ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ УХВАЛА
Справа № 8/31пд/2011(11/134пд
позовом Управління економіки, ринкових
відносин та інвестицій Алчевської
міської ради, м. Алчевськ Луганської
до Приватного вищого навчального
закладу "Вища школа бізнесу - Інститут
економіки та менеджменту", м. Алчевськ
Луганської області, -
про стягнення 113541 грн. 83 коп.,
розірвання договору оренди та
повернення орендованого майна.
Суддя господарського суду Луганської
області Середа А.П.,
при секретарі судового засідання
у присутності представників учасників
від позивача (скаржника) - Говорова О.О. -
головний спеціаліст-юрисконсульт, -
довіреність №6/01-06-1418 від 20.04.2011; Баєва
І.В. - головний спеціаліст відділу, -
довіреність №6/01-04-1069 від 04.04.2014;
від відповідача - представник не
від заінтересованої особи - Відділу
державної виконавчої служби
Алчевського міського управління
юстиції Луганської області -
представник не з'явився, -
розглянувши матеріали скарги, -
суть спору: 17.05.2010 позивач звернувся до
господарського суду Луганської
області з позовом (вих. №01-04-1681 від
30.04.2010), який містив вимоги про:
стягнення з відповідача основного
боргу за період з 01.01.2010 по 31.03.2010 у сумі
110.128,81 грн., пені у сумі 3153,80 грн. та 3%
річних у сумі 259,22 грн., нарахованих
позивачем з посиланням на неналежне
виконання відповідачем умов договору
оренди нежитлового приміщення
(будівлі) №82, укладеного між сторонами
розірвання вищезгаданого договору
оренди №82 від 02.02.1999;
зобов'язання відповідача повернути
нежитлове приміщення площею 3679,20 кв. м,
яке розташоване за адресою: Луганська
область, м. Алчевськ, вул. Чапаєва, 57, та
є предметом спірного договору оренди
нежитлового приміщення (будівлі) №82
У зв'язку з надходженням цього позову
судом було порушено провадження у
справі №11/134пд.
21.06.2010 позивач подав до суду заяву від
14.06.2010 за вих.№01-04-2247 - про збільшення
розміру позовних вимог, відповідно до
якої просить стягнути з відповідача
основний борг за період з 01.01.2010 до
грн., 3 % річних у сумі 811,37 грн., а також
розірвати договір оренди №82 від 02.02.1999
та зобов'язати відповідача повернути
нежитлове приміщення площею 3679,20 кв. м,
розташоване за адресою: Луганська
область, м. Алчевськ, вул. Чапаєва, 57, що
є предметом спірного договору (том 1,
Вказана заява була прийнята судом та
врахована при вирішенні спору по суті.
Рішенням господарського суду
Луганської області від 06.07.2010 у справі
№11/134пд, яке не оскаржувалося в
апеляційному порядку та набрало
законної сили, позовні вимоги (з
урахуванням заяви про їх збільшення)
задоволено повністю.

29.07.2010 господарським судом Луганської
області на користь позивача видано
накази № 11/134пд від 23.07.2010.

23.02.2011 відповідач у справі - Приватний
вищий навчальний заклад "Вища школа
бізнесу - Інститут економіки та
менеджменту" (далі - Вища школа)
звернувся до господарського суду з
заявою про частковий перегляд
вищезгаданого рішення суду за
нововиявленими обставинами (вих. №б/н
від 21.02.2011за), яка була прийнята судом до
розгляду та справі було надано
№8/31пд/2011 (11/134пд).

Ухвалою господарського суду від 21.03.2011
у справі №8/31пд/2011 (11/134пд), яка не
оскаржувалася та набрала законної
сили, у задоволенні вимоги про перегляд
рішення господарського суду
Луганської області від 06.07.2010 у справі
№ 11/134пд за нововиявленими обставинами
відмовлено.

11.03.2014 позивач (стягувач) - Управління
економіки, ринкових відносин та
інвестицій Алчевської міської ради
(далі - Управління) звернувся до
господарського суду Луганської
області зі скаргою від 04.03.2014 за вих. №
6/01-06-617 - на бездіяльність органів
Державної виконавчої служби України
(том 2, а.с.134-136), у якій просить:

- визнати неправомірною бездіяльність
начальника Відділу державної
виконавчої служби Алчевського
міського управління юстиції (далі -
ВДВС) по розгляду скарги заявника від
20.02.2014 № 6/01-06-481 на бездіяльність
державного виконавця по виконанню
рішення господарського суду
Луганської області від 06.07.2010 у справі
№ 11/134пд;

- визнати неправомірною бездіяльність
Відділу державної виконавчої служби
Алчевського управління по виконанню
рішення господарського суду
Луганської області від 06.07.2010 у справі
№ 11/134пд;

- зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Алчевського
міського управління юстиції здійснити
примусове виконання рішення
господарського суду Луганської
області від 06.07.2010 у справі № 11/134пд,
сплатити позивачу 212990,80 грн.,
присуджених за рішенням.

На підставі ст. 77 ГПК України розгляд
скарги було відкладено: з 24.03.2014 до
14.04.2014, з 14.04.2014 до 28.04.2014 та з 28.04.2014 до
12.05.2014 - у зв'язку з неявкою
представників відповідача та Відділу
державної виконавчої служби
Алчевського міського управління
юстиції (далі - ВДВС); з 12.05.2014 до 26.05.2014 - з
метою надання можливості учасникам
розгляду скарги подати додаткові
докази.

12.05.2014 стягувач звернувся до суду з
заявою від 12.05.2014 за вих. №б/н - про
продовження терміну розгляду скарги на
15 днів (том 2, а.с.211). Суд, розглянувши її,
керуючись ч.3 ст. 69 ГПК України,
продовжив зазначений термін на 15 днів, -
тобто до 26.05.2014.

До початку судового засідання 26.05.2014
від позивача (скаржника) надійшло
клопотання про відмову від здійснення
фіксації судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, яке судом задоволено.

У судовому засіданні він повністю
підтримав заявлені вимоги.

Відповідач до судового засідання не
з'явився без пояснення причин, хоча
належним чином був поставлений до
відома про дату, час та місце судового
слухання, що підтверджується
матеріалами справи (том 2, а.с.167-168; 207-208;
том3, а.с.19-20).

Заінтересована особа (ВДВС) до цього
судового засідання не з'явилася без
пояснення причин, витребувані судом
документи не надала, хоча належним
чином була поставлена до відома про
дату, час та місце судового слухання, що
підтверджується матеріалами справи
(том 3, а.с.16;17-18;19-20); проти скарги
заперечила, пославшись на те, що при
виконанні рішення господарського суду
у даній справі діяла у повній
відповідності до приписів Закону
України "Про виконавче провадження", на
підтвердження чого надала
документальні докази (відзив на скаргу
від 08.05.2014 за вих. № 933) (том 2, а.с.212).

Стягувач (скаржник) не заперечив проти
розгляду скарги за відсутності
відповідача та ВДВС.

З урахуванням викладеного, приймаючи
до уваги обставини справи та наявні у
ній докази, а також те, що термін
розгляду скарги (з урахуванням факту
його продовження на 15 днів) добігає
кінця сьогодні, тобто 26.05.2014, - що
унеможливлює подальше відкладення її
розгляду, - керуючись ст.ст.43,22,32-34,36,43,69
та 75 ГПК України, суд вважає за можливе
здійснити розгляд скарги по суті у
цьому судовому засіданні за
відсутності відповідача та
заінтересованої особи, - на підставі
наявних у справі доказів.

Підчас розгляду скарги суд враховує, що
статтею 1212 ГПК України питання щодо
процесуального порядку розгляду
скарги на дії підрозділу Державної
виконавчої служби спеціально не
врегульовано.

У абзаці другому пункту 9.9 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17.10.2012 №9 "Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України"
роз'яснено, що при вирішенні питань, які
виникають в ході розгляду скарг на
рішення, дії або бездіяльність
посадових осіб Державної виконавчої
служби, до заяв учасників виконавчого
провадження (заявників) мають
застосовуватися положення ГПК, якими
врегульовано аналогічні питання,
зокрема, статей 2,18,21,22,26,29,31,41,42,62,
пунктів 1-3, 5,6,9 частини першої статті 63,
статті 64, розділів ХІ, ХІІ, ХІІ1 ГПК тощо.

Заслухавши стягувача (скаржника),
дослідивши наявні докази та доводи
учасників розгляду скарги, суд
встановив наступне.

21.01.2011 на підставі заяви Управління
економіки відділом державної
виконавчої служби Алчевського
міського управління юстиції відкрито
виконавче провадження №23933601 (том 2,
а.с.137).

Стягувач у скарзі стверджує, що ВДВС не
вжито заходів, спрямованих на
примусове виконання рішення
господарського суду у справі №11/134пд
від 23.07.2010, а відповідно до витягу з
Єдиного державного реєстру виконавчих
проваджень (далі - ЄДРВП) №76418 від 11.04.2014
(том 2, а.с.174-175) виконавче провадження
№23933601 закрито 15.11.2012 на підставі п.8 ч.1
ст. 49 Закону України "Про виконавче
провадження", - що і стало підставою для
його звернення до суду з цією скаргою.

Ця думка суперечить доказам, наданим до
справи самим стягувачем.

Так, він надав до справи
постанову ВДВС від 21.01.2011 - про
відкриття виконавчого провадження
№23933601 (том 2, а.с.137), яким боржнику
(відповідачу) було надано строк до
29.01.2011 - для добровільного виконання
рішення суду.

Оскільки у зазначений у постанові
термін відповідач добровільно рішення
суду не виконав, ВДВС 17.02.2011 (том 2,
а.с.197-198), 25.05.2011 (том 2, а.с.199-200), 30.05.2011 (том
2, а.с.201-202), 20.12.2011 (том 2, а.с.177-180); 22.12.2011
(том 2, а.с.181-183); 26.12.2011 (том 2, а.с.184-187);
27.12.2011 (том 2, а.с.188-190); 28.12.2011 (том 2,
а.с.191-192), 29.12.2011 (том 2, а.с.193-194), 11.01.2012 (том
2, а.с.195-196) - здійснив опис майна, яке
йому належить, та передав його на
відповідальне зберігання до
Управління комунальним майном
Алчевської міської ради.

Постановою ВДВС від 31.01.2011 це виконавче
провадження було приєднане до
зведеного виконавчого провадження
№25419027 на загальну суму 2.132.462,69 грн., яке
знаходиться у провадженні ВДВС
Алчевського міського управління
юстиції (том 2, а.с.214).

Судом під час розгляду скарги було
вжито заходів до перевірки факту
закриття виконавчого провадження
№23933601, - при цьому встановлено, що його
закриття місця не мало, оскільки
постанова з цього приводу ВДВС не
виносилася, у виконавчому провадженні
вона відсутня, що підтверджується
також і протоколом ознайомлення з
останнім від 24.04.2014, а представник ВДВС
у судовому засіданні пояснив, що факт
внесення вищезгаданого запису до
Єдиного державного реєстру виконавчих
проваджень є помилковим.

До такого висновку суд дійшов,
дослідивши зміст витягу з ЄДРВП №76418
від 11.04.2014 (том 2, а.с.174-175), з якого
вбачається, що запис про закриття
виконавчого провадження внесено 15.11.2012,
але виконавчі дії, зокрема, мали місце і
впродовж 2013 року.

З наданих ВДВС до справи
документальних доказів вбачається, що
ним, починаючи з 14.02.2011, було вжито низку
інших (крім накладення арешту) заходів,
спрямованих на виявлення грошових
коштів на рахунках боржника у
банківських установах (том 2, а.с.215;247-248
та ін.), а також рухомого та нерухомого
майна, яке йому належить (том 2, а.с.225-226;
237; том 3, а.с.3); ним же накладено арешт на
майно боржника, а саме:

на кошти у банківських установах: 14.02.2011
(том 2, а.с.216-217); 07.06.2011 (том 2, а.с.227); 11.07.2011
(том 2, а.с.228-229); 02.12.2011 (том 2, а.с.236,239);

на 4 транспортні засоби (автомобілі, у
т.ч. легкові): 01.08.2011 (том 2, а.с.231), які
оголошені у розшук: постановами від
01.08.2011 (том 2, а.с.232), від 02.12.2011 (том 2,
а.с.238); факт спрямування цих постанов
для реального виконання
підтверджується службовим листуванням
(том 2, а.с.244-245; том 3, а.с.1-2;4;6;8).

З долученого до справи службового
листування між ВДВС та банківськими
установами видно, що вищезгадані
постанови про арешт грошових коштів
відділом були спрямовані для реального
виконання (том 2, а.с.233-234;240-243;246 та ін.).

ВДВС вживалися також інші заходи,
спрямовані на примусове виконання
вищезгаданого рішення суду (том 2,
а.с.234-235;249-250; та ін.), у т.ч. 07.06.2011
винесено постанову про призначення
експертної оцінки вилученого у
боржника майна, а також запропоновано
стягувачам за зведеним виконавчим
провадженням авансувати витрати на
проведення експертної оцінки (том 2,
а.с.212; та ін.).

Заперечуючи проти скарги, ВДВС,
зокрема, стверджує, що ним у період з
20.12.2011 по 12.03.2012 повністю виконано
рішення суду в частині звільнення
нежитлової будівлі площею 3679,20 м2, яка
знаходиться за адресою: місто Алчевськ,
вул. Чапаєва, 57 (том 2, а.с. 212).

У судовому засіданні стягувач
підтвердив цей факт.

Наполягаючи на неправомірності дій
ВДВС під час розгляду скарги стягувача
від 20.02.2014 за вих. №6/01-06-481, зміст якої
практично аналогічний змісту скарги,
яка є предметом цього судового
розгляду (том 2, а.с.138-140), він (стягувач)
стверджує, що відділом рішення по
скарзі від 20.02.2014 не прийнято та
відповідь на неї не надано (том 2,
а.с.134-136).

Такого висновку він дійшов з
урахуванням того, що скаргу ВДВС
отримав 20.02.2014, що документально
підтверджено (том 2, а.с.138), але у
10-денний строк, встановлений статтею 82
Закону України "Про виконавче
провадження", відповідь на неї не надав.

ВДВС, заперечив проти цих доводів
скаржника та на їх спростування надав
до справи лист-відповідь від 07.03.2014 за
вих.№5645 (том 3, а.с.10), з якого
вбачається, що він містить відповіді на
питання, поставлені Управлінням у
скарзі від 20.02.2014.

Шляхом дослідження змісту наданого
відділом до справи витягу з журналу
реєстрації вихідної кореспонденції
ВДВС за 2014 рік суд встановив, що
відповідь на його скаргу від 20.02.2014
надана 07.03.2014 за вих. №5645 (том 3, а.с.11-12).

Стягувач стверджує, що він не отримував
таку відповідь, а про її існування
дізнався під час розгляду
господарським судом його скарги від
04.03.2014 за вих. №6/01-06-617 (том 2, а.с.134-136).

На його думку, підтвердженням
правомірності такого його висновку є
протокол ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження від 24.04.2014
(доданий до справи), у якому відсутнє
посилання на зазначений лист ВДВС від
07.03.2014 за вих.№5645.

Заперечуючи проти доводів скаржника у
цій частині, представник ВДВС у
судовому засіданні, яке відбулося
12.05.2014, пояснив, що згаданий
лист-відповідь від 07.03.2014 за вих.№5645
станом на 24.04.2014 знаходився разом з
документами про розгляд скарги від
20.02.2014, а не у виконавчому провадженні.

Скаржник не спростував доводи відділу
у цій частині.

Управління економіки, ринкових
відносин та інвестицій Алчевської
міської ради стверджує, що воно не
отримувало жодної з пропозицій ВДВС
про авансування витрат для здійснення
експертної оцінки вилученого у
боржника майна.

Заперечуючи проти доводів скаржника у
зазначеній частині, ВДВС стверджує, що
про необхідність авансування витрат на
експертну оцінку вилученого у боржника
майна він неодноразово письмово
повідомляв стягувачів зведеного
виконавчого провадження №25419027, у т.ч. і
скаржника, - на підтвердження чого
надав до справи листи, спрямовані на
його адресу, а саме: від 24.04.2013 за вих.
№7746 (том 3, а.с.5); від 26.06.2013 за вих. №12448
(том 3, а.с.7); від 28.11.2013 за вих. № 25536 (том 3,
а.с.9).

Стягувач заперечив факт отримання цих
листів та у судовому засіданні
повідомив, що під час попереднього
(тобто до 24.04.2014) ознайомлення
Управління з матеріалами виконавчого
провадження такі листи у ньому були
відсутні, - але документальних доказів
щодо цього до справи не надав. Крім
того, він вважає, що ВДВС мав можливість
здійснити авансування витрат для
експертної оцінки майна боржника за
рахунок коштів виконавчого
провадження або коштів, які
перебувають на депозитному рахунку
відділу державної виконавчої служби, а
не за рахунок коштів Управління.

Дослідження судом протоколу
ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження від 24.04.2014
показало, що у ньому містяться
посилання на копії листів ВДВС на
адресу Управління від 24.04.2013, від 26.06.2013
та від 28.11.2013 - про необхідність
авансування витрат на експертну оцінку
вилученого у відповідача (боржника)
майна.

Заперечуючи проти доводів ВДВС,
скаржник стверджує, що згадані
документи, на його думку, відділом були
виготовлені після звернення
Управління з цією скаргою до
господарського суду з метою введення
останнього в оману, - але жодного доказу
у цій частині до справи не надало.

З урахуванням вищевикладеного суд
критично оцінює доводи Управління,
викладені у скарзі.

Заслухавши стягувача (скаржника),
дослідивши та оцінивши наявні у справі
докази, суд дійшов висновку, що скарга
підлягає задоволенню частково з огляду
на наступне.

Як сказано у статті 1 Закону
України від 21.04.1999 року №606-ХІУ "Про
виконавче провадження" (далі - ЗУ
№606-ХІУ) (у редакції Закону України від
04.11.10 року №2677-УІ), виконавче
провадження - це сукупність дій органів
і посадових осіб, зазначених у цьому
Законі, спрямовані на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Частиною 1 ст. 2 цього Закону
визначено, що примусове виконання
рішень здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України "Про
державну виконавчу службу".

Відповідно до ст. 5 Закону вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.

Як зазначено у ст. 8 названого
Закону, сторонами виконавчого
провадження є стягувач і боржник.

Державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового
виконання рішень неупереджено,
своєчасно і у повному обсязі вчиняти
виконавчі дії. Він здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
у документі на примусове виконання
рішення у спосіб та у порядку,
встановленому виконавчим провадженням
і цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону
сторони мають право оскаржувати
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця з питань
виконавчого провадження у порядку,
встановленому цим Законом.

Згідно п.1 ч.2 ст. 17 Закону "Про
виконавче провадження" наказ
господарського суду підлягає
виконанню державною виконавчою
службою, - при цьому підставою для
відкриття виконавчого провадження є
заява стягувача (п.1 ч.1 ст. 19 Закону).

Постанова про відкриття
виконавчого провадження виноситься у
порядку, встановленому статтею 25
Закону, з обов'язковим наданням
боржнику строку для добровільного
виконання рішення суду.

З наданих до справи доказів
вбачається, що ВДВС дотримався цих
приписів чинного законодавства при
вирішенні питання про відкриття
виконавчого провадження.

Статтею 32 Закону "Про виконавче
провадження" визначено перелік заходів
примусового виконання рішень, до числа
яких, зокрема, віднесено: звернення
стягнення на кошти та інше майно
(майнові права) боржника, у т.ч. якщо
вони перебувають в інших осіб або
належать боржникові від інших осіб;
інші заходи, передбачені рішенням.

З обставин справи відомо, що
предметом стягнення за рішенням суду є
грошові кошти.

Частина друга ст. 52 вищеназваного
Закону містить припис: стягнення за
виконавчими документами звертається в
першу чергу на кошти боржника у гривнях
та іноземній валюті, інші цінності, у
т.ч. кошти на рахунках і вкладах
боржника у банках та інших фінансових
установах.

З наявних у справі доказів, про
які сказано вище у цій ухвалі, видно, що
ВДВС було вжито заходів до накладення
арешту на грошові кошти боржника, які
знаходяться у банківських установах,
але при цьому було встановлено або їх
відсутність на рахунках боржника (том 2,
а.с.233;243;246), або їх недостатність для
виконання рішення суду (том 2, а.с.234; 240),
або неприпустимість звернення
стягнення на такі кошти в силу приписів
чинного законодавства (том 2, а.с.234).

За таких обставин ВДВС правомірно
вжив інших заходів, спрямованих на
примусове виконання рішення суду, а
саме: шляхом накладення арешту на інше
майно боржника та вилучення його, - що у
справі документально підтверджено.

Що стосується посилання відділу
на необхідність здійснення оцінки
вилученого у боржника майна, то така
його думка ґрунтується на приписах ст.
13 Закону України "Про виконавче
провадження", згідно якій для
з'ясування та роз'яснення питань, що
виникають під час здійснення
виконавчого провадження і потребують
спеціальних знань, державний
виконавець з власної ініціативи або за
заявою сторін призначає своєю
постановою експерта або спеціаліста, а
для оцінки майна - суб'єктів оціночної
діяльності - суб'єктів господарювання, -
при цьому вони мають право на
винагороду за надані ними послуги.

Згідно ст.41 названого Закону (у
редакції, чинній на час розгляду судом
цієї скарги) витрати органів державної
виконавчої служби, пов'язані з
організацією та проведенням
виконавчих дій щодо забезпечення
примусового виконання рішень, є
витратами виконавчого провадження, до
числа яких віднесено: авансовий внесок
стягувача на організацію та проведення
виконавчих дій; стягнутих з боржника
витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, а також
інших надходжень, що не суперечать
законодавству.

Статтею 42 Закону "Про виконавче
провадження" встановлено, що з метою
провадження виконавчих дій стягувач
може за погодженням з державним
виконавцем внести на відповідний
рахунок органу державної виконавчої
служби певну грошову суму для
здійснення необхідних витрат або
покриття їх частини, якщо інше не
передбачено цим Законом. Після
завершення виконавчого провадження
авансовий внесок повністю
повертається стягувачу, якщо інше не
передбачено цим Законом.

ВДВС стверджує, що постанова про
необхідність авансування витрат
виконавчого провадження ним винесена
07.06.2011 (том 2, а.с.212; та ін.); крім того, з
цією метою ним неодноразово на адресу
стягувача спрямовувалися листи, про
які йдеться вище у цій ухвалі.

В силу статті 5 Закону "Про
виконавче провадження" вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на всій території
України.

Скаржник не дотримався цих
приписів Закону в частині вирішення
(узгодження з ВДВС) питання про
авансування витрат виконавчого
провадження.

Суд вважає, що стягувачем у порядку та у
спосіб, встановлені чинним
законодавством, не спростовано доводи
ВДВС у цій частині, - а тому вимога
скаржника про визнання неправомірною
бездіяльності відділу державної
виконавчої служби Алчевського
міського управління юстиції при
виконанні рішення господарського суду
Луганської області у справі №11/134пд
задоволенню не підлягає, у т.ч. і з
огляду на недотримання скаржником,
зокрема, приписів ст. 5 Закону в частині
вирішення (узгодження з ВДВС) питання
про авансування витрат виконавчого
провадження.

З тих же підстав не підлягає
задоволенню скарга в частині вимоги
про зобов'язання Відділу державної
виконавчої служби Алчевського
міського управління юстиції здійснити
примусове виконання рішення
господарського суду Луганської
області від 06.07.2010 у справі № 11/134пд, -
сплатити позивачу 212990,80 грн.,
присуджених за рішенням.

Розглянувши вимоги скаржника про
визнання неправомірною бездіяльності
ВДВС під час розгляду скарги заявника
від 20.02.2014 за вих.№6/01-06-481 з виконання
рішення господарського суду
Луганської області від 06.07.2010 у справі
№ 11/134пд, - суд дійшов висновку, що вони
підлягають задоволенню з огляду на
таке.

Частиною восьмою ст. 82 Закону "Про
виконавче провадження" встановлено, що
скарга на рішення, дії або
бездіяльність органів державної
виконавчої служби підлягає розгляду
начальником орану у десятиденний
строк. За результатами її розгляду він
виносить постанову про її задоволення
чи відмову, яка у десятиденний строк
може бути оскаржена до вищестоящого
органу державної виконавчої служби
або до суду. Скарга, подана без
додержання вимог, викладених у частин
шостій цієї статті, розглядається
начальником відділ у порядку,
встановленому Законом України "Про
звернення громадян".

Згідно частині шостій (фактично -
сьомій) ст. 82 названого Закону скарга у
виконавчому провадженні подається у
письмовій формі та має містити:

1)найменування органу державної
виконавчої служби, до якого вона
подається;

2)повне найменування (ім'я) стягувача та
боржника, їх місце проживання чи
перебування (для фізичних осіб) або
місцезнаходження (для юридичних осіб),
а також найменування (ім'я)
представника сторони виконавчого
провадження, якщо скарга подається
представником;

3)реквізити виконавчого документа (вид
документа, найменування органу, що його
видав, день видачі та номер документа,
його резолютивна частина);

4)зміст оскаржуваних рішень, дій чи
бездіяльності та норму закону, яку
порушено;

5)викладення обставин, якими скаржник
обґрунтовує свої вимоги;

6)підпис скаржника або його
представника із зазначенням дня
подання скарги.

Дослідження судом змісту скарги
Управління економіки від 20.02.2014 (том 2,
а.с.138-140) показало, що вона відповідає
вимогам вищецитованої статті Закону, а
тому у ВДВС під час її розгляду були
відсутні підстави для надання
відповіді у термін понад 10 днів.

Факт порушення останнього у справі
документально доведено, про що сказано
вище у цій ухвалі.

З урахуванням викладеного скарга у
зазначеній частині підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного,
ст.ст.1,2,5,8,12,15,17,19,25,27,31,32 та 52 Закону
України від 21.04.1999 року №606-ХІУ "Про
виконавче провадження", керуючись
ст.ст.43,47,32-34,36,43,75,86 та 1212 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд Луганської області

У Х В А Л И В
:

1.Скаргу Управління економіки,
ринкових відносин та інвестицій
Алчевської міської ради Луганської
області на дії Відділу державної
виконавчої служби Алчевського
міського управління юстиції
Луганської області від 04.03.2014 за вих.
№6/01-06-617 - задовольнити частково.

2.Визнати неправомірною бездіяльність
Відділу державної виконавчої служби
Алчевського міського управління
юстиції Луганської області, пов'язану з
порушенням десятиденного терміну для
наданням відповіді на скаргу
Управління економіки, ринкових
відносин та інвестицій Алчевської
міської ради від 20.02.2014 за вих. №6/01-06-481,
встановленого частиною восьмою статті
82 Закону України від 21 квітня 1999 року
№606-ХІУ "Про виконавче провадження".

3.У задоволенні решти вимог, викладених
у скарзі Управління економіки,
ринкових відносин та інвестицій
Алчевської міської ради Луганської
області на дії Відділу державної
виконавчої служби Алчевського
міського управління юстиції
Луганської області від 04.03.2014 за вих.
№6/01- 06-617, - відмовити.

Суддя
А.П.Середа