ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.05.14 Справа № 904/1624/14

За позовом Об`єднання співвласників
багатоквартирного будинку "Пафос", м.
Кривий Ріг

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Кривий Ріг

про врегулювання розбіжностей за
договором

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: Касьян М.С. - представник
за договором про надання правової
допомоги б/н від 03.03.14

від відповідача: ОСОБА_1 - паспорт
НОМЕР_1 виданий Жовтневим РВ
Криворізького МУ УМВС Украї

СУТЬ СПОРУ:

Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку "Пафос"
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
врегулювання розбіжностей за
договором.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач звернувся до відповідача з
пропозицією укласти договір № 7/11 НП
відносин власників житлових і
нежитлових приміщень та управителя
щодо нежитлового приміщення за
адресою: АДРЕСА_1. Відповідач
відмовився від укладання даного
договору та надав протокол
розбіжностей до вказаного договору,
після чого відмовився також
підписувати пртокол узгодження
розбіжностей. Дана обставини зумовила
звернення позивача до суду з вимогою
зобов'язати відповідача укласти
договір спірний договір, а саме п. п. 3.1.3,
4.1.1, 4.1.2, 4.2.3, 4.2.4, 5.1, 5.2 в редакції
позивача.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 17.03.2014
порушено провадження у справі та її
розгляд призначено на 31.03.2014.

31.03.14 відповідач надіслав відзив на
позовну заяву, в якому позовні вимоги
не визнає, посилаючись на те, що
позивачем допущено численні порушення
в протоколі загальних зборів, яким
затверджено тарифи на послуги з
утримання будинків і споруд і
прибудинкових територій.

У судовому засіданні 31.03.2014, відповідно
до ч. 3 ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України (далі
ГПК України) оголошено перерву до
09.04.2014, у судовому засіданні 09.04.2014
оголошено перерву до 29.04.2014, у судовому
засіданні 29.04.2014 оголошено перерву до
12.05.14. Після перерв розгляд справи
продовжено.

07.05.2014 через канцелярію господарського
суду від відповідача надійшла заява
про відкладення розгляду справи, у
зв'язку з зайнятістю представника в
іншому судовому засіданні, та
продовження строку розгляду спору на
п'ятнадцять днів.

12.05.2014 від позивача надійшли
заперечення на відзив, в яких він
просить задовольнити позов у повному
обсязі.

Ухвалою від 12.05.2014 строк розгляду
справи проваджено на п'ятнадцять днів
та її розгляд призначено на 26.05.2014.

У судовому засіданні 26.05.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, всебічно та
повно з'ясувавши фактичні обставини
справи, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до п. 1.1 статуту Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Пафос» (далі - об'єднання,
ОСББ) «Пафос» створено власниками
квартир та / або приміщень
багатоквартирного будинку АДРЕСА_1
відповідно до законів України «Про
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку», «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців».
Місцезнаходження об'єднання: Україна,
50042, АДРЕСА_1.

Згідно з п. 1.2 статуту діяльність
об'єднання регулюється Законом
України «Про об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку», Цивільним, Житловим,
Земельним кодексами України, іншими
нормативно-правовими актами та цим
Статутом (арк. с. 26-39).

Згідно рішення виконавчого комітету
Криворізької міської ради від 14.09.2011 №
309 «Про надання згоди управлінню
благоустрою та житлової політики
виконкому міської ради на передачу
жилого будинку на балансовий облік
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку» та акту при
зняття-передачі основних засобів,
житловий будинок за адресою АДРЕСА_1
передано на балансовий облік ОСББ
«Пафос» (арк. с. 22).

Відповідно до ч. З ст. 11 Закону України
«Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку» (далі -
Закон) балансоутримувач забезпечує
управління житловим комплексом.

Частинами 5, 6 ст. 13 Закону передбачено,
що укладення договору між власником
окремого приміщення у житловому
комплексі та управителем є
обов'язковим і не залежить від членства
в об'єднанні. У разі відмови власника
приміщення укладати договір або
сплачувати обов'язкові платежі на
утримання та ремонт неподільного майна
та відповідної частки загального майна
об'єднання мас право звернення до суду
для стягнення нарахованих платежів у
судовому порядку.

З метою укладання договору відносин
власників житлових і нежитлових
приміщень та управління, а саме
нежитлового приміщення, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
позивач супровідним листом вих.№ 35 від
31.10.2013 надав відповідачу два екземпляри
проектів договорів для підписання
(арк. с. 10).

Як зазначає позивач, він отримав
відповідь відповідача 13.11.2013 щодо
необхідності обґрунтування розміру
оплати за утримання будинку та
прибудинкової території. У зв'язку з
чим, супровідним листом у листі від
18.11.2013 вих. № 43, позивач направив
відповідачу протокол № 2 від 25.10.2013 та
калькуляцію з утримання будинку та
прибудинкової території за 2011-2013 рр.
(арк. с. 11, 12).

11.12.2013 відповідач повідомив позивача
щодо неможливості укладання договору у
запропонованій ним редакції та надав
протокол розбіжності (арк. с. 16).

Позивач, розглянувши протокол
розбіжностей, запропонований
відповідачем, листом від 24.12.2014 надав
відповідачу протокол врегулювання
розбіжностей до договору (арк. с. 20).

Відповідач, листом від 30.12.2013,
повідомила позивача щодо неможливості
укладання договору та протоколу
узгодження розбіжностей.

Таким чином, на час розгляду справи
господарським судом, залишилися
неврегульованими п. п. 3.1.3, 4.1., 4.1.2, 4.2.3,
4.2.4, 5.1, 5.2 .

Статтями 205, 206 Цивільного кодексу
України встановлено форми правочинів,
одним із яких являється договір.

За умовами ст. 208 цього Кодексу,
письмова форма правочину вимагається
при вчиненні правочинів між юридичними
особами.

Статтею 179 Господарського кодексу
України передбачено загальні умови
укладання договорів, що породжують
господарські зобов'язання. За
приписами ч. 6 ст. 179 цього Кодексу,
суб'єкти господарювання, які
забезпечують споживачів, зазначених у
частині першій цієї статті,
електроенергією, зв'язком, послугами
залізничного та інших видів
транспорту, а у випадках, передбачених
законом, також інші суб'єкти
зобов'язані укладати договори з усіма
споживачами їхньої продукції (послуг).
Законодавством можуть бути
передбачені обов'язкові умови таких
договорів.

Відповідно до ч. 4 ст.179 ГК України, при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі, зокрема, типового
договору, затвердженого Кабінетом
Міністрів України, чи у випадках,
передбачених законом, іншим органом
державної влади, коли сторони не можуть
відступати від змісту типового
договору, але мають право
конкретизувати його умови.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши докази, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Згідно положень ст. 180 ГК України
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
його усіх істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 181 ГК України передбачено, що
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути
запропонований будь-якою з сторін. У
разі якщо проект договору викладено як
єдиний документ, він надається другій
стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору,
у разі згоди з його умовами оформляє
договір відповідно до вимог частини
першої цієї статті і повертає один
примірник договору другій стороні або
надсилає відповідь на лист, факсограму
тощо у двадцятиденний строк після
одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих
умов договору сторона, яка одержала
проект договору, складає протокол
розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором.

Сторона, яка одержала протокол
розбіжностей до договору, зобов'язана
протягом двадцяти днів розглянути
його, в цей же строк вжити заходів для
врегулювання розбіжностей з другою
стороною та включити до договору всі
прийняті пропозиції, а ті розбіжності,
що залишились неврегульованими,
передати в цей же строк до суду, якщо на
це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо
всіх або окремих умов, зазначених у
протоколі розбіжностей, така згода
повинна бути підтверджена у письмовій
формі (протоколом узгодження
розбіжностей, листами, телеграмами,
телетайпограмами тощо).

Частиною 7 ст. 181 ГК України передбачено,
що якщо сторона, яка одержала протокол
розбіжностей щодо умов договору,
заснованого на державному замовленні
або такого, укладення якого є
обов'язковим для сторін на підставі
закону, або сторона - виконавець за
договором, що в установленому порядку
визнаний монополістом на певному ринку
товарів (робіт, послуг), яка одержала
протокол розбіжностей, не передасть у
зазначений двадцятиденний строк до
суду розбіжності, що залишилися
неврегульованими, то пропозиції другої
сторони вважаються прийнятими.

Укладення господарських договорів на
основі примірних і типових договорів
повинно здійснюватися з додержанням
умов, передбачених статтею 179 цього
Кодексу, не інакше як шляхом викладення
договору у вигляді єдиного документа,
оформленого згідно з вимогами статті 181
цього Кодексу та відповідно до правил,
встановлених нормативно-правовими
актами щодо застосування примірного
або типового договору.

Вищезазначені статті ГК України
встановлюють порядок укладання
господарських договорів.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

За приписами ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 13 Закону встановлено, що
відносини власників приміщень і
управителя регулюються договором між
ними, який укладається на основі
Типового договору, форму якого
затверджує центральний орган
виконавчої влади, що забезпечую
формування державної політики у сфері
містобудування.

Спори щодо змісту конкретного договору
між власником окремого приміщення у
житловому комплексі та управителем є
обов'язковим і не залежить від членства
в об'єднанні, за винятком випадку, коли
і власник і управитель є однією особою
(ч. 4, 5 ст. 13 Закону).

Як встановлено судом та вбачається із
долучених до справи документів,
позивачем було порушено порядок та
строки, укладення договору,
встановлені ст.181 Господарського
кодексу України.

Так, після отримання 30.12.2014 від
відповідача договору з протоколом
розбіжностей, в якому залишилися не
врегульованими зазначені у позовній
заяві пункти вказаного договору,
позивач звернувся до господарського
суду із позовом лише 14.03.2014 (про що
свідчить штамп вхідної кореспонденції
канцелярії господарського суду
Дніпропетровської області), тобто з
порушенням встановленого ч. 7 ст. 181
Господарського кодексу України
двадцятиденного строку, встановленого
для передачі розбіжностей до суду. Зі
спливом вказаного строку пропозиції
відповідача вважаються прийнятими в
силу приписів закону, а договір -
укладеним на умовах, запропонованих
позивачем, з урахуванням пропозицій,
викладених відповідачем у протоколі
розбіжностей.

Господарський суд не приймає до уваги
посилання позивача на те, що позовну
заяву про врегулювання розбіжностей за
договором було повернуто йому без
розгляду відповідно до ухвал
господарського суду від 14.01.2014 та від
24.01.2014, що й зумовили пропущення ним
двадцятиденного строку, передбаченого
Законом, оскільки дані обставини не є
поважними.

Позивачем не доведено, що він пропустив
вказаний строк за обставин, які з
об'єктивних, незалежних від волі
позивача підстав, унеможливлювали або
істотно утруднювали своєчасне подання
позову. Своєчасне пред'явлення позову
матиме місце у разі не будь-якого
подання позову, а здійсненого з
додержанням вимог процесуального
закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК
України. Повернення позову на підставі
ст. 63 ГПК України не перериває даний
строк.

В урахування положення ст. 51 ГПК
України днем подання позову слід
вважати дату реєстрації позову в
канцелярії суду, а саме - 14.03.2014.

На підставі вищевикладеного,
господарський суд дійшов висновку, що
позовні вимоги є безпідставними,
необґрунтованими, не підтвердженими
належними доказами та такими, що не
підлягають задоволенню.

Відповідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33-34, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 02.06.2014

Суддя В.І. Ярошенко