ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2014 р.
Справа № 5015/3370/12

Львівський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді
Матущака О.І.

суддів
Галушко Н.А.

Скрипчук О.С.

розглянувши апеляційну скаргу
відділу державної виконавчої
служби
Червоногорадського
міського управління
юстиції
м.Червоногорад

на ухвалу
господарського суду Львівської
області
від 18.02.2014 р.

у справі
№ 5015/3370/12

за позовом
державного територіально-
галузевого
об'єднання "Львівська
залізниця"

м. Львів

до відповідача
комунального підприємства "Ринок

"Левада" м. Червоноград

за участю третьої особи,
регіонального відділення Фонду

яка не заявляє самостійних
державного майна України по Львівській

вимог на предмет спору
області м.Львів

на стороні позивача:

про повернення майна

за скаргою
державного територіально-
галузевого
об'єднання "Львівська
залізниця"

м. Львів

на дії
відділу державної виконавчої
служби
Червоногорадського
міського управління
юстиції
м.Червоногорад

про
скасування постанови про закінчення

виконавчого провадження №38277177 від

19.11.2013 р.

за участю представників від:

відділу ДВС: не
з'явився;

позивача: Шевчишин І.З.-
за довіренністю№ НЮ-15 від 01.01.2014 р. ;

відповідача: Петрина
В.Ф.- за довіреністю № 11 від 15.03.2014 р.;

третьої особи: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 18.02.2014 р. (суддя
Ю.Б.Деркач) у задоволенні скарги на дії
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Червоноградського міського управління
юстиції задоволено. Визнано дії
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Червоноградського міського управління
юстиції Квашинської З.Л.
неправомірними та визнано недійсною
винесену нею постанову про закінчення
виконавчого провадження від 19.11.2013 р. №
38277177 по примусовому виконанню наказу
господарського суду Львівської
області від 14.05.2013 р. № 5015/3370/12.

Не погоджуючись із прийнятою
постановою, відділом державної
виконавчої служби Червоноградського
міського управління юстиції подано
апеляційну скаргу №512/6757 від 02.09.2014 р. на
зазначену ухвалу суду.

Оскаржувана ухвала мотивована тим, що
рішення у даній справі повинно
виконуватись в порядку ст. 78 Закону
„Про виконавче провадження", яка
передбачає здійснення процедури
виселення боржника та вжиття державним
виконавцем заходів для його
здійснення.

Проте, оскаржувана постанова винесена
на підставі п. 11 ч. 49 Закону „Про
виконавче провадження", положення якої
застосовуються лише у випадку
виконання рішення суду в порядку ст. 75
Закону „Про виконавче провадження", а
саме виконання рішення, за якими
боржник зобов"язаний особисто вчинити
певні дії або утриматись від їх
вчинення.

Статтею 50 Закону „Про виконавче
провадження" передбачені наслідки
закінчення виконавчого провадження. У
разі закінчення останнього
скасовуються інші здійсненні
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв'язку із скінченням виконавчого
провадження. Закінчене виконавче
провадження не може бути відновлене
знову, крім випадків, передбачених
Законом. Відтак, позивач позбавлений
права повторно пред'явити виконавчий
лист до виконання.

Таким чином, на думку суду першої
інстанції державним виконавцем при
закриті виконавчого провадження
порушено вимоги передбаченні п. 11 ч.1
ст.49, ст.50, ст.75 та ст. 78 Закону України
„Про виконавче провадження", а тому
оскаржувана постанова є неправомірною
і відповідно визнана недійсною.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою,
відділом державної виконавчої служби
Червоногорадського міського
управління юстиції подано апеляційну
скаргу у якій просить прийняти
постанову якою її скасувати і
відмовити позивачу у задоволенні
скарги.

Апеляційна скарга мотивована в цілому
тим, що відповідно до п.4 ст.78 Закону
України «Про виконавче провадження»,
виселення полягає у звільненні
приміщення, зазначеного у виконавчому
документі, від особи (осіб), яка
виселяється, її майна, домашніх тварин
та у забороні такій особі
користуватися цим приміщенням.
Примусовому виселенню підлягають
виключно особи, зазначені у
виконавчому документі.

В ході проведення виконавчих дій
державним виконавцем встановлено, що ,
що за адресою м.Червоноград, вул.
Б.Хмельницького, 53 знаходиться
приміщення залізничного вокзалу
станції Червоноград. Згідно письмового
повідомлення боржника № 23 від 12.07.2013 р.
за такою адресою відсутні будь-які
належні йому приміщення чи речі.
Відповідно до таких обставин, виникли
розбіжності щодо адреси та
місцезнаходження КП «Ринок Левада», що
і зафіксовано у акті державного
виконавця від 16.07.2013 р.

Крім того, у апеляційній скарзі
звертається увага на те, що ухвалою
суду першої інстанції від 15.10.2013 р.
відмовлено у задоволенні заяви
державного виконавця про надання
роз'яснення щодо способу та порядку
виконання судового рішення у даній
справі на підставі ст. 89 ГПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач
просить оскаржувану ухвалу залишити
без змін, а апеляційну скаргу відділу
ДВС без задоволення в основному із
підстав, якими обґрунтовувалася
оскаржувана ухвала а також звернув
увагу на те, що за адресою виконання
судового рішення, тобто м.Червоноград,
вул. Б.Хмельницького, 53 знаходиться не
тільки приміщення залізничного
вокзалу, а й майновий комплекс, який
складається із посадочних платформ I, II,
III, платформи вантажної, платформи
тупікової IV та автостоянки V.

Третьою особою подано заперечення на
апеляційну скаргу, яке в цілому
мотивовано тими ж обставинами та
підставами, що і оскаржувана ухвала
суду.

Відповідач відзиву на апеляційну
скаргу не подав, проте його представник
у судовому засіданні підтримав доводи
апеляційної скарги та відповідно
просив суд їх взяти до уваги і
задоволити, скасувавши при цьому
оскаржувану увалу суду першої
інстанції.

Представник скаржника у дане судове
засідання не з'явився, хоча у
попередньому підтримав доводи,
заперечення та клопотання, викладені у
апеляційній скарзі, а представник
позивача та третьої особи у даному
судовому засіданні підтримав доводи,
викладені у запереченнях на апеляційну
скаргу.

Розглянувши наявні у справі матеріали,
давши належну оцінку доводам
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представників сторін у
судовому засіданні, колегія суддів
апеляційного господарського суду
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає, з
огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
рішенням господарського суду
Львівської області від 26.02.2013 р. у даній
справі позовні вимоги ДТГО „Львівська
залізниця" в особі відокремленого
підрозділу „Львівська дирекція
залізничних перевезень" „Львівська
залізниця" задоволено у повному об'ємі
та зобов'язано КП„Ринок Левада""
повернути безпідставно набуте майно,
шляхом виселення з частини
привокзального майданчика станції
Червоноград Львівської залізниці,
загальною площею 3296,4 кв.м.
розташованого за адресою Львівська
обл., м.Червоноград, вул.
Б.Хмельницького, 53.

На виконання вказаного рішення видано
наказ від 14.05.2013 р. № 5015/3370/12, на підставі
якого 05.06.2013 р. головним державним
виконавцем ВДВС Червоноградського
міського управління юстиції винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження № 38277177.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 15.10.2013 р. в межах
даної справи у задоволенні заяви
державного виконавця про роз'яснення
рішення та встановлення місця і
способу виконання наказу
господарського суду від 14.05.2013 р.,
відмовлено.

Головним державним виконавцем ВДВС
Червоноградського міського управління
юстиції 19.11.2013 р. винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження №
38277177 з посиланням на п.11 ч.1 ст.49, ст. 50
Закону України „Про виконавче
провадження" у зв'язку з неможливістю
виконання рішення суду.

В оскаржуваній постанові зазначено, що
підставою для закінчення виконавчого
провадження стало те, що:за адресою
вчинення виконавчих дій іншого майна
крім приміщення залізничного вокзалу
не виявлено, про що складено акт від
16.07.2013 р.;згідно повідомлення
виконавчого комітету
Червоноградської міської ради та
відповіді на запит відділу
Держземагенства у м.Червонограді, КП
«Левада» не орендує земельної ділянки
за адресою м.Червоноград, вул.
Б.Хмельницького, 53; згідно відповіді КП
ЛОР «ЧМБТІ» за боржником за зазначеною
адресою приміщення не зареєстровані.

З підстав, зазначених вище, державний
виконавець прийшов до висновку, що
виконання рішення суду без участі
боржника, неможливе.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, судом
першої інстанції вірно звернуто увагу,
що порядок примусового виконання
рішення про виселення боржника,
визначено нормами Закону України „Про
виконавче провадження".

Так, відповідно до вимог ч.ч. 2- 4 ст. 78
Закону „Про виконавче провадження", у
разі невиконання боржником рішення
самостійно державний виконавець
виконує його примусово.

Відсутність боржника, повідомленого
про день і час виселення, під час
виконання рішення не є перешкодою для
виконання рішення.

Виселення полягає у звільненні
приміщення, зазначеного у виконавчому
документі, від особи (осіб), яка
виселяється, її майна, домашніх тварин
та у забороні такій особі
користуватися цим приміщенням.

Із постанови державного виконавця про
відкриття виконавчого провадження від
05.06.2013 р. вбачається, що ним лише
зобов'язано боржника добровільно
виконати рішення суду до 20.06.2013 р. і
будь-які інші докази вжиття примусових
заходів до виконання рішення суду у
матеріалах справи та відповідно у
матеріалах виконавчого провадження,
відсутні.

Спростовуючи доводи державного
виконавця, судом правомірно враховано,
що згідно свідоцтва на право власності
на нерухоме майно від 05.04.2007 р. № 552602,
яке знаходиться в матеріалах справи та
виконавчого провадження, за адресою:
Львівська обл., м.Червоноград, вул.
Б.Хмельницького,53 знаходиться не лише
будівля вокзалу станції Червоноград, а
й майновий комплекс будівель і споруд
(будівля залізничного вокзалу А-1,
площею 560,6 кв. м.; посадочні платформи І,
II, III, платформа вантажна, платформа
тупікова IV та автостоянка V).

Із вказаного вище акту державного
виконавця від 16.07.2013 р., який став
основною підставою прийняття
оскаржуваної постанови про закінчення
виконавчого провадження вбачається, що
приміщення за яким необхідно вчиняти
дії по виселенню не виявлено. Проте,
такий висновок державного виконавця є
надуманим та безпідставним, оскільки
ні у рішенні господарського суду, ні у
наказі на його виконання від 14.05.2013 р. не
зазначається приміщення, а лише адреса,
а за адресою, як встановлено вище
документами державної реєстрації на
об'єкти нерухомого майна, значаться не
тільки приміщення, а й відкриті
майданчики, автостоянка, платформи і
т.д.

У акті державного виконавця чи у
будь-яких інших доказах виконавчого
провадження та справи, відсутні дані
про те, що під час виїзду на місце
вчинення виконавчих дій були оглянуті
усі без виключення приміщення,
допоміжні споруди, майданчики,
платформи, автостоянка і т.д., які
знаходяться в межах адреси, зазначеної
господарським судом у наказі.

Також незрозумілим та необґрунтованим
з точки зору чинного законодавства є
посилання у оскаржуваній постанові
державного виконавця на докази
відсутності за відповідачем (боржником
у виконавчому провадженні)
зареєстрованого за адресою вчинення
виконавчих дій нерухомого майна та
прав на земельну ділянку, оскільки
відсутність таких доказів та
відповідно прав на нерухоме майно та
земельну ділянку сторонами у справі та
виконавчому провадженні не
оспорюється, а якщо б такі і існували,
то відповідно рішення суду було б б
прийнято з урахуванням таких прав.

Дійсно, заслуговує на увагу твердження
державного виконавця та відповідача
про складність виконання судового
рішення при такому частково
неконкретизованому визначенні місця
проведення виконавчих дій та за умови
відмови судом у наданні роз'яснення
його виконання, проте, дане рішення
суду є чинне, у відповідності до ст. 115
ГПК України є обов'язкове на усій
території України і повинно
виконуватися в порядку, встановленому
Законом України «Про виконавче
провадження».

При цьому, помилковим є посилання у
оскаржуваній постанові на те, що його
виконання наказу суду неможливо
провести без участі боржника, оскільки
рішення у даній справі повинно
виконуватись в порядку ст. 78 Закону
„Про виконавче провадження", яка
передбачає здійснення процедури
виселення боржника та вжиття державним
виконавцем заходів для його
здійснення. Оскаржувана ж постанова
винесена на підставі п. 11 ч. 49 Закону
„Про виконавче провадження", положення
якої застосовуються лише у випадку
виконання рішення суду в порядку ст. 75
Закону „Про виконавче провадження", а
саме виконання рішення, за якими
боржник зобов'язаний особисто вчинити
певні дії або утриматись від їх
вчинення.

Обґрунтовано судом звернуто увагу на
те що у відповідності до ч.1ст. 50 Закону
„Про виконавче провадження"
передбачені наслідки закінчення
виконавчого провадження. У разі
закінчення останнього скасовуються
інші здійсненні державним виконавцем
заходи примусового виконання рішення,
а також провадяться інші дії, необхідні
у зв'язку із закінченням виконавчого
провадження. Закінчене виконавче
провадження не може бути відновлене
знову, крім випадків, передбачених
Законом.

Відтак, позивач позбавлений права за
обставин чинності оскаржуваної
постанови повторно пред'явити
виконавчий лист до виконання уразі
його закінчення.

Також, судовою колегією звертається
увага на те, що якщо б і вважати
правомірним, що рішення суду неможливо
виконати без участі боржника,
державним виконавцем всупереч ч.3 ст. 75
вказаного Закону не накладено на
боржника штраф відповідно до ст. 89
цього Закону та не внесено подання
(повідомлення) правоохоронним органам
для притягнення його до
відповідальності згідно із законом.

Таким чином, державним виконавцем при
закриті виконавчого провадження
порушено вимоги передбаченні п. 11 ч.1
ст.49, ч.1 ст.50, ч.3 ст.75 та ч.2 ст. 78 Закону
України „Про виконавче провадження", а
тому постанова про закінчення
виконавчого провадження від 19.11.2013 р.
винесена відділом ДВС
Червоноградського міського управління
як і дії державного виконавця під час
прийняття такої постанови є
неправомірними, тому вона підлягає
визнанню недійсною.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та
допустимих доказів, які б
підтверджували обґрунтованість вимог,
заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний
господарський суд прийшов до висновку,
що ухвала прийнята із дотриманням норм
чинного законодавства та у
відповідності до обставин справи, тому
підстав для його зміни чи скасування,
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106, 121-2 ГПК
України, -

Львівський апеляційний господарський
суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду
Львівської області від 18.02.2014 р. у
справі

№ 5015/3370/12 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили
з дня її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному
порядку.

3. Матеріали справи повернути до
господарського суду Львівської
області.

Повний текст постанови
виготовлено та підписано 19.05.2014 р.

Головуючий-суддя
Матущак О.І.

Судді
Галушко Н.А.

Скрипчук О.С.