РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

"19" травня 2014 р.
Справа № 9/200/2011/5003

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов
М.Г.

суддя
Бучинська Г.Б. ,

суддя
Філіпова Т.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача, -
Приватного Вінницького обласного
акціонерного товариства по туризму та
екскурсіях "Вінницятурист"

на рішення господарського суду
Вінницької області від 14.01.2014 р.

у справі № 9/200/2011/5003 (суддя Грабик В.В.)

за позовом заступника прокурора
Вінницької області в інтересах держави
в особі Фонду державного майна України

до відповідача виконавчого комітету
Могилів-Подільської міської ради

за участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Приватного
Вінницького обласного акціонерного
товариства по туризму та екскурсіях
"Вінницятурист" та ОСОБА_1

про визнання недійсними рішення п.1.2 №
33 від 31.01.2002 р., № 142 від 25.04.2008 р., -

за участю представників сторін:

позивача: Маланчук І.В.;

відповідача: не з'явився;

третіх осіб: не з'явилися;

1) -

2) -

від прокуратури: Марщівська О.П.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 14.02.2014 р. у
справі №9/200/2011/5003 позов заступника
прокурора Вінницької області в
інтересах держави в особі Фонду
державного майна України до
виконавчого комітету
Могилів-Подільської міської ради про
визнання недійсним п.1.2 рішення № 33 від
31.01.2002 р., п.1.1 рішення №142 від 25.04.2008 р.
задоволено. Визнано недійсним п. 1.2.
рішення виконавчого комітету
Могилів-Подільської міської ради № 33
від 31.01.2002 в частині оформлення права
колективної власності за Вінницьким
обласним закритим акціонерним
товариством по туризму та екскурсіях
"Вінницятурист" на нежитлові об'єкти
нерухомого майна, розташовані у
АДРЕСА_1 по АДРЕСА_1 та п.1.1 рішення
виконавчого комітету
Могилів-Подільської міської ради №142
від 25.04.2008 р. Стягнуто з виконавчого
комітету Могилів-Подільської міської
ради в доход Державного бюджету
України 1882,00 грн. судового збору.

При винесенні вищевказаного рішення,
суд першої інстанції виходив з того, що
пунктом 1.2 рішення виконавчого
комітету Могилів-Подільської міської
ради народних депутатів Вінницької
області № 33 від 31.01.2002 р. оформлено
право колективної власності в цілому
на нежитлові об'єкти нерухомого майна,
що знаходиться по пров. Котовського, 3
за Вінницьким обласним закритим
акціонерним товариством по туризму та
екскурсіях "Вінницятурист". 18.02.2002 р.
виконавчим комітетом
Могилів-Подільської міської ради було
видане свідоцтво про право власності
на нежитлові об'єкти нерухомого майна,
які розташовані в АДРЕСА_1 належить
Вінницькому обласному закритому
акціонерному товариству по туризму та
екскурсіях "Вінницятурист" на праві
колективної власності.

14.11.2007 р. між Могилів-Подільською
міською радою та Вінницьким обласним
відкритим акціонерним товариством по
туризму та екскурсіях "Вінницятурист"
було укладено договір оренди земельної
ділянки несільськогосподарського
призначення для обслуговування
пансіонату "ІНФОРМАЦІЯ_1" в АДРЕСА_1.
14.04.2008 р. Вінницьке обласне закрите
акціонерне товариство по туризму та
екскурсіях "Вінницятурист" звернулося
до міського голови Саволюка М.О. з
заявою №54 від 14.04.2008р. про видачу нового
свідоцтва про право власності на
нежитлові об'єкти нерухомого майна, які
розташовані в м. Могилеві-Подільському
за адресою: АДРЕСА_1 та належить
Вінницькому обласному закритому
акціонерному товариству по туризму та
екскурсіях "Вінницятурист" на праві
приватної власності.

Крім того, судом першої інстанції було
встановлено, що пунктом 1.1. рішення
виконавчого комітету
Могилів-Подільської міської ради № 142
від 25.04.2008 р. оформлено за Вінницьким
закритим акціонерним товариством по
туризму та екскурсіях "Вінницятурист"
право приватної власності в цілому на
відповідні нежитлові будівлі, що
розташовані в м. Могилеві-Подільському
по АДРЕСА_1. На підставі вказаного
рішення, 05.05.2008р. виконавчим комітетом
Могилів-Подільської міської ради
видане свідоцтво про право власності
на нежитловий об'єкт нерухомого майна,
який розташований по АДРЕСА_1, АДРЕСА_1,
належить Вінницькому обласному
закритому акціонерному товариству по
туризму та екскурсіях "Вінницятурист"
на праві приватної власності.

Вирішуючи спір, місцевий господарський
суд прийняв до уваги приписи ст. ст. 10-13
Конституції УРСР (1978 р.), ст. 20 Закону
УРСР "Про власність" від 07.02.1991 р., окремі
положення Закону України "Про
підприємства, установи та організації
союзного підпорядкування, розташовані
на території України" № 1540-ХІІ від 10
вересня 1991 року, постанови Верховної
Ради Української РСР "Про захист
суверенних прав власності Української
РСР" від 29.11.1990 р. № 506, постанови
Верховної Ради України "Про майнові
комплекси та фінансові ресурси
громадських організацій колишнього
Союзу РСР, розташовані на території
України" № 2268-ХІІ від 10 квітня 1992 року,
постанови Верховної Ради України "Про
майно загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР" від 4
лютого 1994 року № 3943-ХІІ, Указу Президії
Верховної Ради України "Про передачу
підприємств, установ та організацій
союзного підпорядкування,
розташованих на території України, у
власність держави" № 1452-ХІІ від 30
серпня 1991 року.

В обґрунтування своїх висновків, суд
першої інстанції вказав на те, що
частина майна, яка вказана в
оспорюваних рішеннях, в залежності від
року побудови, перебувала у державній
(соціалістичній) власності Української
РСР, а при оголошенні незалежності
державою Україна, це майно перейшло до
державної власності України.

Також, місцевий господарський суд
зауважив, з урахуванням правової
позиції, висловленої Верховним Судом
України у постанові від 18.10.2005 р. у
справі №30/106-04-344, що саме Фонд
державного майна України
уповноважений державою здійснювати
функції щодо управління майном
громадських організацій колишнього
Союзу РСР, що розташоване на території
України, в тому рахунку й майна,
вказаного в оспорюваних рішеннях,
збудованого та розпочатого
будівництвом до проголошення
незалежності України (постанова ВР
УРСР від 24.08.1991 р.), яке залишалося у
державній власності.

Таким чином, з урахуванням
встановлених обставин у даній справі
та положень діючого на той момент
законодавства, суд першої інстанції
дійшов висновку, що оскаржувані
рішення № 33 від 31.01.2002 р., № 142 від 25.04.2008
р. були винесені відповідачем всупереч
нормативно-правовим приписам та за
відсутності правоустановчих та інших
документів, які підтверджували б право
власності ПВОАТ по туризму та
екскурсіях "Вінницятурист" на вказані в
рішеннях об'єкти нерухомого майна.

Не погоджуючись із винесеним рішенням
суду першої інстанції, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача, -
Приватне Вінницьке обласне акціонерне
товариство по туризму та екскурсіях
"Вінницятурист" звернулось з
апеляційною скаргою до Рівненського
апеляційного господарського суду,
відповідно до якої просить рішення
господарського суду Вінницької
області від 14.02.2014 р. у справі № 9/200/2011/5003
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Скаржник вважає, що рішення
господарського суду є незаконним та
таким, що прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповному з'ясуванні обставин, що
мають значення для справи, а також при
невідповідності висновків, викладених
у рішенні, фактичним обставинам справи.

На підтвердження своїх доводів,
скаржник вказує наступне.

Прокурор та ФДМ не довели факту
порушення прав позивача та інтересів
держави, які потребували судового
захисту, оскільки об'єкт не мав статусу
державного майна і дія
нормативно-правових актів, на які
посилався прокурор в обґрунтування
позовних вимог, не поширювалася на
правовий режим спірного майна.

Скаржник вказує на те, що було прийнято
Постанову Кабінету Міністрів України
«Про визначення органів управління
майном загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР» від
13.01.1995 № 18, якою визначено, що до
законодавчого визначення суб'єктів
права власності майна загальносоюзних
громадських організацій колишнього
Союзу РСР, розташованого на території
України, повноваження по управлінню
цим майном покласти на міністерства
згідно з додатком. В додатку до цієї
постанови не міститься майна колишньої
Української республіканської ради
професійних спілок чи Федерації
незалежних профспілок України. Таким
чином, скаржник стверджує, що вимоги
вищезазначеної постанови ВР України 1994
року були виконані.

Також скаржник звертає увагу на те, що
постанова Верховної Ради УРСР "Про
захист суверенних прав власності
Української РСР» від 29 листопада 1990 р.
№ 506-ХІІ, якою вводився мораторій на
будь-які зміни форм власності і
власника державного майна,
ініціаторами та учасниками яких є
органи державної влади і управління, не
могла поширюватися на правовідносини у
даній справі, оскільки учасниками або
ініціаторами створення
ЗАТ «Укрпрофтур», отже і ЗАТ
«Вінницятурист», органи державної
влади і управління не виступали, крім
того, ця постанова втратила чинність з
дня затвердження Верховною Радою
України Державної програми
приватизації на підставі Постанови
Верховної Ради від 4 березня 1992 р. N
2164-ХІІ, тобто до видання оспорюваних
документів.

Крім того, як зазначає скаржник,
постановою Верховної Ради України від
07.07.92 №2553-ХІІ "Про тлумачення Постанови
Верховної Ради Української РСР від
29.11.90 р. "Про захист суверенних прав
власності України" (на яку посилається
ст. 3 Закону України "Про підприємства,
установи та організації союзного
підпорядкування, розташовані на
території України") встановлено, що дія
мораторію на зміну форм власності на
державне майно поширюється лише на ті
випадки, коли були наявними обидві
умови: ініціатива і участь органів
державного управління. За таких
обставин, скаржник наголошує на тому,
що в контексті заявлених позивачем
вимог (жоден із засновників ЗАТ
"Укрпрофтур" не являється органом
державного управління, при його
створенні були відсутні ініціатива
органів державного управління)
наведений Закон і постанова не
підлягають застосуванню як
нормативний документ, що обмежує право
розпорядження (в т.ч. відчуження)
Пансіонату «ІНФОРМАЦІЯ_1».

З приводу посилань прокурора на
Постанову Верховної Ради України «Про
майно загальносоюзних громадських
організацій колишнього союзу РСР» від
04.02.1994 р. №3943-ХІІ в тій частині, що майно
за оспорюваними актами на момент
набуття чинності названою постановою
не належало до майна загальносоюзних
громадських організацій колишнього
СРСР, то скаржник наголошує на тому, що
відсутні будь-які докази того, що третя
особа-2, його акціонери ПрАТ
«УКРПРОФТУР», Федерації профспілок
України або її попередники, в тому
числі профспілки УРСР були
загальносоюзною громадською
організацією. Профспілки УРСР
(Української республіканської ради
профспілок) не належали до
загальносоюзних громадських
організацій. Зазначає, що
загальносоюзний статус мали лише
професійні спілки СРСР та їх органи
управління, натомість профспілки УРСР
мали статус республіканський та не
відносилися до загальносоюзних
громадських організацій.

На підтвердження своїх доводів,
апелянт також вказує на те, що
позивачем не було надано суду
документів, які б підтверджували, що
будівництво турбази «ІНФОРМАЦІЯ_1»
здійснювалось за дольової участі
державних підприємств, організацій,
установ, міністерств, що таке майно
перебувало у власності держави, а після
проголошення незалежності України, що
воно увійшло до складу державного
майна новоствореної держави. Таким
чином, позивачем не доведено факту
перебування зазначеного майна у
власності держави і не надано належних
доказів на підтвердження права
власності.

З огляду на викладені вище аргументи на
підтвердження своєї правової позиції,
скаржник вважає, що судом першої
інстанції було задоволено позов за
відсутності на те визначених законом
підстав, у зв'язку з чим рішення суду
першої інстанції слід скасувати.

Від прокурора надійшов відзив на
апеляційну скаргу, відповідно до якого
просить оскаржуване рішення суду
першої інстанції залишити без змін, а в
задоволенні апеляційної скарги-
відмовити.

На спростування доводів, викладених в
апеляційній скарзі, прокурор вказує
наступне.

Статтею 10 Конституції УРСР (1978 року)
визначено, що майно профспілкових та
інших громадських організацій,
необхідне їм для здійснення статутних
завдань, є соціалістичною власністю.

Відповідно до ст. 20 Закону УРСР "Про
власність" від 07.02.1991 професійні спілки
є суб'єктами права колективної
власності.

Прокурор також зазначає, що статтею 21
вказаного Закону, якою встановлювались
підстави виникнення права колективної
власності, виникнення права власності
громадського об'єднання шляхом
передачі майна від союзних громадських
організацій новоствореним в Україні
громадським організаціям або в порядку
правонаступництва загальносоюзної
громадської організації новоствореною
республіканською громадською
організацією не передбачалось.

Також, в обґрунтування своїх доводів,
прокурор вказує на Постанову Верховної
Ради України «Про майнові комплекси та
фінансові ресурси громадських
організацій колишнього Союзу РСР,
розташовані на території України» від
10.04.1992 р., відповідно до якої з метою
збереження майна загальносоюзних
громадських організацій колишнього
Союзу РСР передбачено, що до визначення
правонаступників загальносоюзних
громадських організацій колишнього
Союзу РСР передати тимчасово Фонду
державного майна України майно та
фінансові ресурси розташованих на
території України підприємств, установ
та об'єктів, що перебували у віданні
центральних органів цих організацій.
Фонду державного майна України
прийняти майно цих підприємств,
установ та об'єктів до 1 травня 1992 року.

Вказує на те, що профспілки діяли за
загальним статутом профспілок СРСР, і
до 1990 року були загальносоюзною
громадською організацією. В єдиній
системі профспілок колишнього Союзу
РСР Укрпрофрада представляла
республіканську організацію і мала
статус юридичної особи.

З урахуванням окремих положень
Постанови Верховної Ради України «Про
майно загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР» від
04.02.1994 р., прокурор зауважив, що до
законодавчого визначення
правонаступників майна
загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР Фонд
державного майна України здійснює
право розпорядження цим майном у
процесі приватизації та повноваження
орендодавця майнових комплексів
підприємств та організацій (їх
структурних підрозділів) (пункт 3
постанови).

За таких обставин, прокурор наголошує
на тому, що саме Фонд державного майна
України уповноважений державою
здійснювати функції щодо управління
майном громадських організацій
колишнього Союзу РСР, що розташоване на
території України, в тому рахунку й
майна, вказаного в оспорюваних
рішеннях, збудованого та розпочатого
будівництвом до проголошення
незалежності України, яке залишалося у
державній власності.

На спростування твердження ПрАТ
«Віннициятурист» щодо неправильно
обраного прокурором способу захисту,
то процесуальний опонент скаржника
вказує на те, що згідно вимог ст. 393 ЦК
України, правовий акт органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим або органу місцевого
самоврядування, який не відповідає
закону і порушує права власника, за
позовом власника майна визнається
судом незаконним та скасовується.
Власник майна, права якого порушені
внаслідок видання правового акта
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, має право
вимагати відновлення того становища,
яке існувало до видання цього акта.

Ураховуючи викладене, прокурор вважає,
що рішення господарського суду
Вінницької області від 14.01.2014 р. у
справі № 9/200/2011/5003 є законним та
обгрунтованим, оскільки судом першої
інстанції вірно встановлено всі
обставини, що мають значення для
справи, та винесено рішення у повній
відповідності до норм матеріального та
процесуального права.

Позивач - Фонд державного майна України
також скористався своїм правом подачі
відзиву на апеляційну скаргу,
відповідно до якого просить
оскаржуване рішення суду першої
інстанції залишити без змін, а в
задоволенні апеляційної скарги -
відмовити.

На підтвердження своєї правової
позиції, позивач вказує наступне.

Радою Федерації незалежних профспілок
України та Фондом соціального
страхування України 04.10.1991 укладено
установчий договір про створення на
базі туристсько-екскурсійних
підприємств і організацій Української
республіканської ради по туризму і
екскурсіях акціонерного товариства
«Укрпрофтур» і затверджено його
статут, який зареєстрований Київським
міськвиконкомом 28.10.1991, з передачею до
статутного фонду акціонерного
товариства основних фондів і оборотних
засобів туристсько - екскурсійних
підприємств, об'єднань та організацій
профспілок України.

Постановою колегії Української
республіканської ради по туризму та
екскурсіях від 27.11.1991 ліквідовано
Вінницьке обласне
туристсько-екскурсійне виробниче
об'єднання.

Рішенням правління Українського
акціонерного товариства по туризму і
екскурсіях «Укрпрофтур»,
затвердженого протоколом від 03.12.1991 № 1,
з 11.12.1991 р. створено Вінницьке обласне
відділення «Вінницятурист»
Українського акціонерного товариства
по туризму і екскурсіях «Укрпрофтур»
та затверджено положення про Вінницьке
обласне відділення «Вінницятурист».

Також, в обґрунтування своїх доводів,
позивач вказує на те, що згідно з Указом
Президії Верховної Ради України від
30.08.1991 №1452-ХП «Про передачу
підприємств, установ та організацій
союзного підпорядкування,
розташованих на території України, у
власність держави» та Законом України
від 10.09.1991 № 1540-ХІІ «Про підприємства,
установи та організації союзного
підпорядкування, розташовані на
території України» майно та фінансові
ресурси підприємств, установ,
організацій та інших об'єктів союзного
підпорядкування, розташованих на
території нашої країни, є державною
власністю України, а укладені після
29.11.1990 майнові договори, якими змінено
форму власності, визнаються
недійсними.

Крім того, статтею 1 Закону України «Про
підприємства, установи та організації
союзного підпорядкування, розташовані
на території України» від 10.09.1991 № 1540-ХН
встановлено, що майно підприємств,
установ і організацій та інших об'єктів
союзного підпорядкування є державною
власністю України.

З урахування положень, наведених у п. 1
та 3 постанови Верховної Ради України
«Про управління майном підприємств,
установ та організацій, що є у
загальнодержавній власності», позивач
зазначає, що тимчасово, до
законодавчого визначення суб'єктів
права власності на майно
загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР, що
знаходиться на території України,
вказане майно є загальнодержавною
власністю і Фонд державного майна
України здійснює право розпорядження
цим майном у процесі приватизації та
повноваження орендодавця майнових
комплексів підприємств та організацій.

На підставі вказаного вище, позивач
стверджує, що усе майно, що перебувало
на балансі загальносоюзних
громадських організацій колишнього
Союзу РСР, в тому рахунку і профспілок
України, на час розмежування державної
та комунальної власності, було
загальнодержавною власністю незалежно
від часу його створення (забудови
нерухомого майна).

За наведених обставин, позивач вважає,
що підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні, а тому
рішення суду першої інстанції слід
залишити без змін.

Крім того, на виконання вимог п. 2 ухвал
Рівненського апеляційного
господарського суду від 17.03.2014 р., 31.03.2014
р., 14.04.2014 р. та від 28.04.2014 р. у справі
№9/200/2011/5003, Фондом державного майна
України та прокурором було надано
письмові пояснення з долученням копій
нормативних актів в частині
врегулювання спірних правовідносин у
даній справі.

Так, зокрема, ФДМ України у письмових
поясненнях від 09.04.2014 р. № 10-25-3981
зауважив, що Українська
республіканська рада по туризму і
екскурсіях здійснювала свою
діяльність безпосередньо в єдиній
структурі профспілок СРСР, які, в свою
чергу, діяли на території всього
колишнього СРСР за єдиним статутом, з
єдиною власністю та були
загальносоюзною громадською
організацією. Крім того, статтею 1
Закону України "Про підприємства,
установи та організації союзного
підпорядкування, розташованих на
території України" від 10.09.1991 р.
встановлено, що майно підприємств,
установ, і організацій та інших
об'єктів союзного підпорядкування є
державною власністю. Також, ФДМ України
наголосив на тому, що питання щодо
суб'єктів права власності зазначеного
майна на законодавчому рівні не
врегульовано, майно колишніх
профспілкових організацій на даний час
залишається державною власністю, а
тому правові підстави для
розпорядження Федерацією профспілок
України майном загальносоюзних
громадських організацій колишнього
Союзу РСР відсутні.

На підтвердження наведеної вище
правової позиції, позивач долучив до
матеріалів справи копії наступних
нормативно-правових актів: постанови
Центрального виконавчого комітету
СРСР "Про ліквідацію Всесоюзного
товариства пролетарського туризму та
екскурсій" від 17.04.1936 р., постанови
Президії ВЦРПС "Про подальший розвиток
туризму" від 20.07.1962 р., постанови
Президії Центральної ради по туризуму
та екскурсіях "Про затвердження
Положення про Українську
республіканську раду по туризму та
екскурсіях" від 27.07.1982 р. № 8-3,
Декларації про утворення Федерації
незалежних професійних спілок України
від 06.10.1990 р., постанови ХІХ з'їзду
профспілок СРСР "Про власність
профспілок СРСР" від 27.10.1990 р.

В свою чергу, прокурор у письмових
поясненнях від 11.04.2014 р. № 05/2-191 вих-14
пояснив, що постановою ЦВК СРСР від
17.04.1936 р. "Про ліквідацію Всесоюзного
товариства пролетарського туризму та
ексукурсій" керівництво роботою в
галузі туризму покладено на Всесоюзну
центральну раду професійних союзів
(ВЦРПС). Згідно постанови президії
ВЦРПС "Про поліпшення керівництва
розвитком туризму у профспілках" від
27.11.1959 р. створено мережу
туристсько-екскурсійних закладів
Української республіканської ради по
туризму і екскурсіях, підпорядкованої
Українській республіканській раді
профспілок (Укрпрофрада).
Організаційна структура профспілок
будувалася за територіальним та
галузевим принципами. У республіках
діяли республіканські, крайові,
обласні ради. Профспілки діяли за
загальним статутом профспілок СРСР, і
відповідно, до 1990 р. були
загальносоюзною громадською
організацією. Створені ради по туризму
підпорядковувалися відповідним
профспілковим організаціям, які в СРСР
діяли як загальносоюзна громадська
організація. З урахуванням приписів
нормативно-правових актів, прокурор
наголосив на тому, що профспілки, а
також ради по туризму і екскурсіях, які
діяли у їх складі з метою поліпшення
керівництва туризму, функціонували у
державі СРСР як загальносоюзна
організація.

Третя особа - ОСОБА_1 не скористалися
своїм правом подачі відзиву на
апеляційну скаргу, що, у відповідності
до ч. 2 ст. 96 ГПК України, не перешкоджає
перегляду рішення місцевого
господарського суду.

В судових засіданнях Рівненського
апеляційного господарського суду від
24.02.2014 р., 17.03.2014 р., 31.03.2014 р., 14.04.2014р.,
28.04.2014 р. та 19.05.2014 р. прокурор та
представник позивача заявили, що з
доводами апелянта не погоджуються,
вважають їх безпідставними, а
оскаржуване рішення таким, що
відповідає встановленим обставинам
справи та нормам закону. При цьому,
представник позивача пояснила, що
Центральним виконавчим комітетом СРСР
прийнято постанову "Про ліквідацію
Всесоюзного товариства пролетарського
туризму та екскурсії", згідно з якою на
Всесоюзну центральну раду професійних
спілок та її організації покладено
керівництво роботою в галузі туризму.
Повідомила, що 06.10.1990р. установчим
з`їздом незалежних професійних спілок
прийнято Декларацію про утворення
Федерації незалежних професійних
спілок України. Додала, що постановою XIX
з`їзду профспілок СРСР "Про особливості
профспілок СРСР" від 27.10.1990 р.
установлено, що профспілкові об`єкти є
єдиною власністю профспілок СРСР.
Також повідомила, що профспілки діяли
за загальним статутом профспілок СРСР.
За таких обставин, Українська
республіканська рада по туризму і
екскурсіях здійснювала свою
діяльність в єдиній структурі
профспілок СРСР, які в свою чергу діяли
на території всього колишнього СРСР за
єдиним статутом, з єдиною власністю та
були загальносоюзною громадською
організацією.

З огляду на зазначене, позивач та
прокурор просять суд відмовити в
задоволенні апеляційної скарги.

В судових засіданнях суду апеляційної
інстанції від 17.03.2014 р., 31.03.2014 р., 14.04.2014р.,
28.04.2014 р. представник скаржника
підтримав доводи, наведені в
апеляційній скарзі, стверджує, що судом
першої інстанції при винесенні
оскаржуваного рішення було порушено
норми матеріального та процесуального
права. Пояснив, що відповідно до ст.6
Закону СРСР "Про громадські об`єднання",
враховуючи, що згідно з
нормативно-правовими актами СРСР
професійні спілки УРСР поширювали свою
діяльність тільки на території УРСР та
підпорядковані їм організації, при
цьому не належали до загальносоюзних
громадських організацій. З огляду на
вказане, підтримав ту позицію, що
рішення господарського суду
Вінницької області від 14.02.2014р. у справі
№9/200/2011/5003 слід скасувати та прийняти
нове, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

19 травня 2014 року в судове засідання
Рівненського апеляційного
господарського суду представник
скаржника не з'явився.

Крім того, в судові засідання
Рівненського апеляційного
господарського суду від 24.02.2014р., 17.03.2014
р., 31.03.2014 р., 14.04.2014р., 28.04.2014 р. та 19.05.2014 р.
представники відповідача - виконавчого
комітету Могилів-Подільської міської
ради та третьої особи - ОСОБА_1 не
з'явилися.

Враховуючи приписи ст.ст. 101,102 ГПК
України про межі та строки перегляду
справ в апеляційній інстанції, той
факт, що всі учасники судового процесу
були належним чином та своєчасно
повідомлені про дату, час та місце
судового засідання, про що свідчать
поштові повідомлення, направлені
останнім (Т.8, а.с. 112-119, 137-144, 150-157, 182-189,
206-217, Т.9, а.с. 49-51, 88-90), а також те, що явка
представників учасників судового
процесу в судові засідання
обов'язковою не визнавалася, колегія
суддів визнала за можливе здійснювати
розгляд апеляційної скарги за
відсутності представників відповідача
та третіх осіб.

Крім того, 25.04.2014 р. на адресу суду
апеляційної інстанції від скаржника
надійшла заява від 25.04.2014 р. про
застосування позовної давності з тих
підстав, що в порядку ст. 71 ЦК УРСР
перебіг позовної давності за позовними
вимогами щодо визначення режиму
власності на спірний об'єкт розпочався
з 1997 р. і сплив у 2000 році.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції вважає, що визначені законом
підстави для задоволення вказаного
вище клопотання третьої особи відсутні
з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 ст. 267 ЦКУ позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення рішення.

Таким чином, право подання до суду
заяви про застосування позовної
давності на законодавчому рівні
закріплене лише за сторонами у справі.
Натомість, в даному випадку, заяву
такого характеру заявлено третьою
особою, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача, тобто є учасником
судового процесу, який не наділений
процесуальним статусом сторони.
Аналогічна правова позиція закріплена
в п. 2.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 29.05.2013
№ 10 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів".

З урахуванням наведеного, колегія
суддів дійшла висновку про відсутність
правових підстав для застосування в
даному випадку позовної давності.

Стосовно заявлених третьою особою -
Приватним Вінницьким обласним
акціонерним товариством по туризму та
екскурсіях "Вінницятурист" у суді
першої інстанції клопотань від 05.06.2013 р.
про залучення Приватного акціонерного
товариства "Укрпрофтур" до участі у
справі №9/200/2011/5003 в якості третьої
особи без самостійних вимог на стороні
третьої особи - Приватного Вінницького
обласного акціонерного товариства по
туризму та екскурсіях "Вінницятурист"
та про залучення Федерації професійних
спілок України у якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача,
судова колегія вказує на відсутність
правових підстав для задоволення
зазначених клопотань, виходячи з
наступного.

В силу приписів ч. 1, 2 ст. 27 ГПК України
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору,
можуть вступити у справу на стороні
позивача або відповідача до прийняття
рішення господарським судом, якщо
рішення з господарського спору може
вплинути на їх права або обов'язки щодо
однієї з сторін. Їх може бути залучено
до участі у справі також за клопотанням
сторін, прокурора. Якщо господарський
суд при прийнятті позовної заяви,
вчиненні дій по підготовці справи до
розгляду або під час розгляду справи
встановить, що рішення господарського
суду може вплинути на права і обов'язки
осіб, що не є стороною у справі,
господарський суд залучає таких осіб
до участі у справі як третіх осіб, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору. У заявах про залучення
третіх осіб і у заявах третіх осіб про
вступ у справу на стороні позивача або
відповідача зазначається, на яких
підставах третіх осіб належить
залучити або допустити до участі у
справі.

Згідно з Установчим договором
Вінницького обласного закритого
акціонерного товариства по туризму та
екскурсіях "Вінницятурист",
затвердженим протоколом № 1 установчих
зборів засновників Вінницького
обласного закритого акціонерного
товариства по туризму та екскурсіях
"Вінницятурист" від 17.12.1998 р.,
засновниками Вінницького обласного
закритого акціонерного товариства по
туризму та екскурсіях "Вінницятурист" є
Українське закрите акціонерне
товариство по туризму та екскурсіях
"Укрпрофтур", Федерація профспілок
Вінницької області, Виконавча дирекція
обласного відділення фонду
соціального страхування України,
громадяни України - працівники
обласного дочірнього підприємства
"Вінницятурист" (Т.1, а.с. 129-136).

Відповідно до п.п. 2.1., 2.10., 2.21., 2.22.
Статуту Приватного Вінницького
обласного акціонерного товариства по
туризму та екскурсіях "Вінницятурист",
затвердженого протоколом загальних
зборів акціонерів № Р 21 від 04.04.2011 р. ,
товариство є юридичною особою
приватного права за законодавством
України у відповідності із статутом
акціонерного товариства за
законодавством України. Згідно з
чинним законодавством України
Товариство самостійно вирішує питання
своєї внутрішньої організації, вільне
у реалізації у повному обсязі права
власності на належне йому майно, у тому
числі кошти, цінні папери, об'єкти
інтелектуальної власності, згідно з
метою статутної діяльності та
призначенням майна. Товариство є
власником майна, переданого йому у
власність засновниками і учасниками
як внески. Майно Товариства відповідно
до цього Статуту та укладених ним угод
належить йому на праві власності.

Згідно з п. 4.3. Статуту акціонерами
Товариства є Українське закрите
акціонерне товариство по туризму та
екскурсіях "Укрпрофтур", Федерація
профспілок Вінницької області,
Вінницьке обласне відділення фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, фізичні особи.

Органами управління Товариства, у
відповідності до п. 8.1. Статуту, є
Загальні збори, Наглядова рада,
Правління.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону України
"Про акціонерні товариства" кожною
простою акцією акціонерного
товариства її власнику - акціонеру
надається однакова сукупність прав,
включаючи права на: 1) участь в
управлінні акціонерним товариством; 2)
отримання дивідендів; 3) отримання у
разі ліквідації товариства частини
його майна або вартості частини майна
товариства; 4) отримання інформації про
господарську діяльність акціонерного
товариства.

Враховуючи наведені вище положення
установчих документів Приватного
Вінницького обласного акціонерного
товариства по туризму та екскурсіях
"Вінницятурист", судова колегія зважає
на те, що Українське закрите акціонерне
товариство по туризму та екскурсіях
"Укрпрофтур" та Федерація профспілок
Вінницької області є акціонерами
Приватного Вінницького обласного
акціонерного товариства по туризму та
екскурсіях "Вінницятурист".

Ураховуючи приписи Законів України
"Про акціонерні товариства" та "Про
господарські товариства", судова
колегія зауважує, що акціонери
товариства є власниками акцій, які
надають їх власникам визначені законом
та статутом корпоративні права, проте
не є власниками його майна. Всі
правомочності в частині реалізації
права власності на належне йому майно
Товариство здійснює через відповідні
органи управління.

Отже, підстави для залучення вказаних
суб'єктів до участі у даній справі в
якості третіх осіб відсутні.

Дослідивши матеріали справи,
апеляційну скаргу, заслухавши
пояснення представника позивача та
прокурора, перевіривши юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування місцевим господарським
судом при винесенні рішення норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що в задоволенні
апеляційної скарги слід відмовити, а
оскаржуване рішення залишити без змін,
виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції
встановлено та як підтверджується
матеріалами справи, рішенням
господарського суду Вінницької
області від 03.03.2012р. позов задоволено
частково. Визнано недійсним п.1.2.
рішення виконавчого комітету
Могилів-Подільської міської ради № 33
від 31.01.2002 р. " Про оформлення права
власності на нежитлові об"єкти
нерухомого майна" в частині визнання
права власності на адміністративні
будівлі № 14, № 1; душева-котельня № 48,
вбиральня № 32, № 3, № 57; їдальня № 46;
кінозал № 2, всього 8 будівель, що
розташовані по АДРЕСА_1 та нежитловий
об'єкт нерухомого майна - готель
"ІНФОРМАЦІЯ_2", загальною площею 480, 1
кв.м., що знаходиться по пров.
Котовського, 3 за Вінницьким обласним
Закритим акціонерним товариством по
туризму та екскурсіях "Вінницятурист".
Визнано недійсним рішення виконавчого
комітету Могилів-Подільської міської
ради № 142 від 25.04.2008 р. "Про оформлення
права приватної власності на нежитлові
об'єкти нерухомого майна". Припинено
провадження у справі в частині
визнання недійсною державну
реєстрацію свідоцтв про право
власності на нежитлові об"єкти
нерухомого майна № 90 від 18.02.2002 р. та №
536 від 05.05.2008 р. на момент їх реєстрації
відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України
(Т.2, а.с. 105-110).

Вказане вище рішення оскаржено в
апеляційному порядку третьою особою -
Приватним Вінницьким обласним
акціонерним товариством по туризму та
екскурсіях "Вінницятурист".

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 20.06.2012 р. у
справі рішення господарського суду
Вінницької області від 03 березня 2012
року у справі №9/200/2011/5003 залишено без
змін, а апеляційну скаргу третьої особи
- Приватного акціонерного товариства
по туризму та екскурсіях
"Вінницятурист" залишено без
задоволення (Т.3 а.с. 91-100).

26.12.2012 р. Вищий господарський суд
України за результатами розгляду
касаційної скарги приватного
акціонерного товариства по туризму та
екскурсіях "Вінницятурист" постановив:
"Касаційну скаргу задовольнити
частково. Рішення господарського суду
Вінницької області від 03.03.2012 та
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 20.06.2012 у справі
№9/200/2011/5003 скасувати. Справу №9/200/2011/5003
направити на новий розгляд до
господарського суду Вінницької
області (Т. 3 а.с. 164-170).

При цьому, у постанові від 26.12.2012 р. у
справі №9/200/2011/5003 Вищий господарський
суд України вказав на те, що в
матеріалах справи відсутні будь-які
установчі документи (положення, статут)
Вінницької обласної Ради по туризму,
якій надавалась земельна ділянка для
будівництва турбази. Таким чином, суди
попередніх інстанцій дійшовши
висновку про те, що майно є державним,
насамперед не з'ясували правового
статусу особи, якій було надано
земельну ділянку для будівництва. Суд
першої інстанції послався на те, що
спірне майно було передано Вінницькій
обласній Раді по туризму у безоплатне
відання (т.2, а.с. 107). В той же час, в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази, які підтверджують зазначені
обставини. Крім того, судами попередніх
інстанцій належним чином не з'ясовано,
а матеріали справи не містять даних про
те, хто здійснював будівництво
нерухомого майна та з яких джерел
відбувалось його фінансування.

23.01.2013 р. справу № 9/200/2011/5003 після її
перегляду Вищим господарським судом
України повернуто до господарського
суду Вінницької області.

Ухвалою суду першої інстанції від
24.01.2013 р. справу №9/200/2011/5003 прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 19.02.2013 р. (Т.4, а.с. 2-3).

Як вбачається з матеріалів справи,
прокурор звернувся до суду першої
інстанції із заявою про зміну предмету
позову від 28.05.2013 р. (Т.6 а.с.22-23).
Відповідно до вказаної заяви, прокурор
просить визнати недійсними п.1.2 рішення
виконавчого комітету
Могилів-Подільської міської ради № 33
від 31.01.2002 р. в частині оформлення права
колективної власності за Вінницьким
обласним закритим акціонерним
товариством по туризму та екскурсіях
"Вінницятурист" на нежитлові об'єкти
нерухомого майна, розташовані у м.
Могилів-Подільському по АДРЕСА_1 та п. 1.1
рішення виконавчого комітету
Могилів-Подільської міської ради № 142
від 25.04.2008р.

Таким чином, предметом спору у даній
справі є вимоги про визнання недійсним
п. 1.2. рішення виконавчого комітету
Могилів-Подільської міської ради № 33
від 31.01.2002 "Про оформлення права
власності на нежитлові об'єкти
нерухомого майна" та визнання
недійсним рішення виконавчого
комітету Могилів-Подільської міської
ради № 142 від 25.04.2008 "Про оформлення
права приватної власності на нежитлові
об'єкти нерухомого майна".

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 14.02.2014 р. у
справі №9/200/2011/5003 позов заступника
прокурора Вінницької області в
інтересах держави в особі Фонду
державного майна України до
виконавчого комітету
Могилів-Подільської міської ради про
визнання недійсним п.1.2 рішення № 33 від
31.01.2002 р., п.1.1 рішення №142 від 25.04.2008 р.
задоволено (Т.8, а.с. 68-74).

Переглядаючи вказане вище рішення суду
першої від 14.02.2014 р. у справі №9/200/2011/5003
на предмет відповідності вимогам
діючого законодавства та з'ясовуючи
питання про те, чи наявні визначені
законом підстави для задоволення
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
пунктом 1.2 рішенням виконавчого
комітету Могилів-Подільської міської
ради "Про оформлення права приватної
власності на нежитлові об'єкти
нерухомого майна" № 33 від 31.01.2002 року
оформлено право власності на
адміністративні будівлі № 14, № 1;
душева-котельня № 48, вбиральня № 32, № 3,
№ 57: їдальня № 46; кінозал № 2, що
розташовані по АДРЕСА_1 та нежитловий
об"єкт нерухомого майна - готель
"ІНФОРМАЦІЯ_2" загальною площею 480,1 кв.м.,
що знаходиться по АДРЕСА_2, за
Вінницьким обласним закритим
акціонерним товариством по туризму та
екскурсіях "Вінницятурист" (Т.2. а.с.
100-101).

На підставі вказаного рішення
виконавчим комітетом
Могилів-Подільської міської ради
видане свідоцтво про право власності
на вищевказані нежитлові об'єкти
нерухомого майна № 91 від 18.02.2002 року (Т.6,
а.с. 103).

14.11.2007р. між Могилів-Подільською
міською радою та Вінницьким обласним
відкритим акціонерним товариством по
туризму та екскурсіях "Вінницятурист"
було укладено договір оренди земельної
ділянки. Договором передбачено
наступне: орендодавець надає, а орендар
приймає в строкове платне користування
земельну ділянку
несільськогосподарського призначення
для обслуговування пансіонату
"ІНФОРМАЦІЯ_1" в АДРЕСА_1 (п.1.); в оренду
передається земельна ділянка
загальною площею 4,2819га (п.2.); земельна
ділянка передається в оренду для
обслуговування пансіонату
"ІНФОРМАЦІЯ_1" (п.14) (Т.4 а.с. 132-135).

У зв'язку із заміною свідоцтва про
право власності на нежитлові об'єкти
нерухомого майна №91 від 18.02.2002 р.,
пунктом 1.1. рішення виконавчого
комітету Могилів-Подільської міської
ради №142 від 25.04.2008р. оформлено за
Вінницьким закритим акціонерним
товариством по туризму та екскурсіях
"Вінницятурист" право приватної
власності в цілому на нежитлові
будівлі, що складаються: літ.
1-адмінкорпус № 2, площею 60,9 кв.м., літ.
2-кінозал, площею 144,8 кв.м., літ.
3-вбиральня, площею 53,7 кв.м., літ.
6-дерев'яний будиночок, площею 78,7 кв.м.,
літ. 7-танцмайданчик, літ. 8-дерев'яний
будиночок, площею 51,9 кв.м., літ.
9-дерев'яний будиночок, площею 119,2 кв.м.,
літ. 10-дерев'яний будиночок, площею 76,0
кв.м., літ. 12-інструкторська, площею 40,6
кв.м., літ 13-телесалон, площею 54,2 кв.м.,
літ. 14- (адмінкорпус №1, площею 194,2 кв.м.,
літ. 15-дерев'яний будиночок, площею 105,3
кв.м., літ. 16- дерев'яний будиночок,
площею 116,7 кв.м., літ. 17-дерев'яний
будиночок, площею 130,9 кв.м., літ. 181
дерев'яний будиночок, площею 119,4 кв.м.,
літ. 19-дерев'яний будиночок, площею 79,3
кв.м., літ. 20- дерев'яний будиночок,
площею 112,6 кв.м., літ. 23-дерев'яний
будиночок, площею 52,6 кв.м., літ. 24
дерев'яний будиночок, площею 57,7 кв.м.,
літ. 25-дерев'яний будиночок, площею 61,8
кв.м., літ. 26-дерев'яний будиночок,
площею 52,5 кв.м., літ. 27-дерев'яний
будиночок, площею 83,3 кв.м., літ. 28
дерев'яний будиночок, площею 107,5 кв.м.,
літ. 29-склад, площею 64,1 кв.м., літ.
30-дерев'яний будиночок, площею 133,2 кв.м.,
літ. 32-вбиральня, площею 36,8 кв.м., літ.
33-дерев'яний будиночок площею 83,8 кв.м.;
літ. 34-дерев'яний будиночок, площею 81,7
кв.м., літ. 36-тенісний навіс, літ. 37
дерев'яний будиночок, площею ,75,8 кв.м.,
літ. 38-відеозал, площею 50,5 кв.м., літ.
39-дерев'яний будиночок, площею 53,2 кв.м.,
літ. 40-дерев'яний будиночок, площею 82,6
кв.м., літ. 41-дерев'янии будиночок,
площею 79,4 кв.м., літ. 44-ванне відділення,
площею 53,2 кв.м., літ. 45-сміттєзбірник,
літ; 46 -їдальня, площею 1297,5 кв.м., літ.
466-склад, літ. 48-душова, котельня, площею
170,7 кв.м., літ. 49-склад, площею 21,6 кв.м.,
літ. 57-вбиральня, площею 61,4 кв.м., літ.
58-гараж, площею 210,9 кв.м., літ.-59
свердловина водопровідна, літ.
60-пожежне водоймище, що розташовані в м.
Могилеві-Подільському по АДРЕСА_1 (Т.2,
а.с. 98-99).

На підставі даного рішення, виконавчим
комітетом Могилів-Подільської міської
ради видане нове свідоцтво про право
власності на нежитловий об'єкт
нерухомого майна, який розташований по
АДРЕСА_1, АДРЕСА_1 від 05.05.2008 № 536 (Т.6, а.с.
104, 121). При цьому, до згаданого свідоцтва
на право власності № 536 серед інших
включені і об"єкти нерухомого майна,
щодо яких виконкомом
Могилів-Подільської міської ради
прийнято рішення №33 від 31.01.2002 року та,
які були включені до свідоцтва про
право власності на вищевказані
нежитлові об'єкти нерухомого майна № 91.

В подальшому ЗАТ по туризму та
екскурсіях "Вінницятурист" на підставі
рішення засновників товариства
(протокол № 15 від 25.03.2008) на відкритих
торгах Вінницької товарної
універсальної біржі 12.05.2008 р.
реалізовано майновий комплекс
пансіонату "ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою
АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (Т.1. а.с. 52).

Крім того, в матеріалах справи
міститься копія договору
купівлі-продажу нежитлових приміщень
від 15 травня 2008 року, з якого
вбачається, що об'єкти нерухомого
майна, щодо яких виконкомом
Могилів-Подільської міської ради
прийнято рішення № 33 від 31.01.2002 року та
які були включені до свідоцтва про
право власності на вищевказані
нежитлові об'єкти нерухомого майна № 91
серед інших об"єктів були продані
Вінницьким обласним закритим
акціонерним товариством по туризму та
екскурсіях "Вінницятурист" гр. ОСОБА_1.

Попередньо, рішенням виконавчого
комітету Могилів-Подільської міської
Ради народних депутатів трудящих № 26
від 26.01.1967 року "Про виділення земельної
ділянки Вінницькій обласній раді по
туризму під будівництво турбази"
Вінницькій обласній Раді по туризму
під будівництво турбази виділено
земельну ділянку по передмістю
Островки № 122-а, АДРЕСА_1 площею 5 гектар
та зобов'язано Вінницьку обласну Раду
по туризму погодити проект будівництва
і місце розташування турбази з
обласним відділом в справах
будівництва і архітектури ( Т.6, а.с. 19,
Т.7., а.с. 157).

18.04.1967 року дана земельна ділянка
відведена в натурі та передана
Вінницькій обласній Раді по туризму, на
що вказує наявний у справі акт ( Т.1,
а.с.87).

В листі КП Могилів-Подільське МБТІ №987
від 09.11.2011р., адресованого
Могилів-Подільському міжрайонному
прокурору, зазначено, що згідно
оцінювального акту №1 в інвентарній
справі по АДРЕСА_1 (пансіонат
ІНФОРМАЦІЯ_1) зазначено рік забудови 1970
р. (Т.6, а.с.164).

Як вбачається із оціночних актів форми
3 будівництво об'єктів турбази
закінчено у 1970 році (Т.1, а.с.84). На
означене також вказує наявне у
матеріалах справи повідомлення № 987
від 09.11.2011 року ( Т.1, а.с.18).

За заявою Вінницької обласної Ради по
туризму та екскурсіях № 1605 від 20.11.1973
року (Т.1, а.с. 88) Могилів-Подільське
міжміське інвентарбюро виготовило
інвентарну справу. У 1973 році проведено
першу інвентаризацію будівель турбази
"ІНФОРМАЦІЯ_1".

На виконання вказівок Вищого
господарського суду України,
визначених постановою ВГСУ від 26.12.2012 р.
у справі №9/200/2011/5003, стосовно з'ясування
правового статусу особи, якій було
надано земельну ділянку для
будівництва, колегія суддів суду
апеляційної інстанції приймає до уваги
наступне.

Постановою Президії Вінницької
промислової обласної ради профспілок
від 25.04.1963 р. створено обласну раду по
туризму на громадських засадах,
затверджено положення про обласну раду
по туризму на громадських засадах (Т.7,
а.с.16-18).

Відповідно до положення про Вінницьку
обласну раду по туризму, обласна рада
по туризму працює під керівництвом
Вінницької промислової обласної ради
профспілок і Української ради по
туризму. Засоби ради по туризму
складаються з асигнувань промислової
обласної ради профспілок та інших
надходжень (Т.7, а.с. 19-21).

Постановою Президії Вінницької
обласної ради профспілок від 29.04.1965р.,
протокол № 6, створено обласну раду по
туризму (Т.7, а.с. 22).

Згідно листа заступника голови
Української ради по туризму до
Української республіканської контори
Будбанку СРСР вих. № 207/3 від 30.01.1969р.
пропонувалося з ліміту
довгострокового кедитування в сумі 2 500
000 руб., виділеного Українській
республіканській раді по туризму на
будівництво туристично-оздоровчих
установ, виділити Вінницькій обласній
раді по туризму 63000 руб. (Т.8, а.с.7).

Згідно з рішенням засідання Президії
Вінницької обласної ради профспілок,
оформленого протоколом №1 від 27.02.1970р.,
створено Вінницьку обласну раду по
туризму та екскурсіях (Т.8, а.с.9-15).

Постановою колегії Центральної ради по
туризму та екскурсіях ВЦРПС №10-36 від
21.07.1989р. ліквідовано Вінницьку обласну
раду по туризму та екскурсіях і
створено на базі
туристсько-екскурсійних підприємств і
організацій області Вінницьке обласне
туристсько-екскурсійне виробниче
об"єднання "Вінницятурист", яке
здійснює свою діяльність на підставі
Закону СРСР "Про державне
підприємство(об"єднання)" (Т.8, а.с.19).

Статутом Вінницького обласного
туристсько-екскурсійного виробничого
об'єднання "Вінницятурист",
затвердженим постановою колегії
Української республіканської ради по
туризму та екскурсіях", протокол №12 від
29.11.1990р. передбачено наступне:
Вінницьке обласне
туристсько-екскурсійне виробниче
об'єднання з відокремленими апаратом
управління (скорочене найменування -
ТЕВО "Вінницятурист" надалі -
об'єднання) створено на базі майна,
належного профспілкам України на праві
власності і призначена для організації
активного відпочинку трудящих і членів
їх сімей, перебуває в безпосередньому
підпорядкуванні Української
республіканської ради по туризму та
екскурсіях (п.1.1.); майно належить
об'єднанню на праві повного
господарського відання (п.3.2.); до складу
об'єднання входить турбаза
"ІНФОРМАЦІЯ_1" АДРЕСА_1 (п.4.15); ( Т.8, а.с.23-26).

Радою Федерації незалежних профспілок
України та Фондом соціального
страхування України 04.10.1991р. укладено
установчий договір про створення на
базі туристсько-екскурсійних
підприємств і організацій Української
республіканської ради по туризму і
екскурсіях акціонерного товариства
"Укрпрофтур" і затверджено його статут,
який зареєстрований Київським
міськвиконкомо 28.10.1991р., з передачею до
статутного фонду АТ основних фондів і
оборотних засобів
туристсько-екскурсійних підприємств,
об"єднань та організацій профспілок
України.

Постановою колегії Української
республіканської ради по туризму та
екскурсіях від 27.11.1991р. (протокол №11)
ліквідовано з 10 грудня 1991 року
Вінницьке обласне
туристсько-екскурсійне виробниче
об'єднання (Т.8, а.с.27-28 ).

Рішенням правління Українського
акціонерного товариства по туризму і
екскурсіях "Укрпрофтур", затвердженого
протоколом №1 від 03.12.1991р., передбачено
створити з 11 грудня 1991 року Вінницьке
обласне відділення "Вінницятурист"
Українського акціонерного товариства
по туризму і екскурсіях "Укрпрофтур"
(п.1.); затвердити положення про
Вінницьке обласне відділення
"Вінницятурист" АТ "Укрпрофтур" згідно
додатку №1 (п.2) (Т.8, а.с.29).

Статутом Вінницького обласного
відділення "Вінницятурист"
Українського акціонерного товариства
по туризму та екскурсіях "Укрпрофтур", в
редакції, затвердженій Президією Ради
Федерації незалежних профсоюзів
Вінницької області 09.01.1992р. (п. 1.3)
передбачено, що відділення від імені АТ
"УКРПРОФТУР" є правонаступником
Вінницького обласного
туристично-екскурсійного виробничого
об'єднання "Вінницятурист". Відділення
розташоване за адресою: 287100, м. Вінниця,
вул. Пушкіна, 4 (Т.8 а.с.30-37).

Крім того, статутами Вінницького
обласного підприємства "Вінницятурист"
Українського акціонерного товариства
по туризму та екскурсіях "Укрпрофтур",
затвердженого рішенням правління
Українського акціонерного товариства
по туризму та екскурсіях "Укрпрофтур",
протокол №7 від 27.07.1994р.,
перереєстрованого розпорядженням
виконкому Ленінської ради народних
депутатів м. Вінниці 02.09.1994р.,
розпорядження №7А та, затвердженого
рішенням загальних зборів акціонерів
Українського акціонерного товариства
по туризму та екскурсіях "Укрпрофтур"
від 14.04.1998р., протокол №6/5, передбачено,
що підприємство є правонаступником
Вінницького обласного підприємства
"Вінницятурист" Українського
акціонерного товариства по туризму та
екскурсіях "Укрпрофтур".
Місцезнаходження підприємства: 286000 м.
Вінниця, вул. Пушкіна, 4 (п.1.3 та п.1.4.) (Т.8
а.с. 38-47, а.с. 52-62).

29.06.1998р. Могилів-Подільською міською
радою народних депутатів Вінницької
області відповідно до рішення
Могилів-Подільської міської ради
народних депутатів від 18 червня 1998 року
3 сесії 23 скликання Вінницькому
обласному підприємству "Вінницятурист"
туристичному комплексу "ІНФОРМАЦІЯ_1"
АДРЕСА_1 видано державний акт на право
постійного користування 4,2044 га землі в
межах згідно з планом
землекористування для внутрішніх
потреб. Державний акт зареєстровано в
книзі записів державних актів на право
постійного користування землею за №49
(Т.4, а.с.116-117).

Отже, як стверджується встановленими
обставинами у даній справі, у 1967 р.
відповідним рішенням виконавчого
комітету Могилів-Подільської міської
Ради народних депутатів трудящих
Вінницькій обласній Раді по туризму
під будівництво турбази «ІНФОРМАЦІЯ_1»
виділено окрему земельну ділянку та
зобов'язано погодити проект
будівництва і місце розташування
турбази. В подальшому, Вінницьку
обласну Раду по туризму та екскурсіях
було ліквідовано, у зв'язку з чим на
базі туристсько-екскурсійних
підприємств і організацій області
створено Вінницьке обласне
туристсько-екскурсійне виробниче
об'єднання "Вінницятурист",
правонаступником якого є Вінницьке
обласне відділення "Вінницятурист"
Українського акціонерного товариства
по туризму та екскурсіях "Укрпрофтур".

Рішенням установчих зборів
Вінницького обласного закритого
акціонерного товариства по туризму та
екскурсіях "Вінницятурист" (додаток №2
до протоколу №1 від 17 грудня 1998р.)
передбачено наступне: створити
Вінницьке обласне закрите акціонерне
товариство по туризму та екскурсіях
"Вінницятурист" шляхом реорганізації
Вінницького обласного дочірнього
підприємства "Вінницятурист"
Українського акціонерного товариства
по туризму та екскурсіях "Укрпрофтур"
(п.1.); засновниками ЗАТ "Вінницятурист"
визнати: Українське закрите акціонерне
товариство по туризму та екскурсіях
"Укрпрофтур"; Вінницька обласна
Федерація профспілок України; обласне
відділення фонду соціального
страхування; фізичних осіб, членів
трудового колективу обласного
дочірнього підприємства
"Вінницятурист" в кількості 171 чоловік,
згідно списку, що є додатком до
установчого договору (п.2) (Т.4, а.с.108).

04.10.2001р. голова правління ЗАТ
"Вінницятурист" звернувся до голови
Могилів-Подільської міської ради з
заявою про оформлення права
колективної власності з видачею
свідоцтва про право власності на
пансіонат з лікуванням "ІНФОРМАЦІЯ_1" в
АДРЕСА_1 та готель "ІНФОРМАЦІЯ_2" в
АДРЕСА_2 (Т.4 а.с.45).

З'ясовуючи питання про те, чи наявні
визначені законом підстави для
оформлення права власності на спірні
об'єкти нерухомого майна за Вінницьким
закритим акціонерним товариством по
туризму та екскурсіях "Вінницятурист"
та, чи було дотримано вимог закону
відповідачем при прийнятті
оспорюваних рішень, колегія суддів
приймає до уваги наступні
правоположення.

За приписами статей 10-13 Конституції
Української Радянської Соціалістичної
республіки (1978 р.) основу економічної
системи України становить
соціалістична власність на засоби
виробництва у формі державної
(загальнонародної) і
колгоспно-кооперативної власності.
Правом особистої власності були
наділені лише громадяни.

При цьому, ст. 10 Конституції УРСР (1978 р.)
визначено, що майно профспілкових та
інших громадських організацій,
необхідне їм для здійснення статутних
завдань, є соціалістичною власністю.

Зокрема, статті 87 та 89 Цивільного
кодексу УРСР в редакції від 04.12.1985 р.
передбачали, що соціалістичною
власністю є: державна (загальнонародна)
власність; колгоспно-кооперативна
власність; власність профспілкових та
інших громадських організацій. Держава
є єдиним власником всього державного
майна.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про
власність" від 07.02.1991 р. № 697- XII лише
власник на свій розсуд володіє,
користується і розпоряджається
належним йому майном, а статтею 34 цього
Закону визначено, що загальнодержавну
(республіканську) власність складають,
зокрема, об'єкти соціально-культурної
сфери або інше майно.

Згідно зі ст. 20 Закону УРСР "Про
власність" від 07.02.1991 р. професійні
спілки є суб'єктами права колективної
власності.

Статтею 21 зазначеного Закону
передбачено підстави виникнення права
колективної власності. При цьому,
вказаною статтею закону не передбачено
підстав виникнення права власності
громадського об'єднання шляхом
передачі майна від союзних громадських
організацій новоствореним в Україні
громадським організаціям або в порядку
правонаступництва загальносоюзної
громадської організації новоствореною
республіканською громадською
організацією.

Стаття 33 Закону України "Про власність"
передбачала, що управління державним
майном від імені народу (населення
адміністративно-територіальної
одиниці) здійснює відповідно Верховна
Рада України і місцеві Ради народних
депутатів України, а також
уповноважені ними державні органи.
Державні органи, уповноважені
управляти державним майном, вирішують
питання створення підприємств і
визначення цілей їх діяльності,
реорганізації і ліквідації, здійснюють
контроль за ефективністю використання
і схоронністю довіреного їм державного
майна та інші правомочності відповідно
до законодавчих актів України.

Також слід зазначити, що на момент
будівництва перших будівель санаторію
та існування правовідносин по передачі
спірного майна в безоплатне відання
Вінницької обласної ради по туризму,
яка входила до Української
республіканської ради по туризму та
екскурсіях, був чинний Цивільний
кодекс УРСР 1963 року. Поняття власності
профспілкових та інших громадських
організацій введено з 01.01.1964р. Глава 9
Цивільного кодексу УРСР визначала, що
профспілкові та інші громадські
організації володіють, користуються і
розпоряджаються майном, що належить їм
на праві власності, відповідно до їх
статутів (положень).

Таким чином, на момент передачі
спірного майна у безоплатне відання
Вінницької обласної ради по туризму
чинне на той момент законодавство не
передбачало існування такого
різновиду соціалістичної власності як
право власності профспілок, що
з'явилося з 1964 року.

Під час реєстрації нерухомого майна
пансіонату "ІНФОРМАЦІЯ_1" за Вінницьким
обласним закритим акціонерним
товариством по туризму та екскурсіях
"Вінницятурист" останнім не надано
доказів прийняття державою в особі
уповноважених органів після 1964 року
рішень чи інших розпорядчих актів,
спрямованих на закріплення спірного
майна (передання у оперативне
управління чи господарське відання) за
Українською республіканською радою
профспілок чи іншою профспілкою.

Крім того, на виконання вимог Постанови
Верховної Ради України від 01.11.1996
№461/96-ВР "Про проект Постанови
Верховної Ради України про тлумачення
Постанови Верховної Ради України "Про
майно загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР"
Фондом державного майна України було
складено Перелік установ, організацій
і підприємств, які за станом на 24.08.1991 р.
знаходились у віданні Української
республіканської ради по туризму та
екскурсіях Федерації профспілок
України Загальносоюзної конфедерації
профспілок (колишнього ВЦРПС). До
зазначеного Переліку включений
туристичний комплекс "ІНФОРМАЦІЯ_1",
який розташований у АДРЕСА_1.

Вказаний Перелік долучений позивачем
до матералів справи (Т. 7, а.с. 147-150).

Пунктом 1 Постанови Всесоюзної
центральної ради професійних спілок,
протокол №25 п.4 від 27.11.1959 р. передбачено
наступне: створити з 1 січня 1960 року в
союзних республіках, республіканські,
а по РРФСР - в окремих краях і областях -
крайові, обласні
туристсько-екскурсійні управління, у
віданні яких мають перебувати
туристичні господарства відповідних
республік, країв і областей, структуру,
штати і типове положення ТЕУ
затверджено Додатками № 1,2. Зарплату
працівникам ТЕУ встановити на рівні
окладу працівників відділів
відповідних рад профспілок. Витрати з
утримання туристично-екскурсійних
управлінь відносити за рахунок
прибутків і відрахувань від
господарської діяльності підвідомчих
організацій. Республіканські, крайові
та обласні ТЕУ всю роботу проводять під
керівництвом рад профспілок і ЦТЕУ
ВЦРПС в тісному зв'язку з
комсомольськими організаціями, радами
ДЗГ та радами Союзу спортивних
громадських організацій і повинні
надавати методичну та організаційну
допомогу туристським і альпіністським
секціях підприємств та установ у
проведенні туристичної і
альпіністської роботи (Т.8 а.с. 1-4) .

Додатком № 3 до постанови президії
ВЦРПС від 27.11.1959р. "Положенням про
центральне туристсько-екскурсійне
управління ВЦРПС" передбачено
наступне: Центральне
туристсько-екскурсійне управління,
організоване Президією Всесоюзної
Центральної Ради професійних спілок,
здійснює практичне керівництво
туристською роботою в профспілках.
Загальне керівництво роботою
Центрального туристично-екскурсійного
управління ВЦРПС здійснює Президія
ВЦРПС (Т.8 а.с.5-6).

Згідно з п. 1 Положення про Українську
республіканську раду по туризму і
екскурсіям, затвердженого постановою
Президії Центральної ради по туризму і
екскурсіям від 27.07.1982р. №8-3,
встановлено, що Українська
республіканська рада по туризму і
екскурсіям працює під керівництвом
Ценральної ради по туризму і
екскурсіям і Української
республіканської ради профспілок в
тісному зв'язку з обласними радами і
республіканськими комітетами
профспілок, іншими громадськими
організаціями, державними комітетами і
відомствами Української ССР.
Українська республіканська рада по
туризму і екскурсіям в своїй
діяльності керується законодавством
СССР, законодавством УССР, постановами
ВЦСПС, Центральної ради по туризму та
екскурсіям, Української
республіканської ради профспілок (Т.8
а.с. 159-170).

Відповідно до п. 1 Типового положення
про республіканське (крайове, обласне)
туристично-екскурсійне управління
(Додаток № 2 до постанови Президії
ВЦРПС від 27.11.1959 р. протокол № 25, п. 4)
республіканське (крайове, обласне)
туристично-екскурсійне управління
організовується на підставі рішення
Президії ВЦРПС від і працює
під керівництвом ради профспілок і
ЦТЕУ ВЦРПС (Т.8 а.с. 175-176).

У п. 1 Положення про Центральне
туристично-екскурсійне управління
ВЦРПС (Додаток № 3 до постанови
Президії ВЦРПС від 27.11.1959 р. протокол №
25, п. 4) вказано, що Центральне
туристично-екскурсійне управління,
організоване Президією Всесоюзної
Центральної Ради професійних спілок,
реалізує практичне керівництво
туристичною роботою в профспілках (Т.8,
а.с. 177-178 на звороті).

На підставі аналізу
нормативно-правових приписів
наведених вище актів законодавства,
суд апеляційної інстанції констатує
той факт, що профспілки України на
момент виникнення спірних
правовідносин у даній справі діяли у
складі профспілок СРСР. При цьому,
виходячи із зазначених вище
нормативних положень, очевидним є те,
що керівництво роботою в галузі
туризму було покладено на Всесоюзну
центральну раду професійних союзів
(ВЦРПС), а також було створено мережу
туристсько-екскурсійних закладів
Української республіканської ради по
туризму і екскурсіях, підпорядкованої
Українській республіканській раді
профспілок. У республіках діяли
республіканські, крайові, обласні ради.

Таким чином, профспілки діяли за
загальним статутом профспілок СРСР, і
відповідно, до 1990 р. були наділені
статусом громадської організації
загальносоюзного підпорядкування.

Крім того, аналогічної правової
позиції в тій частині, що майно
санаторіїв, будинків відпочинку та
пансіонатів передавалось у відання
профспілок, а власником такого майна є
держава, дотримується Вищий
господарський суд України у постанові
від 18.12.2013 р. у справі №5004/2013/11 та
Верховний Суд України у постанові від
25.09.2007 р. у справі №30/475-05-11719.

Водночас, статтею 1 Закону України "Про
підприємства, установи та організації
союзного підпорядкування,
розташованих на території України" від
10.09.1991р. № 1540-ХН унормовано, що майно
підприємств, установ і організацій та
інших об'єктів союзного
підпорядкування є державною власністю
України.

Відповідно до постанови Верховної Ради
Української РСР від 24.08.1991 р. № 1427 - XII
визначено, що з моменту проголошення
незалежності чинними на території
України є тільки Конституція, закони,
постанови Уряду та інші акти
законодавства республіки.

Постановою Верховної Ради України "Про
майнові комплекси та фінансові ресурси
громадських організацій колишнього
Союзу РСР, розташовані на території
України" від 10.04.1992р. № 2268-ХП майно та
фінансові ресурси розташованих на
території України підприємств, установ
та об'єктів, що перебували у віданні
центральних органів цих організацій,
до визначення правонаступників
загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР, були
передані тимчасово Фонду державного
майна.

Постановою Верховної Ради України від
04.02.1994 р. "Про майно загальносоюзних
громадських організацій колишнього
Союзу РСР" встановлено, що тимчасово, до
законодавчого визначення суб'єктів
права власності майна загальносоюзних
громадських організацій колишнього
Союзу РСР, розташованого на території
України, зазначене майно є
загальнодержавною власністю.

Згідно із п. 1 постанови Кабінету
Міністрів України "Про розмежування
державного майна України між
загальнодержавною (республіканською)
власністю і власністю
адміністративно-територіальних
одиниць (комунальною власністю)" від
05.11.1991р. № 311, яка прийнята на виконання
постанов Верховної Ради УРСР "Про
порядок введення в дію Закону
Української РСР "Про місцеві Ради
народних депутатів Української РСР та
місцеве самоврядування" від 08.12.1990р.,
"Про введення в дію Закону Української
РСР "Про власність" від 26.03.1991р.,
затверджено перелік державного майна
України, яке передається до власності
адміністративно-територіальних
одиниць (комунальної власності).
Установлено, що державне майно України,
крім майна, яке належить до комунальної
власності, є загальнодержавною
(республіканською) власністю.

З урахуванням постанови Верховної Ради
України "Про управління майном
підприємств, установ та організацій,
що є у загальнодержавній власності"
від 14.02.1992 р. функція по управлінню
державним майном покладена на Кабінет
Міністрів України, а після набрання
чинності постановою Верховної Ради
України "Про Тимчасове положення про
Фонд державного майна України" від
07.07.1992 р. - Фонд державного майна
України.

У зв'язку з прийняттям Закону України
"Про внесення змін та визнання такими,
що втратили чинність, деяких
законодавчих актів України у зв'язку з
прийняттям Цивільного кодексу України"
№997-V від 27.04.2007р., Закон України "Про
власність" №697-XII від 07.02.1991р. втратив
чинність.

Статтею 326 Цивільного кодексу України
передбачено, що у державній власності є
майно, у тому числі грошові кошти, яке
належить державі Україна. Від імені та
в інтересах держави Україна право
власності здійснюють відповідно
органи державної влади. Управління
майном, що є у державній власності,
здійснюється державними органами, а у
випадках, передбачених законом, може
здійснюватися іншими суб'єктами.

З урахуванням наведених вище норм
закону, колегія суддів суду
апеляційної інстанції вважає за
необхідне зазначити, що в матеріалах
справи відсутні будь-які належні
докази на підтвердження факту надання
уповноваженим державним органом згоди
на відчуження спірного майна шляхом
його внесення до статутного капіталу. А
тому доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими і не заслуговують на
увагу.

Крім того, судова колегія зважає на те,
що Порядок державної реєстрації права
власності на нерухоме майно на час
прийняття рішення виконавчого
комітету Могилів-Подільської міської
ради "Про оформлення права приватної
власності на нежитлові об'єкти
нерухомого майна" № 33 від 31.01.2002 року
регулювався "Інструкцією про порядок
державної реєстрації права власності
на об'єкти нерухомого майна, що
перебувають у власності юридичних та
фізичних осіб", затвердженої наказом
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики
України від 09.06.1998 № 121.

Вказана інструкція втратила чинність
на підставі Наказу Держбуду N 36 від
15.02.2002 року.

Пунктом 4.1. вказаної Інструкції
передбачено випадки, коли оформлення
права власності на об'єкти нерухомого
майна провадиться місцевими органами
державної виконавчої влади, місцевого
самоврядування з видачею свідоцтва про
право власності, а у Додатку № 1 до цієї
Інструкції міститься перелік
правовстановлювальних документів, на
підставі яких провадиться державна
реєстрація права власності на об'єкти
нерухомого майна підприємствами БТІ.

Аналогічні приписи містить і пункт 2.2.2
Положення про порядок оформлення права
власності на нежитлові об'єкти
нерухомого майна, які належать
фізичним та юридичним особам,
затвердженим рішенням виконавчого
комітету Могилів-Подільської міської
Ради народних депутатів № 329 від 29.10.1998
року ( Т.2, а.с.91-97).

Із положень згаданої Інструкції та
Положення вбачається, що реєстрація
права власності на нерухоме майно
здійснюється лише після встановлення
того, що заявник є власником нерухомого
майна, за реєстрацією (оформленням)
якого він звернувся до органу
місцевого самоврядування чи
підприємства БТІ.

Натомість, як на момент вирішення спору
судом першої інстанції, так і на момент
його перегляду в апеляційного порядку,
виконавчим комітетом
Могилів-Подільської міської ради та
приватним Вінницьким обласним
акціонерним товариством по туризму та
екскурсіях "Вінницятурист" не надано
жодних доказів на підтвердження факту
наявності правовстановлювальних
документів на об'єкти нерухомого майна,
на яке оформлено право власності
пунктом 1.2 рішення виконавчого
комітету Могилів-Подільської міської
ради "Про оформлення права приватної
власності на нежитлові об'єкти
нерухомого майна" № 33 від 31.01.2002 року.

Таким чином, зважаючи на встановлені
обставини справи та наведені вище
положення діючого законодавства,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає висновок суду першої інстанції
про задоволення позовних вимог
обґрунтованим та таким, що
узгоджується з нормами закону та
наявними в матеріалах справи доказами.
Адже, скаржником не доведено у
встановленому законом порядку, а
матеріалами справи не підтверджено
наявність правових підстав вважати
законними пункт п.1.2. рішення
виконавчого комітету
Могилів-Подільської міської ради № 33
від 31.01.2002 року "Про оформлення права
власності на нежитлові об"єкти
нерухомого майна" в частині визнання
права власності на адміністративні
будівлі № 14, № 1; душева-котельня № 48,
вбиральня № 32, № 3, № 57; їдальня № 46;
кінозал № 2, всього 8 будівель, що
розташовані по АДРЕСА_1 та нежитловий
об'єкт нерухомого майна - готель
"ІНФОРМАЦІЯ_2", загальною площею 480, 1
кв.м., що знаходиться по пров.
Котовського, 3 за Вінницьким обласним
Закритим акціонерним товариством по
туризму та екскурсіях "Вінницятурист"
та рішення виконавчого комітету
Могилів-Подільської міської ради № 142
від 25.04.2008 року "Про оформлення права
приватної власності на нежитлові
об'єкти нерухомого майна".

Отже, в силу встановлених обставин у
даній справі, судом апеляційної
інстанції не вбачається правових
підстав для для відмови у задоволенні
позову.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об`єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Статтею 129 Конституції України
встановлено, що основними засадами
судочинства є змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Згідно із ст. 4-3
Господарського процесуального кодексу
України судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Відповідно до ст. 33 вказаного Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини справи, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Натомість, скаржником не надано жодних
належних та допустимих доказів у
розумінні ст. ст.. 32, 33, 34 ГПК України на
підтвердження своєї правової позиції,
викладеної в апеляційній скарзі.

З огляду на вказане, судова колегія
вважає, що доводи скаржника, викладені
в апеляційній скарзі, не спростовують
встановлених обставин справи, не
підтверджуються наявними в матеріалах
справи доказами та суперечать
положенням чинного законодавства, а
тому не приймаються судом апеляційної
інстанції до уваги.

Отже, судовою колегією не встановлено
порушень або неправильного
застосування норм процесуального чи
матеріального права судом першої
інстанції, які можуть бути підставою
для скасування оскаржуваного рішення в
порядку статті 104 ГПК України.

Враховуючи вищевикладене,
рішення господарського суду
Вінницької області від 3 березня 2012
року у справі № 9/200/2011/5003 слід залишити
без змін, а апеляційну скаргу
Приватного Вінницького обласного
акціонерного товариства по туризму та
екскурсіях "Вінницятурист"- без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Рівненський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Вінницької області від 3 березня 2012
року у справі №9/200/2011/5003 залишити без
змін, а апеляційну скаргу третьої особи
- Приватного Вінницького обласного
акціонерного товариства по туризму та
екскурсіях "Вінницятурист" - без
задоволення.

2. Справу № 9/200/2011/5003 надіслати
господарському суду Вінницької
області.

Головуючий суддя
Петухов М.Г.

Суддя
Бучинська Г.Б.

Суддя
Філіпова Т.Л.