ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

19 травня 2014 року
Справа № 913/1014/14

Провадження №8/913/1014/14

За позовом Приватного
акціонерного товариства
"Сєвєродонецьке об'єднання Азот", м.
Сєвєродонецьк Луганської області,

до Приватного акціонерного товариства
"Армопласт", м. Сєвєродонецьк
Луганської області, -

про стягнення 77000 грн. 00 коп..

Суддя господарського суду Луганської
області Середа А.П.,

при секретарі судового засідання
Скоковій К.Л.,

у засіданні брали участь:

від позивача - Керімов Р.Р. -
представник, - довіреність №05/14 від
13.11.2013;

від відповідача - представник не
з'явився, -

розглянувши матеріали справи, -

ВСТАНОВИВ:

суть спору: позивачем заявлено вимогу
про стягнення з відповідача
заборгованості з плати за земельний
сервітут за період з квітня по жовтень
2013 року включно у сумі 77000,00 грн.,
нарахованої ним з посиланням на
неналежне виконання відповідачем умов
договору з встановлення земельного
сервітуту, укладеного між сторонами
09.10.2012, державна реєстрація 31.10.2012 за
№08.

У зв'язку з надходженням позову
господарським судом Луганської
області порушено провадження у справі
№913/1014/14.

На підставі ст. 75 ГПК України
розгляд справи було відкладено з 05.05.2014
до 19.05.2014 - у зв'язку з неявкою
відповідача та невиконанням ним вимог
суду про надання документів та доказів.

До початку судового засідання 19.05.2014
від позивача надійшло клопотання про
відмову від здійснення фіксації
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу, яке судом задоволено.

У судовому засіданні він заявлені
вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач відзив на позовну заяву та
витребувані судом документи не надав,
до судового засідання, призначеного на
19.05.2014, не з'явився без пояснення причин,
хоча належним чином був поставлений до
відома про дату, час та місце судових
слухань, що підтверджується
матеріалами справи (а.с.1;46;55-56; та ін.), у
т.ч. письмовими повідомленнями
оператора поштового зв'язку про
вручення уповноваженій особі
відповідача 19.04.2014 - ухвали суду про
порушення провадження у справі та
призначення її до слухання (а.с.46); 08.05.2014
- ухвали про відкладення її розгляду.

За таких обставин у суду маються
достатні підстави для висновку, що ним
вжито належних заходів, спрямованих на
повідомлення відповідача про дату, час
та місце судових слухань.

Позивач не заперечив проти розгляду
справи за відсутності відповідача.

З урахуванням викладеного, приймаючи
до уваги обставини справи та наявні у
ній докази, керуючись ст.ст.43,ч.3 ст.22,
ст.ст.32-34,36,43 та 75 ГПК України, суд вважає
за можливе здійснити розгляд спору по
суті у цьому судовому засіданні за
відсутності відповідача, - на підставі
наявних у справі доказів.

Заслухавши позивача, дослідивши наявні
докази, суд встановив наступні
фактичні обставини справи.

09.10.2012 між позивачем (власник) та
відповідачем (сервітуарій) у простій
письмовій формі укладено договір з
встановлення сервітуту, відповідно до
якого власник надає сервітуарію право
обмеженого постійного користування
земельною ділянкою, яка знаходиться з
адресою: м. Сєвєродонецьк, вул.
Пивоварова, 5 Луганської області, а
сервітуарій зобов'язується сплачувати
власнику плату за сервітут у розмірі та
порядку, визначених цим договором
(п.1.1).

Додатком №1 до договору та його
невід'ємною частиною є план зовнішніх
меж земельної ділянки (п.1.2) (оригінал
додатку оглянуто судом).

Метою встановлення цього
сервітуту є забезпечення сервітуарію
можливості проходу, проїзду
транспортними засобами по пішохідних
та проїздних дорогах як через прохідні,
так і у межах промислового майданчика
Приватного акціонерного товариства
"Сєвєродонецьке об'єднання Азот" (далі -
ПрАТ "Сєвєродонецьке об'єднання "Азот"")
відповідно до плану-схеми (п.1.4).

До числа обов'язків сервітуарія
віднесено, зокрема, обов'язок своєчасно
вносити плату за встановлення
сервітуту відповідно до вимог договору
(п.2.17).

Сервітут встановлено на період з
моменту державної реєстрації до 01.08.2017
(п.3.2).

Встановлений договором сервітут
є платним (п.4.1). Місячна плата становить
9166,67 грн. (без ПДВ), яка нараховується
щомісячно (п.4.2) та повинна вноситися на
користь власника протягом 10 днів з дати
виписки ним рахунку. У випадку, якщо
сервітуарій не отримав рахунок до 15
числа місяця, наступного за звітним,
він зобов'язаний внести плату до 20
числа місяця, наступного за звітним
(п.4.3).

Плата за сервітут може бути
переглянута власником за умов,
визначених у п.4.5 договору.

Сторона, яка не виконує або
неналежним чином виконує свої
зобов'язання за договором, зобов'язана
відшкодувати іншій стороні збитки, що
виникли під час цього невиконання або
неналежного виконання обов'язків (п.5.1).

Державну реєстрацію договору
здійснено 31.10.2012 за №08
(а.с.15-19).

На підтвердження виконання умов
договору зі свого боку, а також
заявлених позовних вимог позивач надав
до справи наступні документальні
докази, а саме:

1)рахунки на оплату земельного
сервітуту за період з квітня по жовтень
2013 року включно: №85291 від 30.04.2013, №85405
від 31.05.2013, №85471 від 30.06.2013, №85592 від
31.07.2013, №85680 від 31.08.2013, №85772 від 30.09.2013 та
№85889 від 31.10.02013 на суму 11000,00 грн. кожний
(а.с.20-26), кожен з яких відповідач
отримав 09.12.2013, поштою (а.с.27);

2)акти прийому-передачі товарної
продукції (надання послуг) за період з
квітня по жовтень 2013 року включно,
кожен з яких підписано сторонами та
скріплено їх печатками (а.с.31-37).

Цей спір виник з наступних підстав.

З обставин справи вбачається, що
відповідач, отримавши від позивача
вищезгадані рахунки, не вжив заходів до
їх оплати.

З метою спонукання його до вчинення
таких дій позивач 24.10.2013 за вих. №35-фо/2149
спрямував на його адресу претензію, яка
містить пропозицію про сплату боргу у
встановленому законом прядку (а.с.28).

Відповідач отримав дану претензію
28.10.2013 (а.с.30), але заходів до сплати
боргу не вжив, - що стало підставою для
звернення позивача з цим позовом до
суду.

Відповідач позов не спростував та не
оспорив.

Заслухавши позивача, оцінивши наявні у
справі докази, суд дійшов висновку, що
позов підлягає задоволенню повністю з
наступних підстав.

Згідно частинам 1-2 статті 11
Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ)
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими
актами, але за аналогією породжують
цивільні права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків (ч. 1 ст. 202 ЦКУ).

За загальним правилом договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків (частина 1 ст. 626 ЦКУ); він є
обов'язковим до виконання сторонами
(ст. 629 ЦКУ).

З норми, викладеної у частині 1 ст.
179 Господарського кодексу України, а
також аналізу спірного договору
вбачається, що він належить до числа
господарських договорів.

Договір земельного сервітуту є
різновидністю договорів на право
тимчасового користування земельною
ділянкою.

Дослідження судом змісту
договору, укладеного між сторонами,
показало, що він відповідає приписам
глави 16 розділу ІІІ Земельного кодексу
України (далі - ЗКУ).

Так, відповідно до ст. 98 Кодексу
право земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою
(ділянками).Земельні сервітути можуть
бути постійними і строковими.
Встановлення земельного сервітуту не
веде до позбавлення власника
земельної ділянки, щодо якої
встановлений земельний сервітут, прав
володіння, користування та
розпорядження нею. Земельний сервітут
здійснюється способом, найменш
обтяжливим для власника земельної
ділянки, щодо якої він встановлений.

Статтею 99 названого Кодексу
визначено перелік видів земельного
сервітуту, у т.ч.: а) право проходу та
проїзду на велосипеді; б) право проїзду
на транспортному засобі по наявному
шляху.

Порядок встановлення земельного
сервітуту врегульовано статтею 100 ЗК
України, у т.ч. шляхом укладення
договору, який підлягає державній
реєстрації в порядку, встановленому
для державної реєстрації прав на
нерухоме майно.

Використання землі в Україні є платним.
Об'єктом плати за землю є земельна
ділянка. Плата за землю справляється
відповідно до закону (ст. 206 Земельного
кодексу України).

Конкретний термін внесення плати
за користування земельним сервітутом
сторони визначили у п.4.3 договору.

Уклавши договір, сторони набули
низку прав та зобов'язань.

Зобов'язанням є правовідносини, в
яких одна сторона (боржник) зобов'язана
виконати на користь іншої сторони
(кредитора) певні дії (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші і т.д.) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
зобов'язання (ч. 1 ст.509 ЦКУ).

Згідно ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу
України (далі - ГКУ) господарським
визнається зобов'язання, що виникає
між суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
Господарським кодексом, в силу якого
один суб'єкт (зобов'язана сторона, у
тому числі боржник) зобов'язаний
вчинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського
характеру на користь іншого суб'єкта
(виконати роботу, передати майно,
сплатити гроші, надати інформацію
тощо), або утриматися від певних дій, а
інший суб'єкт (управнена сторона, у
тому числі кредитор) має право вимагати
від зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Одностороння відмова від
зобов'язання є неприпустимою (ст. 525
ЦКУ).

Відповідно до ст.526 ЦКУ (ст.193
ГК України) зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦКУ встановлено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк
(термін).

Суд вважає, що позивач у порядку та у
спосіб, встановлені чинним
законодавством, довів факт
невиконання відповідачем основного
грошового зобов'язання за договором з
встановлення земельного сервітуту від
09.10.2012, державна реєстрація від 31.10.2012,
№08, на сумі 77000,00 грн., - тобто
з боку відповідача має місце неналежне
виконання умов укладеного між
сторонами договору (порушення
зобов'язання).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання) (ст.
610 ЦКУ).

Згідно п.п.3 та 4 статті 611 Кодексу у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки та відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Частинами 1 та 2 статті 612 ЦКУ
визначено, що боржник вважається таким,
що прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення.

З урахуванням викладеного та
наявних у справі доказів суд вважає, що
позивач належним чином довів
наявність вини відповідача у
невиконанні умов договору, а тому
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності його
вини (умислу чи необережності), якщо
інше не встановлено законом або
договором (частина 1 ст.614 ЦКУ).

Боржник, який порушив
зобов'язання, повинен відшкодувати
кредиторові спричинені збитки. Розмір
збитків, спричинених порушенням
зобов'язання, доказується кредитором
(частини 1 та 2 ст.623 ЦКУ).

В силу статті 625 названого Кодексу
сторона, яка порушила грошове
зобов'язання, повинна сплатити на
користь іншої сторони борг.

Позивач висунув вимогу тільки про
стягнення основного боргу, що є його
правом.

Спосіб захисту порушеного права
ним обрано у відповідності до вимог ст.
16 Цивільного та ст.20 Господарського
кодексів України.

За таких обставин позовні вимоги
підлягають задоволенню повністю з
підстав, про які йдеться вище у цьому
рішенні.

Відповідно до приписів ст.ст.44 та 49 ГПК
України суд сплату судового збору
покладає на відповідача.

На підставі викладеного,
ст.ст.11,16,509,525,526,529,530,549,611,612,614,623-625,655,692
Цивільного кодексу України, ст.ст.20,173,193
Господарського кодексу України;
ст.ст.98-100,206 Земельного кодексу України,
керуючись ст.ст.43,47,22,32-34,43,44,49,75,82,84 та 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд Луганської
області

В И Р І Ш
И В :

1.Позов Приватного акціонерного
товариства "Сєвєродонецьке об'єднання
Азот" до Приватного акціонерного
товариства "Армопласт" - про стягнення
77000 грн. 00 коп. - задовольнити повністю.

2.Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "Армопласт",
ідентифікаційний код 04681296, яке
знаходиться за адресою: місто
Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, 30/1
Луганської області, - на користь
Приватного акціонерного товариства
"Сєвєродонецьке об'єднання Азот",
ідентифікаційний код 33270581, яке
знаходиться за адресою: місто
Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, 5
Луганської області, - основний борг за
користування земельним сервітутом у
сумі 77000 (сімдесят сім тисяч) грн. 00 коп.,
а також витрати по сплаті судового
збору у сумі 1827 (одна тисяча вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп.; видати наказ
після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст.85 ГПК України у
судовому засіданні 19.05.2014 оголошено
лише вступну та резолютивну частини
рішення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання, оформленого
відповідно до ст. 84 ГПК України.

Рішення складено у повному обсязі
та підписано - 21 травня 2014 року.

Суддя
А.П.Середа