ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2014 р.
Справа № 922/4189/13

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов
О.О., суддя Шевель О.В.

при секретарі Деркач Ю.О.

за участю представників сторін:

позивача - Шкурупій О.І. - голова
правління,

відповідача - Левченко І.К. (довіреність
від 20.11.2013р. №33-21/41228)

3-ї особи - не з`явився,

3-ї особи - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу ЗАТ
"Старокостянтинівський хлібзавод"
(вх.№810Х/2) на рішення господарського
суду Харківської області від 19
листопада 2013 року по справі №922/4189/13
(суддя Бринцев О.В.),

за позовом Закритого акціонерного
товариства "Старокостянтиніський
хлібзавод", м.Старокостянтинів,

за участю 1) третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача - Товариство
з обмеженою відповідальністю "Авена",
м.Київ,

2) третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - ВДВС
Старокостянтинівського районного
управління юстиції,
м.Старокостянтинів,

до Публічного акціонерного товариства
"УкрСиббанк", м.Харків,

про припинення іпотеки на майно, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року позивач, Закрите
акціонерне товариство
"Старокостянтиніський хлібзавод",
звернувся до господарського суду з
позовом до Публічного акціонерного
товариства "УкрСиббанк" про припинення
іпотеки на нерухоме майно, яке належить
ЗАТ "Старокостянтинівський хлібозавод"
та є предметом іпотеки відповідно
іпотечного договору від 16.11.2007р.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 19 листопада
2013р. по справі №922/4189/13 (суддя Бринцев
О.В.) в задоволенні позову відмовлено
повністю.

ЗАТ "Старокостянтинівський хлібзавод"
з рішенням місцевого господарського
суду не погодилось та звернулось до
Харківського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
незаконність оскаржуваного рішення,
просить скасувати рішення
господарського суду Харківської
області від 19.11.2013р. по справі №922/4189/13
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити повністю.

Скарга позивача мотивована тим, що
виконавче провадження, згідно наказів
господарського суду Хмельницької
області №16/2146-10 від 10.02.2011р. та №15/2149-10
від 17.02.2011р. щодо звернення стягнення на
предмет іпотеки, відповідно
іпотечного договору від 16.11.2007р.
закрито, виконавчий документ повернуто
стягувачу без виконання. А тому, на
думку скаржника, для існування
зобов'язань по іпотечному договору від
16.11.2007р., укладеному між сторонами у
справі, не має правових підстав.

Також, в судовому засіданні, апелянт,
посилаючись на статтю 58 Конституції
України, зазначив, що при прийнятті
оскаржуваного рішення господарським
судом не вірно застосовані норми
Закону України «Про іпотеку» в
редакції, чинній на момент відкриття
виконавчого провадження 05.09.2011р.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 04.04.2014р.
апеляційну скаргу ЗАТ
"Старокостянтинівський хлібзавод" на
рішення господарського суду
Харківської області від 19.11.2013р. по
даній справі було прийнято до
провадження та призначено її до
розгляду на 20.05.2014р.

У судовому засіданні 20.05.2014р. апелянт
підтримав вимоги апеляційної скарги в
повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечував з
підстав зазначених у відзиві (вх.№3909
від 19.05.2014р.) на апеляційну скаргу,
просив суд рішення суду першої
інстанції по даній справі залишити без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Представники третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору на стороні позивача у судове
засідання не з'явились, хоча належним
чином був повідомлений про час та місце
розгляду справи.

Відповідно до статті 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у
справі і додатково поданими доказами
повторно розглядає справу. Додаткові
докази приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників присутніх
сторін, дослідивши доводи апеляційної
скарги, в межах вимог, передбачених ст.
101 ГПК України, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
обставин справи та доказів на їх
підтвердження, а також правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Харківського
апеляційного встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом позову по даній справі є
припинення іпотеки на нерухоме майно,
яке належить позивачу та є предметом
договору іпотеки від 16.11.2007 року,
укладеним між Закритим акціонерним
товариством "Старокостянтинівський
хлібозавод" (позивач по справі) та
Акціонерним комерційним іноваційним
банком "УкрСиббанк" (правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
"УкрСиббанк" відповідно до Витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців -
відповідач по справі).

Вказаний іпотечний договір укладений з
метою забезпечення виконання
зобов'язань ТОВ "Авена" за кредитними
договорами № 0 від 15.11.2007р. та №
0 від 15.11.2007р.

Предметом договору іпотеки є нерухоме
майно - цілісний майновий комплекс, що
розташований на земельній ділянці
площею 1,113 га та складається з:
головного корпусу площею 2898,0 кв.м.,
будівлі основного складу площею 459,8
кв.м., будівлі механічної майстерні
площею 94,7 кв.м., магазину "Хліб" площею
137,7 кв.м., трансформаторної площею 31,7
кв.м., будівлі млина площею 130,7 м.кв.,
електростанції площею 74,7 кв.м.,
прохідної площею 34,6 кв.м., гаражів,
зерноскладу площею 58,3 кв.м., що
знаходиться за адресою Хмельницька
область, м. Старокостянтинів, вул.
Михайла Стельмаха, будинок 2. Вказаний
майновий комплекс належить позивачу на
Свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, виданого виконавчим
комітетом Старокостянтинівської
міської ради 02.11.2007р., на підставі
рішення від 11.10.2007р. за № 476, та
зареєстровано Старокостянтинівським
БТІ в Реєстрі прав власності на
нерухоме майно 06.11.2007р. за
реєстраційним номером 1079032.

Як вбачається з матеріалів справи, 26
січня 2011 року та 02 лютого 2011 року
господарським судом Хмельницької
області були прийняті рішення по
справах № 16/2146-10 та № 15/2149-10, відповідно,
якими звернено стягнення на майно:
цілісний майновий комплекс, який
належить ЗАТ "Старокостянтинівський
хлібозавод", та є предметом іпотеки
відповідно до іпотечного договору від
16.11.2007р.

На виконання вказаних рішень 10.02.2011р. та
17.02.2011р. було видано відповідні накази.

05.09.2011р. державним виконавцем відділу
ДВС Староконстянтинівського
управління юстиції прийнято постанову
про відкриття виконавчого провадження
на підставі наказів господарського
суду Хмельницької області №16/2146-10 від
10.02.2011р. та №15/2149-10 від 17.02.2011р. (т. І, а.с.
84-85, 90-91).

В рамках виконавчого провадження
здійснено оцінку спірного нерухомого
майна, відповідно до якої майно
позивача оцінено у 2849965,00 грн.

Призначені на 24.04.2012р. прилюдні торги
спірного нерухомого майна в рамках
виконавчого провадження не відбулись,
у зв'язку з відсутністю покупців. Про
зазначене свідчить наявний в
матеріалах справи лист
Спеціалізованого підприємства
„Юстиція" №218/12 від 04.05.2012р. (а.с. 175 т. 1).

Відповідно до акту переоцінки спірного
майна від 04.05.2012р. органом ДВС було
здійснено переоцінку майна позивача, в
результаті якої його вартість знижена
до 2165973,40 грн., про що сторонам
направлено відповідний акт листом ДВС
від 04.05.2012р. за вих. № 5202 (а.с.177 т. 1).

Відповідно до листа Спеціалізованого
підприємства "Юстиція", 08.06.2012р.
повторні прилюдні торги спірного майна
позивача за новою стартовою ціною -
2165973,40 грн. знов не відбулись, у зв'язку з
відсутністю покупців. Відповідний лист
було направлено сторонам виконавчого
провадження 13.06.2012р. за вихідним № 335/12
(т. І, а.с. 179).

15.06.2012р. відділ ДВС
Старокостянтинівського районного
управління юстиції звернувся до ПАТ
"УкрСиббанку" з листом - пропозицією №
6863 щодо залишення стягувачем за собою
не проданого на повторних прилюдних
торгах майна позивача.

26.06.2012р. ПАТ "УкрСиббанк" направив ДВС
лист № 30-32-275, в якому відповідно до ст. 62
Закону України "Про виконавче
провадження" відмовився використати
право залишення за собою непроданого
майна. (т. І, а.с. 182).

26.06.2012р. постановами відділу ДВС
Старокостянтинівського РУЮ виконавчі
документи відносно боржника - ЗАТ
"Старокостянтинівський хлібозавод"
були повернуті стягувану - ПАТ
"УкрСиббанк" без виконання.

12.07.2012р. ПАТ "УкрСиббанк" вдруге
пред'явив накази господарського суду
Хмельницької області №16/2146-10 від
10.02.2011р. та №15/2149-10 від 17.02.2011р. до
виконання Державним виконавчим
відділом ДВС Старокостянтинівського
районного управління юстиції. У зв'язку
з чим, 12.07.2012р. державним виконавцем
відділу ДВС Старокостянтинівського
району РУЮ прийнято постанови про
відкриття виконавчого провадження за
наказами №16/2146-10 та №15/2149-10 про
звернення стягнення на цілісний
майновий комплекс.

Постановою органу ДВС від 17.07.2012р.
призначено ОСОБА_3, як суб'єкта
оціночної діяльності, для здійснення
оцінки спірного майна в рамках
виконавчого провадження.

Згідно листа Начальника відділу ДВС
Старокостянтинівського району РУЮ від
05.11.2013р. № 10398 стягувача повідомлено про
необхідність авансування виконавчого
провадження, зокрема про здійснення
оплати витрат на проведення експертної
оцінки арештованого майна в рамках
виконавчого провадження (а.с. 189 т. 1).

14.11.2013р. ПАТ "УкрСиббанк" листом надано
відповідь, що лист органу ДВС від
05.11.2013р. перебуває на розгляді
керівництва ПАТ "УкрСиббанк" та про
результати його розгляду буде надано
додаткову відповідь по суті.

Звертаючись до суду з даним позовом,
ЗАТ «Старокостянтинівський хлібзавод»
посилаючись на ст. 49 Закону України
«Про іпотеку», вказав, що враховуючи, що
іпотекодержатель не скористався
правом придбати предмет іпотеки за
початковою ціною шляхом заліку своїх
забезпечених вимог в рахунок ціни
майна за результатами торгів, подальше
існування іпотеки порушує права
позивача як власника предмета іпотеки
на вільне розпорядження належним йому
майном, гарантоване статтею 319
Цивільного кодексу України, оскільки
право іпотеки вичерпано й подальше
утримання майна під забороною
безпідставне.

Відмовляючи у задоволенні позову,
господарський суд Харківської області
дійшов висновку про необґрунтованість
позовних вимог у даній справі, оскільки
відповідач вдруге звернувся до відділу
виконавчої служби для пред'явлення
наказів господарського суду
Хмельницької області №16/2146-10 від
10.02.2011р. та №15/2149-10 від 17.02.2011р. про
звернення стягнення на цілісний
майновий комплекс позивача до
виконання. Постановами органу ДВС від
12.07.2012р. за цими наказами було відкриті
виконавчі провадження, які на даний час
тривають. Тому, на думку господарського
суду посилання позивача на ст. 49 Закону
України «Про іпотеку» безпідставні.

З даним висновком погоджується колегія
суддів, з наступних підстав.

Відповідно до статті 17 Закону України
«Про іпотеку», іпотека припиняється у
разі: припинення основного
зобов'язання або закінчення строку дії
іпотечного договору; реалізації
предмета іпотеки відповідно до цього
Закону; набуття іпотекодержателем
права власності на предмет іпотеки;
визнання іпотечного договору
недійсним; знищення (втрати) переданої
в іпотеку будівлі (споруди), якщо
іпотекодавець не відновив її. Якщо
предметом іпотечного договору є
земельна ділянка і розташована на ній
будівля (споруда), в разі знищення
(втрати) будівлі (споруди) іпотека
земельної ділянки не припиняється; з
інших підстав, передбачених цим
Законом.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» встановлено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Відповідно до положень статті 62 ЗУ «Про
виконавче провадження», реалізація
арештованого майна, крім майна,
вилученого з обігу згідно із законом,
та майна, зазначеного в частині восьмій
статті 57 цього Закону, здійснюється
шляхом його продажу на прилюдних
торгах, аукціонах або на комісійних
умовах.

Рухоме майно, вартість якого не
перевищує сто п'ятдесят
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, товари побутового вжитку, а
також інше рухоме майно (у разі якщо
стягувач не заперечує проти цього)
реалізуються на комісійних умовах.
Нерухоме майно, транспортні засоби,
повітряні, морські та річкові судна
реалізуються виключно на прилюдних
торгах (аукціонах).

У відповідності до частини 5 цієї
статті, не реалізоване на прилюдних
торгах, аукціонах або на комісійних
умовах протягом двох місяців майно
підлягає уцінці державним виконавцем,
що проводиться в десятиденний строк з
дня визнання прилюдних торгів чи
аукціону такими, що не відбулися, або
закінчення двомісячного строку
реалізації майна на комісійних умовах.
Майно може бути уцінене не більш як на 30
відсотків. У разі нереалізації майна в
місячний строк з дня проведення уцінки
воно повторно уцінюється в такому
самому порядку, але не більш як на 50
відсотків початкової вартості майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про іпотеку» протягом десяти днів з
дня оголошення прилюдних торгів
такими, що не відбулися,
іпотекодержателі та інші кредитори
боржника відповідно до пріоритету їх
зареєстрованих вимог мають право
придбати предмет іпотеки за початковою
ціною шляхом заліку своїх забезпечених
вимог в рахунок ціни майна.

Приписами частини 3 цієї статті
передбачено, якщо іпотекодержатель не
скористався правом, передбаченим
частиною першою цієї статті, за
результатами третіх прилюдних торгів,
іпотека може бути припиненою за
рішенням суду.

Частиною 6 статті 62 ЗУ «Про виконавче
провадження» встановлено, що у разі
якщо в місячний строк з дня проведення
повторної уцінки майно не реалізовано
на прилюдних торгах, аукціонах або на
комісійних умовах, державний
виконавець повідомляє про це стягувачу
і пропонує йому вирішити питання про
залишення за собою нереалізованого
майна, крім майна, конфіскованого за
рішенням суду.

Частиною 7 цієї статті також
регламентовано, у разі якщо стягувач у
п'ятнадцятиденний строк з дня
отримання повідомлення державного
виконавця письмово не заявив про своє
бажання залишити за собою
нереалізоване майно, арешт з майна
знімається і воно повертається
боржникові. У разі відсутності в
боржника іншого майна, на яке може бути
звернено стягнення, виконавчий
документ повертається стягувачу без
виконання.

Згідно до ст. 47 ЗУ "Про виконавче
провадження" виконавчий документ, на
підставі якого відкрито виконавче
провадження, за яким виконання не
здійснювалося або здійснено частково,
повертається стягувачу у разі, якщо
стягувач відмовився залишити за собою
майно боржника, не реалізоване під час
виконання рішення.

У відповідності до положень ч. 5 цієї ж
статті повернення виконавчого
документа стягувачу з підстав,
передбачених цією статтею, не
позбавляє його права повторно
пред'явити виконавчий документ до
виконання протягом строків,
встановлених статтею 22 цього Закону.

Отже, як було зазначено раніше, листом -
пропозицією № 6863 від 15.06.2012р. відділ ДВС
Старокостянтинівського районного
управління юстиції запропонував ПАТ
"УкрСиббанку" залишити за собою не
продане на повторних прилюдних торгах
спірне майно боржника. Проте, ПАТ
"УкрСиббанк" не скористався своїм
правом залишати за собою це майно, у
зв'язку з чим, 26.06.2012р. постановами
відділу ДВС Старокостянтинівського
РУЮ виконавчі документи відносно
боржника - ЗАТ "Старокостянтинівський
хлібозавод" були повернуті стягувачу -
ПАТ "УкрСиббанк" без виконання. 12.07.2012 р.
відповідач, в межах строку
передбаченого статтею 22 Закону України
«Про виконавче провадження» в редакції
чинній на момент видачі наказів
господарським судом Хмельницької
області, повторно звернувся до органу
ВДВС щодо примусового виконання рішень
господарського суду Хмельницької
області №16/2146-10 від 10.02.2011р. та №15/2149-10
від 17.02.2011р. Як свідчать матеріали
справи та підтверджено представником
відповідача в судовому засіданні, на
час прийняття оскаржуваного рішення,
виконавчі провадження щодо
примусового виконання цих судових
рішень тривають.

Таким чином, у позивача не має правових
підстав стверджувати про наявність
обставин для припинення іпотеки у
даній справі. Крім того, колегія суддів
зазначає, що статтею 49 Закону України
"Про іпотеку" передбачено право, а не
обов'язок стягувача залишити за собою
спірне нерухоме майно шляхом набуття
на нього права власності, а положення
вказаної статті не містять підстав для
обов'язкового припинення іпотеки
виходячи з вказаних обставин.

Що стосується твердження апелянта щодо
неправомірного застосування органом
ВДВС та господарським судом першої
інстанції редакції статті 49 Закону
України «Про іпотеку», яка регламентує
підстави припинення іпотеки за
рішенням суду, в разі не проведення
других прилюдних торгів в рамках
виконавчого провадження, колегія
суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 58
Конституції України, закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Рішенням Конституційного суду України
від 9.02.1999 року у справі №1-7/99 у справі за
конституційним зверненням
Національного банку України щодо
офіційного тлумачення положення
частини першої статті 58 Конституції
України (справа про зворотну дію у часі
законів та інших нормативних актів)
надано відповідні висновки, зокрема, в
Конституції України стаття 58 міститься
у розділі II "Права, свободи та обов'язки
людини і громадянина", в якому
закріплені конституційні права,
свободи і обов'язки насамперед людини і
громадянина та їх гарантії. Про це
свідчить як назва цього розділу, так і
системний аналіз змісту його статей та
частини другої статті 3 Конституції
України.

Положення окремих статей Конституції
України, в яких насамперед
визначається правовий статус церкви і
релігійних організацій в Україні
(стаття 35), політичних партій та
громадських організацій (статті 36, 37),
гарантують їх діяльність через
реалізацію прав та свобод людини і
громадянина, а саме - права на свободу
віросповідання і світогляду, права на
свободу об'єднання у політичні партії
та громадські організації.

Тому Конституційний Суд України дійшов
висновку, що положення частини першої
статті 58 Конституції України про
зворотну дію в часі законів та інших
нормативно-правових актів у випадках,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи, стосується
фізичних осіб і не поширюється на
юридичних осіб. Але це не означає, що
цей конституційний принцип не може
поширюватись на закони та інші
нормативно-правові акти, які
пом'якшують або скасовують
відповідальність юридичних осіб. Проте
надання зворотної дії в часі таким
нормативно-правовим актам може бути
передбачено шляхом прямої вказівки про
це в законі або іншому
нормативно-правовому акті.

Вперше, виконавчі провадження щодо
примусового виконання рішень
господарського суду Хмельницької
області від 26 січня 2011 року та 02 лютого
2011 року по справах № 16/2146-10 та № 15/2149-10,
відповідно, відкриті 05.09.2011року.

На той час діяла редакція статті 49
Закону України «Про іпотеку», яка
передбачала, якщо іпотекодержатель не
скористався правом, передбаченим
частиною першою цієї статті, за
результатами других прилюдних торгів,
іпотека може бути припиненою за
рішенням суду.

22.09.2011 року Законом України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо врегулювання
відносин між кредиторами та
споживачами фінансових послуг»
внесено зміни до частини 3 статті 49
Закону України «Про іпотеку», згідно
вимог якої якщо іпотекодержатель не
скористався правом, передбаченим
частиною першою цієї статті, за
результатами третіх прилюдних торгів,
іпотека може бути припиненою за
рішенням суду.

Прикінцевими положеннями вказаного
закону, передбачено, що цей Закон
набирає чинності з дня, наступного за
днем його опублікування. Дія цього
Закону не поширюється на кредитні
договори, укладені до набрання ним
чинності.

Отже, прямої вказівки щодо поширення
цього закону до набрання ним чинності
на інші правовідносини у тексті закону
не має, тому твердження позивача щодо
безпідставного застосування статті 49
Закону України «Про іпотеку», в
редакції від 22.09.2011 року є
неправильними.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи наведені обставини справи
та норми права, колегія суддів дійшла
висновку про відповідність
оскаржуваного рішення нормам чинного
законодавства та матеріалам справи, на
підставі чого, рішення господарського
суду у справі № 922/4189/13 слід залишити
без змін, апеляційну скаргу позивача -
без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1, ст. 103, ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду,
одностайно, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Закритого
акціонерного товариства
"Старокостянтинівський хлібзавод", м.
Старокостянтинів залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 19.11.2013 року по
справі №922/4189/13 залишити без змін.

Повний текст постанови підписаний
26.05.2014 року.

Головуючий суддя
Фоміна В.О.

Суддя
Крестьянінов О.О.

Суддя
Шевель О.В.