м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/3122/14 19.05.14За позовом
Приватного підприємства "СТОЛИЧНІ
До Київського міського
територіального відділення
відповідача ОСОБА_1
про визнання протиправним та
Суддя Картавцева Ю.В.
від позивача Павленко Ю.А. -
представник (дов. № б/н від 24.01.2014 р. )
від відповідача Клюсова Т.М. -
представник (дов. № 13 від 13.05.2013 р.)
від 3-ої особи ОСОБА_1
Приватне підприємство «Столичні
будинки» звернулось до Господарського
суду м. Києва з позовом до Київського
міського територіального відділення
Антимонопольного комітету України про
визнання протиправним та скасування
рішення Адміністративної колегії
Київського міського територіального
відділення Антимонопольного комітету
України від 24.12.2013 року у справі №
155-01/11.13.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Даним Рішенням на Приватне
підприємство «Столичні будинки»
накладено штраф у розмірі 55 000, 00 грн. за
вчинення порушення, передбаченого п. 2
ст. 50, ч. 1 ст. 13 Закону України «Про
захист економічної конкуренції», у
вигляді зловживання монопольним
(домінуючим) становищем на ринку
надання житлово-комунальних послуг в
межах будинку за адресою: АДРЕСА_1, що
може призвести до ущемлення інтересів
споживачів, яке були б неможливими за
умов існування значної конкуренції на
цьому ринку.

Позивач вважає, що, в його діях
відсутній склад порушення
конкурентного законодавства, оскільки
при укладанні згаданих у Рішенні
договорів, позивач жодних зауважень,
заперечень, протоколів розбіжностей
від споживачів не отримав, а тому
жодного нав'язування позивачем
будь-яких невигідних умов здійснено
ним не було.

Більше того, зазначена у Рішенні
невідповідність вимогам чинного
законодавства укладених позивачем
договорів, на думку останнього, є
надуманою, оскільки не може призвести
до ущемлення інтересів споживачів, а
отже у діях позивача відсутні такі, що
можна кваліфікувати як зловживання
монопольним становищем.

Таким чином, позивач вважає, що дане
Рішення прийнято за відсутністю
правових підстав, у зв'язку із чим
повинно бути скасованим.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 28.02.2014 р. порушено провадження у
справі № 910/3122/14, призначено справу до
розгляду на 17.03.2014 р.

Розпорядженням заступника голови
Господарського суду міста Києва від
17.03.2014 р. справу №910/3122/14 за позовом
Приватного підприємства «Столичні
будинки» до Київського міського
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
визнання протиправним та скасування
рішення Адміністративної колегії
Київського міського територіального
відділення Антимонопольного комітету
України від 24.12.2013 року у справі №
155-01/11.13 передано на розгляд судді
Капцовій Т.П.

Ухвалою суду від 17.03.2014 р. справу №
910/3122/14 прийнято до провадження суддею
Капцовою Т.П., розгляд справи
призначено на 31.03.2014 р.

Розпорядженням заступника голови
Господарського суду міста Києва від
21.03.2014 р. справу №910/3122/14 за позовом
Приватного підприємства «Столичні
будинки» до Київського міського
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
визнання протиправним та скасування
рішення Адміністративної колегії
Київського міського територіального
відділення Антимонопольного комітету
України від 24.12.2013 року у справі №
155-01/11.13 передано на розгляд судді
Картавцевій Ю.В.

Ухвалою суду від 21.03.2014 р. справу №
910/3122/14 прийнято до провадження суддею
Картавцевою Ю.В., розгляд справи
призначено на 31.03.2014 р.

13.03.2014 р. відділом діловодства суду
отримано від ОСОБА_1 - заявника від
мешканців будинку АДРЕСА_1 клопотання
про залучення останньої в якості 3-ої
особи, що не заявляє самостійних вимог
на предмет спору на стороні
відповідача, яке обґрунтоване тим, що
рішення у даній справі може вплинути на
права і обов'язки мешканців будинку
АДРЕСА_1, оскільки спірне рішення
Київського міського територіального
відділення Антимонопольного комітету
України було прийнято на підставі
заяви мешканців будинку АДРЕСА_1.

18.03.2014 р. відділом діловодства суду
отримано від представника відповідача
відзив на позов, відповідно до якого
останній заперечує проти позову з
підстав, зазначених у відзиві.

Суд, розглянувши у судовому засіданні
31.03.2014 р. клопотання про залучення 3-ої
особи, заслухавши доводи учасників
судового процесу, дійшов висновку про
доцільність задоволення даного
клопотання та залучення ОСОБА_1,
заявника від мешканців будинку
АДРЕСА_1, в якості 3-ої особи з огляду на
те, що рішення у даній справі може
вплинути на права та обов'язки
мешканців зазначеного будинку як
заявників до відповідача з приводу
порушення позивачем законодавства про
захист економічної конкуренції,
внаслідок чого, в результаті розгляду
справи № 155-01/11.13, відповідачем було
прийнято спірне рішення.

За змістом ст. 27 ГПК України, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог на предмет спору, можуть вступити
у справу на стороні позивача або
відповідача до прийняття рішення
господарським судом, якщо рішення з
господарського суду може вплинути на
їх права або обов'язки щодо однієї з
сторін. Їх може бути залучено до участі
у справі також за клопотанням сторін,
прокурора або ініціативи
господарського суду.

За таких обставин, суд задовольняє
клопотання ОСОБА_1 про залучення
останньої в якості 3-ої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача.

Враховуючи вищевикладене, у зв'язку з
залученням до участі у справі 3-ї особи,
суд, відповідно до ст. 77 ГПК України,
відклав розгляд справи на 14.04.2014 р., про
що виніс відповідну ухвалу.

03.04.2014 р. відділом діловодства суду
отримано від представника позивача
клопотання про здійснення технічної
фіксації розгляду справи № 910/3122/14. За
таких обставин, фіксування судового
процесу здійснюється з допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

08.04.2014 р. відділом діловодства суду
отримано від позивача письмові
пояснення по справі, відповідно до яких
останній наполягає на задоволенні
позовних вимог та просить суд
скасувати оскаржуване рішення з
підстав неправомірності накладення на
позивача штрафу, а також з підстав того,
що позивач не є монополістом на ринку
надання комунальних послуг та
монопольним становищем не зловживав.

08.04.2014 р. відділом діловодства суду
отримано від 3-ої особи письмові
пояснення по справі, відповідно до яких
остання просить суд відмовити в
задоволенні позову у зв'язку з
порушенням позивачем вимог
конкурентного законодавства.

У судовому засіданні 14.04.2014 р. оголошено
перерву до 19.05.2014 р.

В судовому засіданні 19.05.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи
докази, заслухавши пояснення
представників сторін та 3-ої особи,
господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Правовідносини, пов'язані з обмеженням
монополізму та захистом суб'єктів
господарювання від недобросовісної
конкуренції, є предметом регулювання
господарського законодавства, у тому
числі й Господарського кодексу України
(далі - ГК України), і відтак -
господарськими, а тому справи, що
виникають з відповідних правовідносин,
згідно з частиною третьою статті 22
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів" розглядаються господарськими
судами.

До того ж відповідно до частини першої
статті 60 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" заявник,
відповідач, третя особа мають право
оскаржити рішення органів
Антимонопольного комітету України
повністю або частково до
господарського суду. З огляду на зміст
наведеної норми, статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно з якою юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення,
справи зі спорів про оскарження рішень
(розпоряджень) органів
Антимонопольного комітету України
підвідомчі господарським судам і
підлягають розглядові за правилами
Господарського процесуального кодексу
України (п. 1 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011,
№ 15 "Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства" (надалі - Постанова
Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 15)).

Отже, спір у даній справі відноситься
до підвідомчості господарських судів і
підлягає вирішенню за правилами
Господарського процесуального кодексу
України.

В силу ч. 1 ст. 3 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
законодавство про захист економічної
конкуренції ґрунтується на нормах,
установлених Конституцією України, і
складається із цього Закону, законів
України "Про Антимонопольний комітет
України", "Про захист від
недобросовісної конкуренції", інших
нормативно-правових актів, прийнятих
відповідно до цих законів.

Згідно ст. 1 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
Антимонопольний комітет України є
державним органом із спеціальним
статусом, метою діяльності якого є
забезпечення державного захисту
конкуренції у підприємницькій
діяльності та у сфері державних
закупівель. При цьому, особливості
спеціального статусу Антимонопольного
комітету України обумовлюються його
завданнями та повноваженнями, в тому
числі роллю у формуванні конкурентної
політики, та визначаються цим Законом,
іншими актами законодавства і
полягають, зокрема, в особливому
порядку призначення та звільнення
Голови Антимонопольного комітету
України, його заступників, державних
уповноважених Антимонопольного
комітету України, голів територіальних
відділень Антимонопольного комітету
України, у спеціальних процесуальних
засадах діяльності Антимонопольного
комітету України, наданні соціальних
гарантій, охороні особистих і майнових
прав працівників Антимонопольного
комітету України на рівні з
працівниками правоохоронних органів, в
умовах оплати праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Закону
розпорядження, рішення та вимоги
органу Антимонопольного комітету
України, голови територіального
відділення Антимонопольного комітету
України, вимоги уповноважених ними
працівників Антимонопольного комітету
України, його територіального
відділення в межах їх компетенції є
обов'язковими для виконання у
визначені ними строки, якщо інше не
передбачено законом.

Стаття 3 зазначеного Закону до основних
завдань Антимонопольного комітету
України відносить участь у формуванні
та реалізації конкурентної політики в
частині здійснення державного
контролю за дотриманням законодавства
про захист економічної конкуренції на
засадах рівності суб'єктів
господарювання перед законом та
пріоритету прав споживачів,
запобігання, виявлення і припинення
порушень законодавства про захист
економічної конкуренції.

Приписами ст. 4 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
визначено, що Антимонопольний комітет
України будує свою діяльність на
принципах: законності; гласності;
захисту конкуренції на засадах
рівності фізичних та юридичних осіб
перед законом та пріоритету прав
споживачів.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
визначено, що у сфері здійснення
контролю за дотриманням законодавства
про захист економічної конкуренції
Антимонопольний комітет України має
повноваження, в тому числі, розглядати
заяви і справи про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та проводити
розслідування за цими заявами і
справами; приймати передбачені
законодавством про захист економічної
конкуренції розпорядження та рішення
за заявами і справами, перевіряти та
переглядати рішення у справах,
надавати висновки щодо кваліфікації
дій відповідно до законодавства про
захист економічної конкуренції;
перевіряти суб'єкти господарювання,
об'єднання, органи влади, органи
місцевого самоврядування, органи
адміністративно-господарського
управління та контролю щодо дотримання
ними вимог законодавства про захист
економічної конкуренції та під час
проведення розслідувань за заявами і
справами про порушення законодавства
про захист економічної конкуренції;при
розгляді заяв і справ про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, проведенні перевірки та в
інших передбачених законом випадках
вимагати від суб'єктів господарювання,
об'єднань, органів влади, органів
місцевого самоврядування, органів
адміністративно-господарського
управління та контролю, їх посадових
осіб і працівників, інших фізичних та
юридичних осіб інформацію, в тому числі
з обмеженим доступом тощо.

Пунктом 11 Положення про територіальне
відділення Антимонопольного комітету
України, затвердженого розпорядженням
Комітету від 23.02.2001 р. № 32-р,
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 30.03.2001 р. за № 129/5482
передбачено, що діяльність щодо
виявлення, попередження та припинення
порушень законодавства про захист
економічної конкуренції здійснюється
територіальним відділенням з
додержанням процесуальних засад,
визначених законодавчими актами
України, а також Правил розгляду заяв і
справ про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції, що
затверджуються Комітетом.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
Антимонопольний комітет України
здійснює свою діяльність відповідно до
Конституції України, законів України
"Про захист економічної конкуренції",
"Про захист від недобросовісної
конкуренції", цього Закону, інших
законів та нормативно-правових актів,
прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
розгляд справ про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції починається з прийняттям
розпорядження про початок розгляду
справи та закінчується прийняттям
рішення у справі.

Частиною 1 статті 48 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
визначено, що за результатами розгляду
справ про порушення законодавства про
захист економічної конкуренції органи
Антимонопольного комітету України
приймають рішення, в тому числі про
визнання вчинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції; накладення штрафу тощо.

Як визначено статтею 41 Закону України
"Про захист економічної конкуренції", а
також зазначено і у п. 12 Правил розгляду
заяв і справ про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції (Правил розгляду справ),
які затверджено розпорядженням
Антимонопольного комітету України від
19.04.1994 р. № 5 (в редакції Розпорядження
Антимонопольного комітету № 84-р від
14.02.11 р.), доказами у справі можуть бути
будь-які фактичні дані, які дають
можливість встановити наявність або
відсутність порушення. Ці дані
встановлюються такими засобами:
поясненнями сторін і третіх осіб,
поясненнями службових осіб та
громадян, письмовими доказами,
речовими доказами і висновками
експертів. Усні пояснення сторін,
третіх осіб, службових чи посадових
осіб та громадян, які містять дані, що
свідчать про наявність чи відсутність
порушення, фіксуються у протоколі.

Пунктом 32 Правил розгляду справ
встановлено, що у рішенні наводяться
мотиви рішення, зазначаються
встановлені органом Комітету
обставини справи з посиланням на
відповідні докази, а також положення
законодавства, якими орган Комітету
керувався, приймаючи рішення. Під час
вирішення питання про накладення
штрафу у резолютивній частині рішення
вказується розмір штрафу. Резолютивна
частина рішення, крім відповідних
висновків та зобов'язань, передбачених
статтею 48 Закону України "Про захист
економічної конкуренції", у необхідних
випадках має містити вказування на дії,
які відповідач повинен виконати або
від яких утриматися для припинення
порушення та усунення його наслідків, а
також строк виконання рішення.

24.12.2013 р. Адміністративною колегією
Київського міського територіального
відділення Антимонопольного комітету
України у справі № 155-01/11.13 прийнято
рішення № 79/01-П, згідно з яким:

- ПП «Столичні будинки» визнано таким,
що займало монопольне (домінуюче)
становище на ринку житлово-комунальних
послуг в межах будинку за адресою:
АДРЕСА_1 з часткою 100% протягом періоду з
23.07.2012 р. по 29.09.2013 р.;

- визнано дії ПП «Столичні будинки», які
полягають в укладенні із споживачами
(власниками, наймачами квартир) у
будинку за адресою: АДРЕСА_1 договорів
«Про надання послуг з утримання
будинку та прибудинкової території» та
договорів «Про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води та
водовідведення», редакція яких не
відповідає типовим договорам,
затверджених Постановами Кабінету
міністрів України від 20.05.2009 р. № 529 «Про
затвердження Порядку формування
тарифів на послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій і Типового договору про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій» та
від 21 липня 2005 року № 630 «Про
затвердження правил надання послуг
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення та Типового договору
про надання централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення», порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції, передбаченим пунктом 2
статті 50 та частиною першою статті 13
Закону України «Про захист економічної
конкуренції», у вигляді зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку надання житлово-комунальних
послуг у межах будинку за адресою:
АДРЕСА_1, який знаходиться на балансі ПП
«Столичні будинки», що може призвести
до ущемлення інтересів споживачів, яке
було б неможливим за умов існування
значної конкуренції на цьому ринку;

- за порушення, зазначене у пункті 2
резолютивної частини цього рішення, на
підставі абзацу другого частини другої
статті 52 Закону України «Про захист
економічної конкуренції» накладено на
ПП «Столичні будинки» штраф у розмірі 55
000,00 грн.;

- зобов'язано ПП «Столичні будинки»
припинити порушення законодавства про
захист економічної конкуренції,
зазначене в п. 2 резолютивної частини
Рішення шляхом приведення договорів
«Про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій» та договорів «Про надання
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення» в двомісячний строк у
відповідність до Типових договорів,
зазначених у п. 2 резолютивної частини
Рішення.

Позивач, не погоджуючись з Рішенням,
зазначає, що в оскаржуваному рішенні
відповідач не дослідив всі чинники
визначення монопольного становища на
ринку, не зазначив, яким саме чином дії
(бездіяльність) позивача призвели чи
могли призвести до недопущення,
усунення чи обмеження конкуренції або
ущемлення інтересів інших суб'єктів
господарювання чи споживачів і в чому
конкретно полягають чи могли полягати
відповідні негативні наслідки.

Відповідач проти позову заперечує,
вказуючи на те, що в матеріалах справи
наведені докази та встановленні факти
порушення позивачем законодавства про
захист економічної конкуренції, а тому
прийняте рішення від 24.12.2013 р. № 79/01-П у
справі № 155-01/11.13 відповідає вимогам
чинного законодавства та не суперечить
процесуальним правилам встановленим
Законом України «Про захист
економічної конкуренції».

3-тя особа вважає, що рішення від 24.12.2013
р. № 79/01-П прийняте у відповідності до
вимог чинного законодавства за
наслідками розгляду справи про
порушенням позивачем конкурентного
законодавства.

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представників сторін та 3-ої
особи, суд дійшов висновку про те, що
позовні вимоги не обґрунтовані та не
підлягають задоволенню з таких
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи №
155-01/11.13 та підтверджується матеріалами
справи № 910/3122/14, ПП «Столичні будинки»
свою діяльність здійснює на підставі
статуту, затвердженого рішенням № 2 від
18.12.2012 р. та зареєстрованого
Святошинською районною у м. Києві
державною адміністрацією 20.12.2012 р.

Відповідно до Статуту, ПП «Столичні
будинки» є юридичною особою згідно з
законодавством України, що вправі від
свого імені укладати угоди, придбати
майно і особові немайнові права, нести
зобов'язання, бути позивачем та
відповідачем в загальних та
арбітражних судах. Підприємство має
круглу печатку, кутовий штамп, фірмові
бланки, товарний знак та емблему,
самостійний баланс, розрахунковий та
валютний рахунки у банках та інших
установах згідно з чинним
законодавством.

Підприємство створено з метою
одержання прибутку шляхом здійснення
господарської діяльності, не
забороненої законом.

Предметом діяльності Підприємства є в
тому числі надання послуг у сфері
комунального господарства, технічне
обслуговування житлових та нежитлових
будинків.

Таким чином, ПП «Столичні будинки» є
суб'єктом господарювання у розумінні
статті 1 Закону України "Про захист
економічної конкуренції".

Відповідно до статті 24 Житлового
кодексу Української РСР жилий будинок
може експлуатуватися тільки однією
житлово-експлуатаційною організацією.
Якщо для експлуатації будинків
відомчого або громадського житлового
фонду не може бути створено
житлово-експлуатаційну організацію,
експлуатація будинків здійснюється
безпосередньо відповідним
підприємством, установою,
організацією.

Актом приймання-передачі житлового
комплексу або його частини з балансу на
баланс передано з балансу ПАТ «ХК
«Київміськбуд» на баланс,
обслуговування та експлуатацію ПП
«Столичні будинки» житловий будинок за
адресою : АДРЕСА_1.

В оскаржуваному Рішенні міститься
висновок про те, що ПП «Столичні
будинки», відповідно до Методики
визначення монопольного (домінуючого)
становища суб'єктів господарювання на
ринку, затвердженої розпорядженням
Комітету від 5 березня 2002 р. N 49-р та
абзацу другого частини першої статті 12
Закону України "Про захист економічної
конкуренції", є суб'єктом
господарювання, що займає монопольне
(домінуюче) становище на ринку надання
житлово-комунальних послуг у межах
будинку за адресою: АДРЕСА_1, із часткою
100 відсотків, оскільки не має жодного
конкурента на вказаному ринку.

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" суб'єкт господарювання
займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку товару, якщо:

на цьому ринку у нього немає жодного
конкурента;

не зазнає значної конкуренції
внаслідок обмеженості можливостей
доступу інших суб'єктів господарювання
щодо закупівлі сировини, матеріалів та
збуту товарів, наявності бар'єрів для
доступу на ринок інших суб'єктів
господарювання, наявності пільг чи
інших обставин.

Монопольним (домінуючим) вважається
становище суб'єкта господарювання,
частка якого на ринку товару перевищує
35 відсотків, якщо він не доведе, що
зазнає значної конкуренції (частина 2
наведеної статті Закону України "Про
захист економічної конкуренції").

Відповідно до п.15.5 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. №15 "Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства", господарські суди у
розгляді справ мають перевіряти
правильність застосування органами
Антимонопольного комітету України
відповідних правових норм, зокрема,
Методики визначення монопольного
(домінуючого) становища суб'єктів
господарювання на ринку, затвердженої
розпорядженням названого Комітету від
05.03.2002 N 49-р.

Згідно п.2.1 Методики, визначення
монопольного (домінуючого) становища
суб'єктів господарювання може включати
в себе такі дії:

2.1.1. встановлення об'єктів аналізу щодо
визначення монопольного (домінуючого)
становища, а саме суб'єкта
господарювання (групи суб'єктів
господарювання), конкретного товару
(продукції, роботи, послуги), який
випускається, постачається,
продається, придбавається
(споживається, використовується) цим
(цими) суб'єктом (суб'єктами)
господарювання;

2.2.2. складання переліку товарів (робіт,
послуг), щодо яких має визначатися
монопольне (домінуюче) становище
суб'єкта господарювання і які мають
ознаки одного товару, товарної групи;

2.2.3. складання переліку основних
продавців (постачальників, виробників),
покупців (споживачів) товарів (товарних
груп);

2.1.4. визначення товарних меж ринку;

2.1.5. визначення територіальних
(географічних) меж ринку;

2.1.6. встановлення проміжку часу,
стосовно якого має визначатися
становище суб'єктів господарювання на
ринку - визначення часових меж ринку;

2.1.7. визначення обсягів товару, який
обертається на ринку;

2.1.8. розрахунок часток суб'єктів
господарювання на ринку;

2.1.9. складання переліку продавців
(постачальників, виробників), покупців
(споживачів) товару (товарної групи) -
потенційних конкурентів, покупців, які
можуть продавати (постачати,
виробляти), придбавати (споживати,
використовувати) той самий або/та
аналогічний товар (товарну групу) на
ринку;

2.1.10. визначення бар'єрів вступу на
ринок та виходу з ринку для суб'єктів
господарювання, які продають
(постачають, виробляють), придбавають
(споживають, використовують) або можуть
продавати (постачати, виробляти),
придбавати (споживати,
використовувати) той самий або/та
аналогічний товар (товарну групу) на
ринку;

2.1.11. встановлення монопольного
(домінуючого) становища суб'єкта
(суб'єктів) господарювання на ринку.

Таким чином, установлення монопольного
(домінуючого) становища суб'єкта
господарювання включає застосування
як структурних, так і поведінкових
показників, що характеризують стан
конкуренції на ринку. При цьому
застосування структурних показників
зумовлюється встановленням об'єктів
аналізу, визначенням товарних,
територіальних (географічних), часових
меж ринку тощо на підставі інформації,
що може бути використана для
визначення монопольного (домінуючого)
становища.

Тобто, п. 2.1. Методики містить перелік
можливих дій для визначення
монопольного (домінуючого) становища
суб'єктів господарювання, що за своїм
характером є диспозитивною нормою.
Означений перелік дій застосовується
залежно від конкретного предмету
розглядуваних порушень законодавства
про захист економічної конкуренції, а
також залежно від фактичних обставин,
зокрема, особливостей товару,
структури ринку, тощо.

Відповідно до п. 2.2. Методики, етапи
визначення монопольного (домінуючого)
становища суб'єктів господарювання, їх
кількість та послідовність проведення
можуть змінюватись залежно від
фактичних обставин, зокрема
особливостей товару, структури ринку,
обсягів наявної інформації щодо ринку
тощо.

Під час розгляду справи № 155-01/11.13, у
відповідності до вимог Закону України
«Про Антимонопольний комітет України»,
Закону України «Про захист економічної
конкуренції», Методики визначення
монопольного (домінуючого) становища
суб'єктів господарювання на ринку,
затвердженої розпорядженням
Антимонопольного комітету України від
05.03.2002 р.№ 49-р., зареєстрованої у
Міністерстві юстиції України 01.04.2002 р.
за № 317/6605 (із змінами) (далі - Методика),
Адміністративною колегією Київського
міського територіального відділення
Антимонопольного комітету України
проведено дослідження становища ПП
«Столичні будинки» на ринку надання
житлово-комунальних послуг, яким
встановлено наступне.

Об'єктом аналізу щодо визначення
монопольного (домінуючого) становища є
ПП «Столичні будинки», що надає
житлово-комунальні послуги в межах
будинку за адресою: АДРЕСА_1, який
знаходиться на балансі
(обслуговуванні, експлуатації) ПП
«Столичні будинки».

Товарними межами ринку визначено
надання житлово-комунальних послуг в
межах будинку за адресою: АДРЕСА_1, який
знаходиться на балансі
(обслуговуванні, експлуатації) ПП
«Столичні будинки».

Споживачами послуг є власники (наймачі)
квартир у будинку за адресою: АДРЕСА_1,
який знаходиться на балансі
(обслуговуванні, експлуатації) ПП
«Столичні будинки».

Територіальними (географічними) межами
ринку є територія будинку за адресою:
АДРЕСА_1, який знаходиться на балансі
(обслуговуванні, експлуатації) ПП
«Столичні будинки».

Часовими межами ринку визначено період
з 23.07.2012 р. по 29.09.2013 р.

Підпункт 15.4 пункту 15 Постанови ВГСУ
зазначає, що обов'язок з доведення в
суді факту зайняття суб'єктом
господарювання монопольного
(домінуючого) становища на ринку
покладається на Антимонопольний
комітет України або його територіальне
відділення, яке є стороною у справі.

Водночас за змістом приписів статті 12
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" суб'єкт господарювання,
який заперечує зайняття ним
монопольного (домінуючого) становища
на ринку товару, має довести, що він
зазнає значної конкуренції.

Дослідивши матеріали справи та
враховуючи те, що позивачем не надано
суду жодного доводу та доказу не
займання ним монопольного становища,
суд дійшов висновку, що в рішенні від
24.12.2013 р. № 79/01-П у справі № 155-01/11.13
монопольне становище позивача на
досліджуваному ринку визначено
Київським міським територіальним
відділенням Антимонопольного комітету
України відповідно до статей 12, 13, 50
Закону України "Про захист економічної
конкуренції" та Методики визначення
монопольного (домінуючого) становища
суб'єктів господарювання на ринку,
затвердженої розпорядженням
Антимонопольного комітету України від
05.03.2002 N 49-р.

Підсумовуючи, доводи позивача щодо
того, що відповідачем в оскаржуваному
рішенні не було досліджено всіх
чинників визначення монопольного
становища на ринку, передбачених
Методикою, не приймаються судом до
уваги у зв'язку з тим, що останньою
передбачений перелік можливих дій для
визначення монопольного (домінуючого)
становища суб'єктів господарювання,
окремо у кожному конкретному випадку, а
відповідачем, на думку суду, в межах
розгляду справи про порушення
позивачем конкурентного законодавства
вчинено дії з дослідження всіх
необхідних з огляду на характер справи
чинників визначення монопольного
(домінуючого) становища суб'єктів
господарювання.

В позовній заяві та наданих поясненнях
позивач заперечує встановлений в
рішенні адміністративної колегії
Київського міського територіального
відділення Антимонопольного комітету
України № 79/01-П від 24.12.2013 р. факт
зловживання позивачем монопольним
становищем.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, суд
встановив наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 50 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції" зловживання монопольним
(домінуючим) становищем на ринку є
порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції

Згідно з ст. 13 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку є дії чи
бездіяльність суб'єкта господарювання,
який займає монопольне (домінуюче)
становище на ринку, що призвели або
можуть призвести до недопущення,
усунення чи обмеження конкуренції, або
ущемлення інтересів інших суб'єктів
господарювання чи споживачів, які були
б неможливими за умов існування
значної конкуренції на ринку.

Зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку, зокрема,
визнається:

1) встановлення таких цін чи інших умов
придбання або реалізації товару, які
неможливо було б встановити за умов
існування значної конкуренції на
ринку;

2) застосування різних цін чи різних
інших умов до рівнозначних угод з
суб'єктами господарювання, продавцями
чи покупцями без об'єктивно
виправданих на те причин;

3) обумовлення укладання угод
прийняттям суб'єктом господарювання
додаткових зобов'язань, які за своєю
природою або згідно з торговими та
іншими чесними звичаями у
підприємницькій діяльності не
стосуються предмета договору;

4) обмеження виробництва, ринків або
технічного розвитку, що завдало чи може
завдати шкоди іншим суб'єктам
господарювання, покупцям, продавцям;

5) часткова або повна відмова від
придбання або реалізації товару за
відсутності альтернативних джерел
реалізації чи придбання;

6) суттєве обмеження
конкурентоспроможності інших
суб'єктів господарювання на ринку без
об'єктивно виправданих на те причин;

7) створення перешкод доступу на ринок
(виходу з ринку) чи усунення з ринку
продавців, покупців, інших суб'єктів
господарювання.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. №15 "Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства", у розгляді справ зі
спорів, пов'язаних із зловживанням
монопольним становищем на ринку,
господарським судам необхідно мати на
увазі, що наведений у статті 29 ГК
України перелік дій, що визнаються
таким зловживанням, не можна вважати
вичерпним. Згідно з приписом частини
першої статті 41 ГК України
законодавство, що регулює відносини,
які виникають у зв'язку з
недобросовісною конкуренцією,
обмеженням та попередженням
монополізму у господарській
діяльності, складаються з цього
Кодексу, закону про Антимонопольний
комітет України, інших законодавчих
актів. До таких законодавчих актів
належить і Закон України "Про захист
економічної конкуренції", який
передбачає як кваліфікуючі ознаки
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку (частина перша
статті 13), так і перелік відповідних дій
чи бездіяльності (частина друга цієї
статті).

П. 14 Постанови передбачено, що для
кваліфікації дій суб'єктів
господарювання як зловживання
монопольним (домінуючим) становищем на
ринку, або як антиконкурентних
узгоджених дій, або як недобросовісної
конкуренції не є обов'язковим
з'ясування настання наслідків у формі
відповідно недопущення, усунення чи
обмеження конкуренції, ущемлення
інтересів інших суб'єктів
господарювання (конкурентів, покупців)
чи споживачів, зокрема через
заподіяння їм шкоди (збитків) або
іншого реального порушення їх прав чи
інтересів, чи настання інших
відповідних наслідків.

Достатнім є встановлення самого факту
вчинення дій, визначених законом як
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем (частина друга статті 13
Закону України "Про захист економічної
конкуренції"), або як антиконкурентні
узгоджені дії (частина друга статті 6
Закону України "Про захист економічної
конкуренції"), або як недобросовісна
конкуренція (статті 5, 7, 9, 11, 13 - 15 і 19
Закону України "Про захист від
недобросовісної конкуренції"), або
можливості настання зазначених
наслідків у зв'язку з відповідними
діями таких суб'єктів господарювання
(частина перша статей 6 і 13 Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", статті 4, 6, 8, 15 1, 16, 17 і 18
Закону України "Про захист від
недобросовісної конкуренції"). В
останньому випадку господарським
судам необхідно з'ясовувати та
відображати в судових рішеннях, в чому
конкретно полягають відповідні
наслідки, що могли б настати в
результаті дій суб'єктів
господарювання, які мають ознаки
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку, або
антиконкурентних узгоджених дій, або
недобросовісної конкуренції.

П. 12 Постанови передбачено, що
вирішуючи питання про наявність або
відсутність у діях (бездіяльності)
суб'єкта господарювання ознак
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем, господарському суду
необхідно з'ясовувати, яким саме чином
такі дії (бездіяльність) призвели чи
могли призвести до недопущення,
усунення чи обмеження конкуренції або
ущемлення інтересів інших суб'єктів
господарювання чи споживачів і в чому
конкретно полягають чи могли полягати
відповідні негативні наслідки.

Як вбачається із матеріалів справи №
155-01/11.13 та підтверджується матеріалами
справи № 910/3122/14, позивач здійснював
укладання договорів про надання послуг
з утримання будинку та прибудинкової
території та договорів про надання
послуг з централізованого опалення,
постачання, холодної та гарячої води і
водовідведення із споживачами
(власниками (наймачами) квартир) у
будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Статтею 19 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» (далі -
Закон) передбачено, що учасниками
відносин у сфері житлово-комунальних
послуг є: власник, споживач, виконавець,
виробник. При цьому, відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Особливими учасниками відносин у сфері
житлово-комунальних послуг є
балансоутримувач та управитель, які
залежно від цивільно-правових угод
можуть бути споживачем, виконавцем або
виробником.

Статтею 1 Закону визначено, що
виконавець - це суб'єкт господарювання,
предметом діяльності якого є надання
житлово-комунальної послуги споживачу
відповідно до умов договору, а споживач
фізична чи юридична особа, яка отримує
або має намір отримати
житлово-комунальну послугу.

Так, Рішенням встановлено, а
матеріалами справи підтверджується, що
ПП «Столичні будинки» протягом
визначеного Рішенням періоду було
виконавцем житлово-комунальних послуг
споживачам житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до пункту 3 частини другої
статті 21 Закону виконавець
зобов'язаний укласти із споживачем
договір на надання житлово-комунальних
послуг згідно з типовим договором.

Згідно з пунктом 4 статті 179
Господарського кодексу України при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі типового договору,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України, чи у випадках, передбачених
законом, іншим органом державної влади,
коли сторони не можуть відступати від
змісту типового договору, але мають
право конкретизувати його умови.

Згідно з частиною першою статті 203
Цивільного кодексу України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства.

Частиною першою статті 648 Цивільного
кодексу України передбачено, що зміст
договору, укладеного на підставі
правового акта органу державної влади,
органу місцевою самоврядування,
обов'язкового для сторін (сторони)
договору, має відповідати цьому акту.

Як встановлено Комітетом та вбачається
з матеріалів справи № 155-01/11.13,
досліджувані договори позивача про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій
(Договори 1) не містять повного переліку
прав споживачів та обов'язків
виконавця, зазначених у Типовому
договорі, що затверджений Постановою
Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 №
529.

Крім того, в договорах про надання
комунальних послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій ПП «Столичні будинки»
включено додаткові пункти, що
передбачають умови стосовно
зобов'язань споживача,
відповідальності споживача, а також
особливих умов договору, що не
передбачені Типовим договором про
надання послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 20.05.2009 р. № 529.

Також з матеріалів справи вбачається,
що позивачем у досліджуваних
відповідачем договорах про надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, укладених із
власниками (наймачами) квартир у
житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1
встановлені положення (умови), якими
виконавець (ПП «Столичні будинки»)
наділяється не передбаченими Типовим
договором про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 р. № 630.

ПП «Столичні будинки» зазначає, що ним
підготовлено та надано споживачам для
укладання договори про надання
комунальних послуг та послуг з
утримання будинку та прибудинкової
території, що містять всі передбачені
чинним законодавством України істотні
умови. Оскільки за змістом ст. 179 ГК
України сторони мають право
конкретизувати умови Типового
договору, то положення досліджуваних
відповідачем договорів стосовно
встановлення деяких прав та обов'язків
споживачів та виконавця лише
конкретизують типові положення, а тому
жодне положення договорів виконавця не
порушує прав споживачів та не
суперечить типовим договорам,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України.

Вказані заперечення позивача не можуть
бути взяті судом до уваги, оскільки
порушення, виявленні Комітетом, що
полягають у невідповідності Договорів
1 та Договорів 2 вимогам Типового
договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій,
затвердженого Постановою КМУ від 20.05.2009
№ 529, Типового договору про надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 р. № 630, так як містять умови,
що за своїм змістом не є деталізуючими
та конкретизуючими, а навпаки -
додатковими (новими) положеннями, не
передбаченими вказаними Типовими
договорами, які жодним чином не можуть
бути тлумачені судом як конкретизуючі.

Крім того, відсутність у договорах про
надання комунальних послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій передбачених Типовим
договором про надання комунальних
послуг з утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій умов стосовно
прав споживачів та обов'язків
виконавця вкотре свідчить про
недотримання умов ГК України стосовно
обов'язковості положень Типового
договору.

Посилання позивача на те, що споживачі
при укладенні Договорів 1 та 2 фактично
приймали оферту позивача шляхом
підписання таких договорів без жодних
зауважень свідчить про фактичне
прийняття умов таких договорів
споживачами, а тому жодного
нав'язування невигідних для них умов
позивачем здійснено не було, також не
приймаються судом до уваги у зв'язку з
таким.

Так, судом встановлено, що протягом
відповідного періоду позивач займав
монопольне (домінуюче) становище на
ринку житлово-комунальних послуг в
межах будинку за адресою: АДРЕСА_1. За
таких обставин, вказана організація
протягом зазначених у Рішенні часових
меж була єдиною існуючою
організацією-виконавцем
житлово-комунальних послуг в межах
будинку за адресою: АДРЕСА_1, що в
будь-якому разі обмежує споживачів у
варіанті вибору поведінки стосовно
укладення чи не укладення договору з
виконавцем. При цьому, безперечним
доказом незгоди споживачів із умовами
укладених договорів як таких, що прямо
суперечать вимогам законодавства, є
звернення із відповідною заявою до
відповідача.

Таким чином, враховуючи, що договори
про надання комунальних послуг та
послуг з утримання будинку та
прибудинкової території та про надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення, укладені ПП «Столичні
будинки» з споживачами, не
відповідають умовам Типового договору
про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій, затвердженого Постановою
КМУ від 20.05.2009 № 529, Типового договору
про надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, то
такі дії ПП «Столичні будинки» можуть
призвести до ущемлення інтересів
споживачів при отриманні ними послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій шляхом
зловживання позивачем своїми правами
стосовно надання послуг, неналежного
та не законного виконання своїх
зобов'язань по наданню
житлово-комунальних послуг, тощо, що є
порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції, передбаченим
пунктом 2 статті 50 та частиною першою
статті 13 Закону України «Про захист
економічної конкуренції», у вигляді
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій у межах
будинку за адресою: АДРЕСА_1, що може
призвести до ущемлення інтересів
споживачів, яке було б неможливим зa
умов існування значної конкуренції на
цьому ринку.

У відповідності до абзацу 2 частини
другої статті 52 Закону України «Про
захист економічної конкуренції» за
порушення, передбачене пунктом 2 статті
50 цього Закону накладається штраф у
розмірі до десяти відсотків доходу
(виручки) суб'єкта господарювання від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за останній звітний рік, що
передував року, у якому накладається
штраф.

Як вбачається з матеріалів справи №
155-01/11.13 та підтверджується матеріалами
справи № 910/3122/14, згідно зі звітом про
фінансові результати на 2012 рік, дохід
(виручка) від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) ПП «Столичні
будинки» становить 555, 4 тис. грн.

Під час визначення АМКУ розміру штрафу
враховано, що порушення законодавства
про захист економічної конкуренції
вчинено на соціально важливому ринку,
виявлено вперше, не припинене та не
визнане, у зв'язку з чим накладено штраф
у розмірі 55 000, 00 грн.

Доводи позивача щодо завищеного
розміру накладеного штрафу та
наявністю пом'якшуючих підстав, що
пов'язані з готовністю позивача ще під
час розгляду справи відповідачем
привести у відповідність до Типових
договорів договори про надання
комунальних послуг та послуг з
утримання будинку та прибудинкової
території та про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, а також про фактичне
приведення у відповідність таких
договорів до Типових станом на час
розгляду даної справи № 910/3122/14 не
приймаються судом до уваги з огляду на
те, що позивач, по-перше не визнав факт
вчинення ним порушення вимог чинного
законодавства, та жодних доказів
внесення змін у Договори 1 та 2 не надав.
Стосовно посилання позивача на видання
ним Наказу № 68 «Про затвердження і
укладення договорів згідно типових»,
то суд жодним чином не може оцінити
такі дії в якості виконання п. 4
резолютивної частини Рішення, оскільки
викладення змісту імовірно існуючого
наказу серед тексту письмових пояснень
у справі (арк. 38, том 2) без жодного
підпису уповноважених суб'єктів не є
належним та допустимим доказом в
розумінні ГПК України.

Статтею 41 Закону України "Про захист
економічної конкуренції" доказами у
справі можуть бути будь-які фактичні
дані, які дають можливість встановити
наявність або відсутність порушення.
Ці дані встановлюються такими
засобами: поясненнями сторін і третіх
осіб, поясненнями службових осіб та
громадян, письмовими доказами,
речовими доказами і висновками
експертів. Усні пояснення сторін,
третіх осіб, службових чи посадових
осіб та громадян, які містять дані, що
свідчать про наявність чи відсутність
порушення, фіксуються у протоколі.

При прийнятті рішення по даній судовій
справі, суд врахував усні та письмові
пояснення представників сторін та
дослідив докази надані до письмових
пояснень.

Таким чином, з огляду на положення
чинного законодавства України, суд
дійшов висновку, що відповідачем в
оскаржуваному Рішенні правомірно
кваліфіковано дії ПП «Столичні
будинки», як порушення законодавства
про захист економічної конкуренції,
передбачене пунктом 2 статті 50 та ч. 1
статті 13 Закону України "Про захист
економічної конкуренції", у вигляді
зловживання монопольним (домінуючим)
становищем на ринку надання
житлово-комунальних послуг у м. Києві, в
межах будинку, який знаходиться на
балансі (обслуговуванні) позивача, що
може призвести до ущемлення інтересів
споживачів, яке було б неможливим за
умов існування значної конкуренції на
цьому ринку.

Частиною 1 ст. 59 Закону України "Про
захист економічної конкуренції"
визначено, що підставами для зміни,
скасування чи визнання недійсними
рішень органів Антимонопольного
комітету України є: неповне з'ясування
обставин, які мають значення для
справи; недоведення обставин, які мають
значення для справи і які визнано
встановленими; невідповідність
висновків, викладених у рішенні,
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
При цьому стаття 59 Закону України "Про
захист економічної конкуренції" не
передбачає можливості визнання
рішення протиправним.

Підставами для визнання акта недійсним
чи його скасування є невідповідність
його вимогам чинного законодавства
та/або визначеній законом компетенції
органу, який видав цей акт. Обов'язковою
умовою визнання акта недійсним є також
порушення у зв'язку з прийняттям
відповідного акта прав та охоронюваних
законом інтересів підприємства чи
організації - позивача у справі. Якщо за
результатами розгляду справи факту
такого порушення не встановлено, у
господарського суду немає правових
підстав для задоволення позову.

Перевіривши юридичну оцінку обставин
справи № 155-01/11.13 та повноту їх
встановлення в оскаржуваному Рішенні,
суд дійшов висновку про те, що
відповідачем дотримано вимог Закону
України "Про захист економічної
конкуренції", Правил розгляду справ,
які затверджено розпорядженням
Антимонопольного комітету України від
19.04.1994 р. № 5 (в редакції Розпорядження
Антимонопольного комітету №84-р від
14.02.2011 р.), у зв'язку з чим всебічно, повно
і об'єктивно розглянуто обставини
справи № 155-01/11.13, досліджено подані
документи, належним чином
проаналізувало відносини сторін.

Викладені в оскаржуваному Рішенні
висновки відповідача відповідають
фактичним обставинам справи № 155-01/11.13,
нормам матеріального права, є
законними та обґрунтованими.
Натомість, доводи позивача не знайшли
свого підтвердження в ході розгляду по
суті справи № 910/3122/14.

Отже, рішення Адміністративної колегії
Київського міського територіального
відділення Антимонопольного комітету
України від 24.12.2013 р. № 79/01-П по справі №
155-01/11.13 відповідає вимогам чинного
законодавства України.

Згідно статті 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
позовні вимоги ПП «Столичні будинки»
про визнання протиправним та
скасування рішення відповідача не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 33, 49, 82-85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення

складено 26.05.2014 р.

Суддя
Ю.В. Картавцева