ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2014 р.
Справа № 922/426/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя
Гетьман Р.А., суддя Шевель О.В.,

при секретарі Фільшиній Н.І.,

за участю представників сторін:

позивача - Хоменко С.І.( дов. б/н від
23.04.2014р.)

відповідача - Гащицька І.В. ( дов. б/н від
24.03.2014 р.)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю агрофірма
"Рассвет", с. Тернова, Харківський район,
Харківська область, (вх. № 873 Х/2) на
рішення господарського суду
Харківської області від 19.03.2014р. у
справі № 922/426/14,

за позовом Іноземного підприємство
"Центр-Автокраїна", м. Київ,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю агрофірма "Рассвет",
с. Тернова, Харківський район,
Харківська область,

про стягнення коштів у розмірі 5235598,13
грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду
Харківської області від 19.03.2014р. у
справі № 922/426/14 (суддя Калініченко Н.В.)
позов Іноземного підприємство
"Центр-Автокраїна" задоволено повністю.
Стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю агрофірма "Рассвет" ,
62421, Харківська область, Харківський
район, с. Тернова (в тому числі з р/р
701 філії АБ "Південний" м. Київ, МФО
320917, ) на користь
Іноземного підприємства
"Центр-Автокраїна", 04073, м. Київ, пров.
Балтійський, 20 (п/р № 1301 в АБ
"Південний" м. Київ, МФО 320917 код ЄДРПОУ
38216,00 грн. основного боргу, 10301,87
грн. інфляційних нарахувань, 24910,27 грн. 3%
річних, 39147,12 грн. пені, 10301,87 грн. штрафу
та 73080,00 грн. судового збору.

Відповідач, Товариство з обмеженою
відповідальністю агрофірма "Рассвет",
не погоджуючись з вказаним рішенням
місцевого господарського суду,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення місцевим
господарським судом при прийнятті
оскаржуваного рішення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення
господарського суду Харківської
області від 19.03.2014р. у справі № 922/426/14 та
припинити провадження у справі.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначає, що станом на дату прийняття
рішення підприємство позивача було
припинене, а отже суд повинен був
застосувати під час вирішення спору
приписи п. 6 ч. 1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України та
припинити провадження у справі. Однак,
на думку апелянта, в порушення вказаної
вище норми суд не припинив провадження
у справі, що вказує на незаконність
оскаржуваного рішення. Також
відповідач зазначає, що судом першої
інстанції порушені норми
матеріального права, що полягає в
незастосуванні до спірних
правовідносин норм ст.ст. 104, 107
Цивільного кодексу України.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 07.04.2014р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження, розгляд скарги призначено
на 13.05.2014р.

10.04.2014 р. через канцелярію суду (вх. №2955)
відповідач надав клопотання, в якому
просить зупинити провадження у справі
№ 922/426/14 до вирішення господарським
судом Харківської області справи №
922/1323/14, а також справи № 922/1324/14. Подане
клопотання обґрунтовує тим, що
господарським судом Харківської
області розглядаються справи про
визнання недійсними договори цесії №
ХАТК/Р015-09 від 09.06.2011р. та № ЦА/Р015-38 від
02.07.2013 р. На думку апелянта, розгляд
даної спору про стягнення коштів на
користь відповідача буде неналежним.

13.05.2014 р. позивач через канцелярію суду
(вх. №3730) надав клопотання, в якому
просить замінити Іноземне
підприємство "Центр-Автокраїна" на
правонаступника Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Центр-Автокраїна".

13.05.2014 р. у судовому засіданні
Харківського апеляційного
господарського суду представник
апелянта підтримав доводи викладені в
апеляційній скарзі та просив скасувати
рішення господарського суду
Харківської області від 19.03.2014р. у
справі № 922/426/14 та припинити
провадження по справі. Представник
позивача заперечував проти
задоволення апеляційної скарги та
просив апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю агрофірма
"Рассвет" залишити без задоволення, а
рішення господарського суду
Харківської області від 19.03.2014р. у
справі № 922/426/14 - без змін.

Розглянувши заявлене відповідачем
клопотання про зупинення провадження у
справі, колегія суддів встановила
наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 79 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд зупиняє провадження
у справі, зокрема в разі неможливості
розгляду даної справи до вирішення
пов'язаної з нею іншої справи, що
розглядається іншим судом.

За змістом названої норми для
вирішення питання про зупинення
провадження у справі господарському
суду слід з'ясувати: як пов'язана
справа, яка розглядається
господарським судом, зі справою, що
розглядається іншим судом; чим
обумовлюється неможливість розгляду
справи.

При цьому, пов'язаність даної справи
полягає у тому, що рішення іншого суду,
який розглядає справу, встановлює
обставини, що впливають на збирання та
оцінку доказів у даній справі, зокрема
факти, що мають преюдиціальне значення.
Тобто, ці обставини повинні бути
такими, що мають значення для даної
справи.

Неможливість розгляду справи до
вирішення справи іншим судом полягає в
тому, що обставини, які розглядаються
іншим судом, не можуть бути встановлені
господарським судом самостійно у даній
справі.

Колегія суддів зазначає, що суд
апеляційної інстанції переглядає
рішення суду першої інстанції, а саме
перевіряє правильність надання оцінки
обставинам справи, які покладені в
основу рішення та, які існували станом
на момент прийняття оскаржуваного
рішення.

Станом на момент прийняття
оскаржуваного рішення, питання про
визнання недійсними договору цесії №
ХАТК/Р015-09 від 09.06.2011р. та договору цесії
№ ЦА/Р015-38 від 02.07.2013 р. не порушувалося і
суд першої інстанції такі обставини не
досліджував та в основу рішення не
ставив.

Колегія суддів зазначає, що суд не
приймає до уваги докази, які можуть
виникнути в майбутньому, однак
обставини на які посилається заявник
клопотання можуть стати підставою для
перегляду судового рішення за
нововиявленими обставинами.

Станом на даний час правові підстави
для зупинення провадження у даній
справі відсутні, у зв'язку з чим в
задоволені клопотання відповідача про
зупинення провадження у справі слід
відмовити.

Розглянувши клопотання позивача про
заміну сторони правонаступником
колегія суддів задовольняє його
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи
рішенням власника Іноземного
підприємства "Центр-Автокраїна"
№18-KDL-12/13 від 18.12.2013 припинено
діяльність Іноземного підприємство
"Центр-Автокраїна" шляхом
реорганізації в Товариство з обмеженою
відповідальністю "Центр-Автокраїна".
Перетворенням визнано заміну
організаційно-правової форми
Іноземного підприємство
"Центр-Автокраїна" та передачею всього
майна, прав і обов'язків Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Центр-Автокраїна".

Протоколом загальних зборів учасників
ТОВ "Центр-Автокраїна" № 03-KDL-03/14 від
03.03.2014 р. затверджено статут ТОВ
"Центр-Автокраїна".

Відповідно до п.1.1 Статуту ТОВ
"Центр-Автокраїна" є правонаступником
Іноземного підприємство
"Центр-Автокраїна".

04.03.2014 р. Реєстраційною службою
Головного управління юстиції у м.Києві
за № 0031615проведено державну
реєстрацію ТОВ "Центр-Автокраїна"

Згідно ч.1 ст.25 Господарського
процесуального кодексу України у разі
смерті або оголошення фізичної особи
померлою, припинення діяльності
суб'єкта господарювання шляхом
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення), заміни кредитора
чи боржника в зобов'язанні, а також в
інших випадках заміни особи у
відносинах, щодо яких виник спір,
господарський суд залучає до участі у
справі правонаступника відповідної
сторони або третьої особи на будь-якій
стадії судового процесу.

Таким чином, ТОВ "Центр-Автокраїна" несе
всі права та обов'язки припиненого
Іноземного підприємства
"Центр-Автокраїна".

Розглянувши наявні матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, перевіривши
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
процесуального та матеріального права
та доводи апеляційної скарги, колегією
суддів встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції
08.10.2009р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Технотранс 2006" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю агрофірма "Рассвет"
було укладено договір поворотної
фінансової допомоги № ТТ/ФП001-355, за
яким ТОВ "Технотранс 2006" надало ТОВ
агрофірма "Рассвет" поворотну
фінансову допомогу в розмірі 5150937,00 грн.

Згідно пунктів 2.1 - 2.3 договору (з
врахуванням змін, внесених до п. 2.1
договору, додатковою угодою від 28.10.2009
р.), ТОВ "Технотранс 2006" надає
відповідачу грошові кошти у розмірі
6000000 грн. і які можуть надаватись
частинами, фінансова допомога
зараховується на рахунок відповідача
на підставі платіжного доручення.

Вказана фінансова допомога була
перерахована на адресу ТОВ агрофірма
"Рассвет" в безготівковій формі
платіжними дорученнями: № 162 від 20.10.2009
року на суму 1000000,00 грн.; № 179 від 21.10.2009
року на суму 1000000,00 грн.; № 196 від 27.10.2009
року на суму 1000000,00 грн.; № 204 від 28.10.2009
року на суму 1000000,00 грн. та № 209 від 29.10.2009
року на суму 1150937,00 грн.

Пунктом 3.2. визначено, що надана
фінансова допомога є безвідсотковою.

Пунктом 3.3. вказаного договору
визначено, що повернення фінансової
допомоги здійснюється до 07.10.2010р.
Водночас, 28.10.2009р. сторонами договору
було укладено додаткову угоду до
договору поворотної фінансової
допомоги, згідно якої строк
повернення фінансової допомоги
встановлено до 31.12.2013р.

Відповідно до п. 5.3 договору, у випадку
порушення ТОВ агрофірма "Рассвет"
строку повернення фінансової допомоги
в розмірах та порядку, встановлених
розділом 3 договору більш, ніж на 25
банківських днів, ТОВ агрофірма
"Рассвет" виплачує ТОВ "Технотранс 2006"
пеню в розмірі 0,02 % від суми,
несвоєчасно перерахованої чи не
перерахованої отриманої фінансової
допомоги за кожний календарний день
прострочки, починаючи з першого
календарного дня прострочки і
закінчуючи 25 банківським днем
прострочки. У випадку, якщо прострочка
з боку ТОВ агрофірма "Рассвет" складає 26
і більше банківських днів, останній
сплачує ТОВ "Технотранс 2006" штраф у
розмірі 0,2 % від суми фактичної
заборгованості (суми несвоєчасно
перерахованої (не перерахованої)
отриманої фінансової допомоги),
існуючої на кінець 26 банківського дня
прострочки.

Згідно п.7.2.договору договір вступає в
силу з моменту його підписання та діє
до моменту повного повернення
фінансової допомоги.

09.06.2011р. між ТОВ "Технотранс 2006" та ТОВ
"Харківська автомобільна торгівельна
компанія" укладено договір уступки
права вимоги № ХАТК/Р015-09.

Відповідно до п.1 договору ТОВ
"Технотранс 2006" уступило ТОВ
"Харківська автомобільна торгівельна
компанія" право вимоги від ТОВ
агрофірма "Рассвет" основної
заборгованості в розмірі 5150937,00 грн., що
виникла за договором поворотної
фінансової допомоги № ТТ/ФП001-355 від
08.10.2009 року, укладеного між ТОВ
"Технотранс 2006" та ТОВ агрофірма
"Рассвет".

Пунктом 4 договору встановлено сума,
яка передається у відповідності з
договором вимоги становить 5150937
грн.00коп.

02.07.2013р. між ТОВ "Харківська
автомобільна торгівельна компанія" та
ІП "Центр-Автокраїна" укладено договір
уступки вимоги (цесії) № ЦА/Р015-38.

Пунктом 1 договору втановлено, що ТОВ
"Харківська автомобільна торгівельна
компанія" уступає на адресу ІП
"Центр-Автокраїна" право вимоги від ТОВ
агрофірма "Рассвет" основної
заборгованості в розмірі 5150937,00 грн., що
виникла за договором поворотної
фінансової допомоги № ТТ/ФП001-355 від
08.10.2009 року.

Відповідно до п.2 право вимоги
визначене у п.1 договору заборгованості
належить ТОВ "Харківська автомобільна
торгівельна компанія" на підставі
договору уступки права вимоги №
ХАТК/Р015-09 від 09.06.2011р. укладеного між
ТОВ "Харківська автомобільна
торгівельна компанія" та ТОВ
"Технотранс 2006".

Згідно з п. 5 договору сума, яка
передається у відповідності з
договором вимоги становить 5150937
грн.00коп.

Згідно ст. 1054 Цивільного Кодексу
України, за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. До відносин за
кредитним договором застосовуються
положення параграфа 1 цієї глави, якщо
інше не встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

За ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином та в
установлений строк, одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається. Статтею 193
Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору. Не
допускається одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом.

У відповідності до п. 1 ст. 1049 Цивільного
кодексу України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України,
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Частиною
першою ст. 530 Цивільного кодексу
України встановлено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу
України та ст. 202 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання припиняється, зокрема,
виконанням, проведеним належним чином.

Судова колегія вважає обґрунтованим
висновок господарського суду
Харківської області про те, що позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача
5150937,00 грн. заборгованості за кредитом
згідно договору від 08.10.2009р. № ТТ/ФП001-355
підтверджені наявними в матеріалах
справи доказами. Враховуючи викладене,
рішення в частині стягнення з
відповідача на користь позивача
основної заборгованості 5150937,00 грн.
підлягає залишенню без змін

Щодо вимог позивача стягнути з
відповідача 39147,12 грн. пені, 10301,87 грн.
штрафу, 10301,87 грн. інфляційних
нарахувань та 24910,27 грн. 3% річних з
наданням відповідного розрахунку пені,
штрафу, інфляційних втрат та 3% річних ,
колегія суддів зазначає наступне.

Невиконання зобов'язання або виконання
його з порушенням умов, визначених
змістом зобов'язання (неналежне
виконання), визнається згідно зі ст. 610
Цивільного кодексу України. У разі
порушенням зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом (ст. 611 Цивільного
кодексу України) як-то, зокрема, сплата
неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
визначено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Як з'ясовано судом першої інстанції та
вказано вище, умовами пункту 5.3
договору передбачено відповідальність
відповідача як у вигляді пені, так і у
вигляді штрафу у випадку порушення
останнім строків повернення коштів.

Приймаючи до уваги вищевикладене,
перевіривши правильність здійснених
розрахунків, суд першої інстанції
правомірно визнав позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача
пені у розмірі 39147,12 грн. та штрафу у
розмірі 10301,87 грн. обґрунтованими,
доведеними матеріалами справи та
підлягаючими задоволенню.

Згідно ст. 1050 Цивільного кодексу
України якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до
статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до п. 4.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" сплата
трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як і інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

У пункті 2 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-06/928/2012
від 17.07.2012р. «Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права» зазначено, що
передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
індексу інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові

Приймаючи до уваги, що відповідач не
виконав передбачені договором
зобов'язання щодо своєчасного
повернення грошової суми, що
підтверджено матеріалами справи,
відповідальність за невиконання
договірних зобов'язань у вигляді
інфляційних нарахувань та 3% річних,
позивачем обґрунтовано пред'явлено до
стягнення зазначену суму.

Згідно ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона має довести ті обставини, на
які вона посилається в обґрунтування
своїх доводів і заперечень, а
відповідно до ч. 2 ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які за
законодавством мають підтверджуватися
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем не надано свого
контррозрахунку суми заборгованості
за договором, відсоткам і нарахованої
пені, та документів, які б свідчили про
те, що він має заперечення стосовно
правильності розрахунку позивача або
доказів, які б підтверджували сплату
грошових коштів, судова колегія
Харківського апеляційного
господарського суду приходить до
висновку про доведеність позовних
вимог.

Враховуючи положення наведених норм
права та договору, приймаючи до уваги
встановлений факт прострочення
відповідачем виконання основного
грошового зобов'язання, судова колегія
Харківського апеляційного
господарського суду вважає, що
господарським судом першої інстанції у
відповідності до норм закону та умов
договору правомірно та обґрунтовано
визнано позовні вимоги позивача про
стягнення на його користь з
відповідача 10301,87 грн. інфляційних
нарахувань (за період січень 2014 р.) та 3%
річних у розмірі 24910,27 грн. (за період
січень-лютий 2014 р.) обґрунтованим,
доведеними матеріалами справи та
підлягаючими задоволенню.

Щодо вимог апелянта припинити
провадження у справі, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до п.6 ст.80 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд припиняє
провадження у справі, зокрема, якщо
настала смерть фізичної особи або
оголошено її померлою чи припинено
діяльність суб'єкта господарювання,
які були однією із сторін, якщо спірні
правовідносини не допускають
правонаступництва.

Позивач надав до суду докази, якими
підтвердив, що ТОВ "Центр-Автокраїна" є
правонаступником Іноземного
підприємство "Центр-Автокраїна" до
якого перейшли всі права та обов'язки, а
отже, підстави для застосування п. 6 ст.
80 Господарського процесуального
кодексу України відсутні.

З огляду на викладене, враховуючи, що
місцевий господарський суд забезпечив
дотримання вимог чинного
законодавства щодо всебічного, повного
та об'єктивного дослідження усіх
фактичних обставин справи та дав
належну правову оцінку наявним у
матеріалах справи доказам, а обставини,
викладені в апеляційній скарзі, не
знайшли свого підтвердження в
матеріалах справи, колегія суддів
вважає, що оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
прийнято з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
та при повному з'ясуванні обставин, що
мають значення для справи, у зв'язку з
чим рішення господарського суду
Харківської області від 19.03.2014 р. у
справі №922/426/14 слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю агрофірма
"Рассвет" - без задоволення.

Керуючись статтями 25, 85, 91, 99, 101, п.1
ст.103, 105 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Замінити позивача Іноземне
підприємство «Центр-Автокраїна» на
правонаступника Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Центр-Автокраїна» (,
м.Київ, пров. Балтійський,20)

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю агрофірма
"Рассвет" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 19.03.2014р. у
справі № 922/426/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена
протягом місяця у касаційному порядку
до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено
19.05.2014р.

Головуючий суддя
Лакіза В.В.

суддя
Гетьман Р.А.

суддя
Шевель О.В.