржником 29.09.2011 р.
за вх. №14570/2 (том І, а.с. 200).

Ухвала господарського суду
Чернівецької області від 17 березня 2004
р. у справі № 6/1 (том І, а.с. 21-22), якою
затверджено укладену сторонами мирову
угоду від 16.03.2004 року - не оскаржено,
вона набрала чинності відповідно до
приписів чинного законодавства.

Отже, на момент списання боржником
вищевказаної суми, розмір 3% річних та
інфляційних вже було визначено у
відповідності до приписів діючого
законодавства (вказана сума була
стягнута рішенням суду від 04.08.2011 р.).

Необхідно зауважити, що Верховний Суд
України у своїй постанові від 15.10.2013р.
(том І, а. с. 212) (за результатами розгляду
заяви дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" про перегляд
Верховним Судом України постанови
Вищого господарського суду України від
16 квітня 2013 року у справі №5011-27/6245-2012 за
позовом концерну "Міські теплові
мережі" до дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" про
зобов'язання вчинити дії) зауважив, що
односторонній протокол комісії з
питань списання заборгованості є
достатньою підставою для списання
заборгованості з пені, штрафних та
фінансових санкцій, відповідно до
пункту 2.2. статті 2 Закону України №
3319-VІ.

В зв'язку з вищенаведеним, місцевий суд
правильно дійшов до висновку, що дії
боржника по списанню спірних коштів є
правомірними та такими, що
відповідають приписам вищевказаного
Закону та Порядку.

При цьому, твердження скаржника про те,
що списання стягнутих рішенням суду 3%
річних та інфляційних повинно бути
здійснено шляхом укладення
відповідного договору згідно п. 7
Порядку, є неправомірними.

Так, редакція даного пункту фактично
регулює не порядок списання коштів у
разі відсутності відповідного
судового рішення, а спосіб визначення
їх розміру.

Зокрема, у відповідності до п.7 Порядку,
заборгованість із сплати пені,
штрафних та фінансових санкцій (3
відсотки річних та індекс інфляції),
які нараховані учасникам процедури
списання на заборгованість за
природний газ, спожитий ними у період з
1 січня 1997 р. по 1 січня 2011 р., щодо
стягнення яких до набрання чинності
Законом розпочата процедура судового
врегулювання спору і відсутнє судове
рішення, яке набрало законної сили,
визначається у відповідних договорах,
що укладаються між учасниками
процедури списання відповідно до
Цивільного та Господарського кодексів
України. Оскільки, сам порядок списання
визначений у п.6 Порядку та повністю
дотриманий боржником.

Крім того, на момент списання боржником
грошових коштів, суми 3% річних та
інфляційних, сума заборгованості вже
була визначена в судовому рішенні по
справі № 7/5027/546/2011, яке набрало
чинності, в зв'язку з чим ці суми окремо
не підлягають ще додатковому
узгодженню між сторонами шляхом
укладення договору, про який зазначено
у п.7 Порядку.

Статтею 598 ЦК передбачено, що
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом. В
цей же час, стягнуті рішенням суду
інфляційні та 3% річних вважаються
списаними 06.09.2011 р. у відповідності до
вищевказаного та Порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавче
провадження є завершальною стадією
судового провадження і являє собою
сукупність дій органів і посадових
осіб, що спрямовані на примусове
виконання рішень судів, які
проводяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначений цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Статтею 49 Закону України «Про
виконавче провадження» встановлені
підстави для закінчення виконавчого
провадження.

Так, постанова державного виконавця
від 10.02.2014 р. ВП № 28785706 про закінчення
виконавчого провадження містить
посилання на п. 14 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»,
згідно з якою виконавче провадження
підлягає закінченню у разі списання
заборгованості, встановленої рішенням
суду, яке підлягало виконанню на
підставі виконавчого документу, згідно
із Законом України «Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію».

Строк дії зазначеного Закону визначено
до 30.06.2012 року.

Разом з тим, враховуючи, що
заборгованість була списана та
сплачена боржником у повному обсязі,
відповідно до п.8 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»
фактичне виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим документом
є підставою для закінчення виконавчого
провадження.

Відтак, не зазначення або неправильне
зазначення правової підстави
(процесуальної норми) у постанові про
закінчення виконавчого провадження не
може бути підставою для визнання дій
державного виконавця неправомірними у
випадку прийняття правильного по суті
рішення.

Аналогічна позиція міститься у
постанові Вищого господарського суду
України від 10.07.2013 р. по справі №
5023/3418/11(49/206-10).

Таким чином, місцевим судом було вірно
встановлено, що у державного виконавця
були відсутні підстави для подальшого
здійснення виконавчого провадження за
наказом господарського суду
Чернівецької області від 15.08.2011 року у
справі № 7/5027/546/2011.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що при здійсненні
виконавчого провадження за наказом
господарського суду Чернівецької
області від 15.08.2011 року у справі №
7/5027/546/2011 державний виконавець діяв у
відповідності до Закону України «Про
виконавче провадження»

Також колегія суддів зазначає, що
стягувачем не надано доказів
оскарження у встановленому законом
порядку списання заборгованості по
Договору № 10/1-562 від 19.03.2001 р. та мировій
угоді № 6/1 (том І, а.с. 23-24).

Таким чином, місцевий суд при винесені
ухвали застосував норми закону, які
підлягали до застосування, побудував
рішення на доведених обставинах, що
мають значення для справи, висновки
суду відповідають обставинам справи, в
зв'язку з чим апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Інші твердження скаржника викладені в
апеляційній скарзі до уваги не
приймаються, оскільки вони не доведені
належними та допустимими доказами в
розумінні статей 33 та 34 ГПК України.

Згідно ст. 32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, належними та
допустимими доказами (ст. 34 ГПК
України).

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи все вищенаведене в
сукупності, колегія суддів Львівського
апеляційного господарського суду
прийшла до висновку, що апеляційну
скаргу апелянта/стягувача слід
залишити без задоволення, ухвалу
господарського суду Чернівецької
області від 23.04.2014 р. у справі № 7/5027/546/2011
- без змін.

Судовий збір за перегляд ухвали
місцевого суду в апеляційному порядку
покласти на апелянта/стягувача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 35, 43, 44 - 49, 99, 101,
103, 106, 121-2 Господарського
процесуального кодексу України,
Львівський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду
Чернівецької області від 23.04.2014 року у
справі № 7/5027/546/2011 залишити без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

2. Витрати зі сплати судового збору
за перегляд ухвали місцевого суду в
апеляційному порядку покласти на
апелянта/стягувача.

3. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття та може бути
оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи повернути
господарському суду Чернівецької
області.

Головуючий суддя
Данко Л.С.

Суддя
Давид Л.Л.

Суддя
Якімець Г.Г.

В судовому засіданні 28.05.2014 р.
оголошено резолютивну частину
постанови. Повний текст постанови
складено та підписано 03.06.2014 р.