ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2014 р.Справа № 922/1309/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання
Бабиніні Д.О.

розглянувши справу

за позовом Товариство з обмеженою
відповідальністю "АГРОТЕХНОСОЮЗ" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю агрофірма "Рассвет",
с. Тернова про стягнення
заборгованості в розмірі 229 242,63 грн. за
участю представників сторін:

позивача - Кірячок О.Ю. за довіреністю
№06/14-ССS від 27.01.2014 року,

відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю « Агротехносоюз»,
м.Київ (позивач) звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовом до відповідача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю « Агрофірми
«Рассвет», м.Харків про стягнення
заборгованості 229242,63 грн. В
обґрунтування позовних вимог, позивач
посилається на неналежне виконання
покладених на відповідача обов`язків
за Договором поставки № 48-П від 26.03.2013
року, в частині повної та своєчасної
оплати за отриманий товар, з
урахуванням чого та враховуючи приписи
ст. ст.526, 530, 549, 610-612, 625 Цивільного
Кодексу України, ст.ст. 22, 193, 216, 231
Господарського кодексу України,
просить суд стягнути з відповідача
суму основного боргу в розмірі 144375,00
грн., суму збільшення послуг за рахунок
зміни курсу гривні до євро п.2.2 Договору
у розмірі 49465,53 грн., суму подвійної
облікової ставки в розмірі 9754,21 грн.,
суму 3% річних в розмірі 3275,14 грн., суму
інфляційних втрат в розмірі 716,49 грн.,
суму штрафу в розмірі 21656,25 грн. та
судові витрати.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 07 квітня 2014
року було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд у
відкритому судовому засіданні на 14
травня 2014 року о 10:30.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 14 травня 2014
року розгляд справи було відкладено на
28.05.2014 року о 10:30 годині.

До господарського суду Харківської
області 27.05.2014 року від відповідача
надійшла заява (вх. № 17525), відповідно до
якої зазначає, що ним повністю
проведені з позивачем розрахунки а
також оплачений судовий збір, з
урахуванням чого просить суд
провадження у справі припинити, при
цьому до клопотання додане платіжне
доручення №359 від 08.05.2014 року на суму 50
000,00 грн., платіжне доручення №366 від
13.05.2014 року на суму 98 959,85 грн., а також
лист № 58 від 14.05.2014 року, відповідно до
якого звернувся до позивача з
проханням суму в розмірі 4584,85 грн.
зарахувати, в якості судового збору.

Надані документи прийняті судом до
розгляду, досліджені та долучені до
матеріалів справи.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги в
частині стягнення суми збільшення
вартості послуг за рахунок зміни курсу
гривні до євро в розмір 49465,53 грн., суму
подвійної облікової ставки в розмірі
9754,21 грн., 3% річних в розмірі 3275,14 грн.,
суму інфляційних втрат в розмірі 716,49
грн. та суму штрафу в розмірі 21656,25 грн.,
в решті позовних вимог не наполягав.

Представник відповідача в призначене
судове засідання не з'явився, вимоги
ухвали суду не виконав, причини неявки
суду не відомі.

Відповідач не скористався своїми
правами, наданими йому статтею 22
Господарського процесуального кодексу
України, на участь його представника в
судовому засіданні, на спростування
позовних вимог позивача, не надав суду
доказів належного виконання
договірних зобов'язань, не провів
звірку взаємних розрахунків з
позивачем, не надав суду свій варіант
проекту акту звірки, про причину неявки
суд не повідомив, докази вручення
відповідачеві судової ухвали від
14.05.2014р. в матеріалах справи відсутні.

Про час та місце розгляду справи
відповідач був повідомлений належним
чином, що підтверджується відміткою
про направлення ухвали суду від 10.02.2014р.
відповідачу на його адресу, що
зазначена у позовній заяві, що
співпадає з адресою у витягу з ЄДР, але,
як вже зазначалось вище, поштові
повідомлення про вручення судової
ухвали вказаним особам на час розгляду
справи не повернулися.

Згідно п.п. 4.1.3 - 4.1.5. п. 4.1. Нормативів і
нормативних строків пересилання
поштових відправлень та поштових
переказів, затверджених наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України №1149 від 12.12.2007р. нормативні
строки пересилання простої письмової
кореспонденції операторами поштового
зв'язку (без урахування вихідних днів
об'єктів поштового зв'язку) між
районними центрами різних областей
України (у тому числі для міст
обласного підпорядкування) - 4.1.1.
Місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1; п.п.4.1.2.
У межах області та між обласними
центрами України (у тому числі для
міст Києва, Сімферополя, Севастополя)
- Д+3, пріоритетної - Д+1; п.п. 4.1.3. Між
районними центрами різних областей
України (у тому числі для міст
обласного підпорядкування) - Д+4,
пріоритетної - Д+2; п.п. 4.1.4. Між іншими
населеними пунктами різних областей
України - Д+5, пріоритетної - Д+4, де Д -
день подання поштового відправлення до
пересилання в об'єкті поштового зв'язку
або опускання простого листа чи
поштової картки до поштової скриньки
до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4,
5 - кількість днів, протягом яких
пересилається поштове відправлення.
(Пункт 4.1 глави 4 в редакції Наказу
Міністерства транспорту та зв'язку N 1267
( z1254-09 ) від 08.12.2009р.)

Відповідно до п.4.2. Нормативів і
нормативних строків пересилання
поштових відправлень та поштових
переказів, затверджених наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України №1149 від 12.12.2007р. при
пересиланні рекомендованої письмової
кореспонденції зазначені в пункті 4.1
нормативні строки пересилання
збільшуються на один день.

З огляду на вищевказане, суд вважає, що
всі учасники судового процесу належним
чином були повідомлені про дату, час та
місце судового засідання.

За висновками суду у матеріалах справи
достатньо документів, які мають
значення для правильного вирішення
спору та є необхідними для прийняття
повного і обґрунтованого судового
рішення, внаслідок чого справа
розглядається відповідно до норм ст. 75
ГПК України.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення присутніх
представників сторін, повністю,
всесторонньо, за своїм внутрішнім
переконанням, яке ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом, оцінивши надані
сторонами докази та надаючи правову
кваліфікацію викладеним обставинам
справи з урахуванням фактичних та
правових підстав позовних вимог
учасників судового процесу,
користуючись принципом об'єктивної
істини, принципами добросовісності,
розумності та справедливості суд,
виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Зокрема, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є договори
та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174
Господарського кодексу України
господарський договір є підставою
виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, зміст договору складається з
умов, які визначаються на розсуд та за
погодженням сторін, та умов, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства, договір
укладений (підписаний сторонами) є
обов'язковим для виконання кожної із
сторін.

26 березня 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Агротехносоюз» (позивач,
постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
Рассвет» (відповідач, покупець) та було
укладено Договір поставки товару №48-П
(Договір).

Відповідно до п. 1.1. - 1.3. Договору,
постачальник на умовах даного Договору
зобов'язується одноразово передати
(поставити) Покупцеві товар, а Покупець
зобов'язується відповідно до умов
Договору прийняти та оплатити цей
товар. Товаром, що поставляється за
даним Договором є регулятор росту
рослин «Гуміфілд». Якість товару
відповідає сертифікату якості
фірми-виробника. Регулятор росту
рослин «Гуміфілд» розфасований в
пакети (багатошаровий паперовий пакет)
по 25 кг загальним обсягом - 1375 (тисяча
триста сімдесят п'ять) кілограм.

Пунктом 2.1. Договору, передбачено, що на
день підписання Договору всього за
Договором вартість 1375 кг товару
складає 288750,00 грн., в тому числі ГІДВ
48125,00 грн. Ціна на товар в асортименті:
регулятор росту рослин «Гуміфілд»
розфасований в пакети (багатошаровий
паперовий пакет) по 25 кг. - 210,00 грн. з ПДВ
за один кілограм.

Відповідно до п.3.4. Договору, факт
передання (поставлення) товару
Постачальником Покупцю
підтверджується видатковою накладною,
яка видається Постачальником Покупцю.
Видаткова накладна складається у двох
автентичних примірниках, з однаковою
юридичною силою, один примірник якої
для Постачальника, інший для Покупця.
Видаткові накладні надаються Покупцю
або шляхом надсилання рекомендованим
листом, або передаються перевізником
разом з товаром. Підписані копії
Договорів та видаткові накладні
передані факсимільним зв'язком або
електронною поштою мають юридичну силу
до отримання оригіналів цих
документів. Після отримання товару та
примірників видаткової накладної на
товар Покупець, через уповноважених
осіб, зобов'язаний підписати два
примірника видаткових накладних та
надіслати Постачальнику протягом
десяти календарних днів,
рекомендованим листом, один з
примірників видаткової накладної.

Як вбачається зі змісту
вищезазначеного договору, останній є
діючим, по своїй правовій природі є
договором поставки, і на підставі ст. 712
ЦК України до нього застосовуються
загальні положення про купівлю -
продаж.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як встановлено судом, за даним
договором позивач поставив
відповідачу товар на суму 288750,00 грн.,
про що свідчить видаткова накладна № 241
від 08.04.2013 року, відповідач в свою чергу
вказаний товар отримав на підставі
Довіреності №58 від 08.04.2013 року.

Судом встановлено, що відповідач
отримав вищенаведений товар, що
підтверджується підписом
уповноваженого представника
відповідача та печаткою підприємства
відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором
або актами цивільного законодавства
не встановлений інший строк оплати
товару.

Відповідно до п.2.7. Договору, оплата
товару Покупцем здійснюється у
безготівковому вигляді на поточний
рахунок Постачальника на підставі
виставленого Постачальником рахунку
на оплату.

Пунктом 2.8. Договору передбачено, що
покупець зобов'язаний передплатити 50%
(п'ятдесят відсотків) вартості товару
протягом трьох банківських днів з
моменту виставлення Постачальником
рахунку, а решту суми в розмірі інших 50%
(п'ятдесят відсотків) від вартості
поставленого товару Покупець
зобов'язаний сплатити до 01 серпня 2013
року.

З матеріалів справи вбачається, що
покупець здійснив оплату товару лише
частково: 05.04.2013 року було сплачено
110272,00 грн., 25.04.2013 року було сплачено
18000,00 грн., 04.06.2013 року було сплачено
16103,00 грн., всього на загальну суму
відповідачем було сплачено - 144375,00 грн.,
а отже не сплаченою залишилась сума в
розмірі 144 375,00 грн. Окрім того, вказана
сума заборгованості також
підтверджена Актом звірки взаємних
розрахунків між позивачем та
відповідачем за період з 01.01.2013 року по
28.01.2014 року. (арк.с. 20)

Станом на момент звернення позивача з
даним позовом до суду, сума
поставленого товару в розмірі 144 375,00
грн. залишалась не сплаченою. Проте, з
матеріалів справи вбачається, що після
звернення позивача з позовом до суду,
платіжним дорученням №359 від 08.05.2014
року на суму 50 000,00 грн. та платіжним
дорученням №366 від 13.05.2014 року на суму 98
959,85 грн. відповідачем було сплачено
суму основного боргу в повному обсязі,
з урахуванням чого, суд приходить до
висновку про те, що клопотання
відповідача (вх. № 17525), підлягає
частковому задоволенню, а провадження
у справі в цій частині підлягає
припиненню на підставі п.1-1. ч.1. ст. 80 ГПК
України.

Окрім того, позивачем заявлено до
стягнення з відповідача 3% річних в
розмірі 3275,14 грн., суму інфляційних
втрат в розмірі 716,49 грн., пеню в розмірі
9754,21 грн., суму штрафу в розмірі 21656,25
грн.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При цьому, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

Перевіривши нарахування 3% річних в
розмірі 3275,14 грн., суму інфляційних
втрат в розмірі 716,49 грн., які нараховані
за період з 05.06.2013 року по 07.03.2014 року,
суд приходить до висновку, що наданий
позивачем розрахунок суперечить
вимогам чинного законодавства,
оскільки нарахований не вірно, з
урахуванням чого, задоволенню підлягає
сума 3% річних в розмірі 3263,27 грн., сума
інфляційних втрат в розмірі 716,49 грн., в
частині стягнення 3 % річних в розмірі
11,87 грн. суд відмовляє, у зв'язку з
невірним нарахуванням.

Відповідно до ч.1 ст. 548 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання (основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
законом або договором.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення
зобов'язання встановлені статтею 611
Цивільного кодексу України. Відповідно
до частини 1 вказаної статті, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

За змістом ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції та
адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 та ч.3 ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов`язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до п. 5.2. Договору, за кожен
день прострочення оплати товару
Покупець зобов'язаний сплатити
Постачальнику неустойку у вигляді пені
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ від суми заборгованості. У випадку
прострочення Покупцем оплати товару
більше ніж на тридцять календарних
днів, Покупець додатково зобов'язаний
сплатити Постачальнику штраф в розмірі
15% від суми заборгованості.

Здійснивши розрахунок пені у розмірі
9754,21 грн., суд приходить до висновку, що
заявлена до стягнення сума підлягає
задоволенню повністю.

Окрім того, перевіривши нарахування
штрафу в розмірі 21 656,25 грн., суд
приходить до висновку, що даний
розрахунок не суперечить вимогам
чинного законодавства, нарахований
вірно, з урахуванням чого позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню повністю.

Стосовно заявленої до стягнення з
відповідача суми зміни ціни
поставленого товару в разі зміни курсу
євро до гривні в розмірі 49 465,53 грн., суд
зазначає наступне.

Відповідно до п.2.2. Договору, ціна
товару за цим Договором не є твердою і
підлягає зміні у випадку, якщо в день
здійснення Покупцем оплати за
поставлений товар курс гривні по
відношенню до євро збільшиться в
порівнянні з курсом, що зафіксований у
п. 2.3. цього Договору більше, ніж на 3%
(три відсотки). В такому випадку ціна
товару збільшується пропорційно
збільшенню курсу гривні по відношенню
до євро і буде розраховуватися за
наступною формулою: Ц = ( Ко / Кз ) х ЦС (де
Ц - ціна товару на день здійснення
оплати за поставлений товар, Ко - курс
гривні по відношенню до євро на
міжбанківській валютній біржі на дату
здійснення оплати за поставлений
товар, Кз - курс гривні по відношенню до
євро на дату підписання цього договору,
зафіксований в п. 2.3. цього Договору, Цс
- ціна товару, визначена в п.п. 2.1.1.
Договору).

Пунктом 2.3. Договору, передбачено, що
під «курсом» в цьому Договорі
розуміється курс продажу євро,
зафіксований на українській
міжбанківській валютній біржі, який на
дату підписання цього договору
становить: 10,77 грн. за 1 євро.

Окрім того, сторони у п.2.4. Договору,
передбачили, що у випадку збільшення
ціни на товар у зв'язку з настанням
обставин, визначених у п.2.2. Договору,
постачальник виставляє (передає)
покупцю у зручний для обох сторін
спосіб додатковий рахунок на оплату
суми збільшення вартості неоплаченого
товару (на суму доплати ще
неоплаченого товару), який покупець
зобов'язаний сплатити у строк
встановлений в п.2.8. Договору.

В силу ст. 33 ГПК України кожна із сторін
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підстави своїх
вимог чи заперечень. Відповідно до ст. 34
ГПК України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

При цьому, суд бере до уваги, що в п. 2.3
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12. 2011 року, зазначено, що якщо стороною
(або іншим учасником судового процесу)
у вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Отже, з урахуванням викладеного, суд
зазначає, що у відповідності до
положень п.2.4. Договору, позивач
зобов'язаний був виставити (передати)
покупцю (відповідачу) додатковий
рахунок на оплату суми збільшення
вартості неоплаченого товару, проте,
такого рахунку матеріали справи не
містять, та не містять доказів
направлення або передання
відповідачеві відповідного рахунку, а
отже, вказана сума заявлена до
стягнення безпідставно, а тому не
підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України
та постановою № 18 від 26.12.2011 р. Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції". Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги
задоволені частково, судовий збір у
даній справі покладаються на обидві
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог, а тому
судовий збір в розмірі 3595,30 грн. слід
покласти на відповідача.

Проте, судом встановлено, що платіжним
дорученням №359 від 08.05.2014 року на суму 50
000,00 грн., платіжним дорученням №366 від
13.05.2014 року на суму 98 959,85 грн.,
відповідачем не лише сплачено суму
основного боргу в розмірі 144 375,00
грн., а й 4602,85 грн., в якості судового
збору, з урахуванням чого судовий збір
у даній справі з відповідача не
стягується.

Враховуючи викладене та керуючись
статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції
України, статтями 526, 530, 549, 610, 611, 625, 629
Цивільного кодексу України, статтями
193,198, 217, 230 Господарського кодексу
України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 47-49, ст.
ст. 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю агрофірма "Рассвет",
с. Тернова (62421, Харківська обл..
Харківський р-н, с. Тернова, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "АГРОТЕХНОСОЮЗ" (03069,
м. Київ, вул. Кіровоградська, 38/58, ) 3% річних в розмірі 3263,27
грн., сума інфляційних втрат в розмірі
716,49 грн., пені у розмірі 9754,21 грн., штраф
в розмірі 21 656,25 грн.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення суми основного
боргу в розмірі 144 375,00 грн. - провадження
у справі припинити.

В частині стягнення 3 % річних в розмірі
11,87 грн., суми зміни ціни поставленого
товару в разі зміни курсу євро до
гривні в розмірі 49 465,53 грн. - відмовити.

Повне рішення складено 02.06.2014 р.

Суддя А.М. Буракова

922/1309/14