ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2014 р.
Справа № 10/Б-261

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії суддів:

Головуючий суддя
Желік М.Б.

Суддя
Костів Т.С.

Орищин Г.В.

розглянувши апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
місті Тернополі, м. Тернопіль, вул.
Руська, 17 (вих. № 9462/10 від 30.04.2014 року)

на ухвалу Господарського суду
Тернопільської області прийняту за
результатами розгляду заяви
Управління Пенсійного фонду України в
місті Тернополі щодо визнання його
поточним кредитором

від 08.04.2014 року у справі № 10/Б-261

за заявою: Тернопільської об'єднаної
державної податкової інспекції, м.
Тернопіль

до боржника: Державного підприємства
"Тернопільський завод продтоварів", м.
Тернопіль, вул. Текстильна,22 ()

про визнання банкрутом

За участю представників сторін: не
з'явилися.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

08.04.2014 року Господарським судом
Тернопільської області винесена
ухвала у справі № 10/Б-261 (суддя Сидорук
А.М.) за заявою Тернопільської
об'єднаної державної податкової
інспекції до боржника Державного
підприємства "Тернопільський завод
продтоварів" про визнання банкрутом, у
відповідності до якої в задоволенні
заяви Управління пенсійного фонду
України в місті Тернополі про визнання
поточних грошових вимог відносно
боржника - Державного підприємства
"Тернопільський завод продтоварів" в
сумі 13 711,80 грн. відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою
господарського суду Тернопільської
області Управління Пенсійного фонду
України в місті Тернополі подало
апеляційну скаргу, в якій просить суд
поновити строк на апеляційне
оскарження ухвали суду першої
інстанції, прийняти апеляційну скаргу
до свого провадження, скасувати ухвалу
Господарського суду Тернопільської
області від 08.04.2014 року у справі № 10/Б-261
та прийняти нове рішення, яким заяву
фонду задоволити та визнати його
поточним кредитором боржника на суму 13
711,80 грн..

Апеляційна скарга мотивована тим, що
судом першої інстанції при винесенні
оскаржуваної ухвали не враховано того,
що відшкодування фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій
працівникам підприємства здійснюється
до моменту внесення запису до ЄДР про
припинення юридичної особи, відтак
боржник не звільнений від виконання
покладених на нього обов'язків згідно
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

12.05.2014 року автоматизованою системою КП
"Документообіг господарських судів"
справу за № 10/Б-261 розподілено до
розгляду судді доповідачу - М.Б.Желіку.
Розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду від
14.05.2014 року у склад колегії для розгляду
справи № 10/Б-261 введено суддів Костів
Т.С., Марка Р.І. У зв'язку з перебуванням
у відпустці судді -члена колегії Марка
Р.І. розпорядженням голови Львівського
апеляційного господарського суду
вносилися зміни до складу колегії
суддів по розгляду даної справи, відтак
розгляд справи здійснювався колегією
суддів у складі головуючого судді -
Желіка М.Б., суддів Костів Т.С., Орищин
Г.В.

14.05.2014 року ухвалами Львівського
апеляційного господарського суду
задоволено клопотання скаржника та
поновлено строк на апеляційне
оскарження ухвали суду першої
інстанції, а подані скаржником
матеріали визнано достатніми для
прийняття їх до провадження в
апеляційній інстанції, розгляд справи
призначено на 28.05.2014 року.

У судовому засіданні 28.05.2014 року
сторони та інші учасники провадження у
справі про банкрутство участі
уповноважених представників не
забезпечили, пояснень по суті
апеляційної скарги не надали, хоча були
належним чином повідомленими про час
та місце слухання справи.

З урахуванням вимог статті 102
Господарського процесуального кодексу
України щодо строку розгляду
апеляційної скарги на ухвалу місцевого
господарського суду колегія суддів
звертаючи увагу на належне
повідомлення сторін та учасників
провадження у справі про банкрутство
про дату, час та місце проведення
судового засідання, не повідомлення
ними причин неявки в судове засідання,
зважаючи на достатність матеріалів
справи для розгляду апеляційної скарги
по суті вважає можливим здійснити
розгляд справи за наявними у ній
матеріалами.

Відтак, розглянувши апеляційну скаргу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
законодавства, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, колегія суддів дійшла до
висновку, про те, що апеляційна скарга
Управління Пенсійного фонду України в
місті Тернополі не підлягає до
задоволення, у зв'язку з чим ухвалу
Господарського суду Тернопільської
області від 08.04.2014 року у справі № 10/Б-261
слід залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з
наступного.

Відповідно до частини 2 статті 41
Господарського процесуального кодексу
України, провадження у справах про
банкрутство здійснюється у порядку,
передбаченому цим кодексом з
врахуванням вимог Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
норми якого, як спеціальні норми права,
пeреважають у застосуванні над
загальними нормами Господарського
процесуального кодексу України.

Згідно з статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
суд за наявними у справі та додатково
поданими доказами повторно розглядає
справу; апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги (подання) і перевіряє законність
і обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

22.04.2003 року ухвалою Господарського суду
Тернопільської області порушено
провадження у справі про банкрутство
Державного підприємства
"Тернопільський завод продтоварів" та
введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів.

Постановою Господарського суду
Тернопільської області від 19.09.2012 року
Державне підприємство "Тернопільський
завод продтоварів" визнано банкрутом,
відкрито щодо нього ліквідаційну
процедуру, призначено ліквідатором
арбітражного керуючого -
Монастирського Франца Казимировича.

Згідно п. 1-1 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
положення цього Закону, що регулюються
ліквідаційну процедуру,
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження у яких порушено до
набрання чинності цим Законом, якщо на
момент набрання ним чинності
господарським судом не було прийнято
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Відтак, колегія суддів із врахуванням
того, що постанова про визнання
боржника банкрутом та відкриття щодо
нього ліквідаційної процедури
винесена 19.09.2012 року, звертає увагу на
те, що при вирішенні вказаної справи
застосуванню підлягають норми Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", в редакції, що
діяла до моменту внесення змін, які
набрали чинності з 19.01.2013 року.

11.03.2014 року до Господарського суду
Тернопільської області звернулося
Управління пенсійного фонду України в
місті Тернополі з заявою про визнання
поточних вимог, які виникли у зв'язку з
заборгованістю боржника із
відшкодування фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій
за період з 01.08.2013 року по 01.03.2014 року у
сумі 13 711,80 грн.

Вказані вимоги підтверджується
розрахунком фактичних витрат на
виплату та доставку пільгових пенсій,
призначених відповідно до частини 2
Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" в частині пенсій,
призначених відповідно до пунктів "б" -
"з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" (крім працівників,
безпосередньо зайнятих повний робочий
день на підземних роботах з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин, на будівництві шахт та
рудників) за зазначений період, а також
повідомленнями про вручення
вищезазначених рахунків боржнику.

Кредитор - юридична або фізична особа,
яка має у встановленому порядку
підтверджені документами вимоги щодо
грошових зобов'язань до боржника, щодо
виплати заборгованості із заробітної
плати працівникам боржника, а також
органи державної податкової служби та
інші державні органи, які здійснюють
контроль за правильністю та
своєчасністю справляння єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів). Поточні
кредитори - це кредитори за вимогами до
боржника, які виникли після порушення
провадження у справі про банкрутство
(ст. 1 Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом").

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" з
дня прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури вимоги за зобов'язаннями
боржника, визнаного банкрутом, що
виникли під час проведення процедур
банкрутства, можуть пред'являтися
тільки в межах ліквідаційної
процедури.

Таким чином, включення поточних вимог в
реєстр кредиторів відбувається в
процедурі ліквідації в порядку ст. 23
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" пенсійне забезпечення
застрахованих осіб, які працювали або
працюють на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці за
списком № 1 та на інших роботах із
шкідливими і важкими умовами праці за
списком № 2 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджених
Kабінетом Міністрів України, та за
результатами атестації робочих місць,
на посадах, що дають право на
призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди. До запровадження
пенсійного забезпечення через
професійні та корпоративні фонди
зберігається порядок покриття витрат
на виплату і доставку пенсій
призначених на пільгових умовах, що
діяв до набрання чинності цим Законом.

Отже, зазначеними нормами
законодавства Пенсійному фонду, як
органу, наділеному владними
повноваженнями в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, делеговано
повноваження з виплати пільгових
пенсій, які в майбутньому
здійснюватимуться згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди.

При цьому зберігається порядок
покриття витрат на виплату і доставку
цих пенсій, що діяв до набрання
чинності цим Законом. Підприємства та
організації з коштів, призначених на
оплату праці, вносять до Пенсійного
фонду плату, що покриває фактичні
витрати на виплату і доставку пенсій
зазначеним категоріям осіб, крім тих,
що були безпосередньо зайняті повний
робочий день на підземних роботах
(включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин) з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин, на будівництві шахт та
рудників за списком робіт і професій,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, починаючи з дня набрання
чинності цим Законом, у розмірі 20
відсотків з наступним збільшенням її
щороку на 10 відсотків до 100 -
відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 6.1. Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою Правління Пенсійного Фонду
України № 21-1 від 19.12.2003 року, витрати
органів Пенсійного фонду на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах відповідно до частини
2 Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", підлягають
відшкодуванню підприємствами та
організаціями з коштів, призначених на
оплату праці.

Згідно з абзацом 4 пункту 2 статті 2
Закону України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування", для
платників збору, визначених пунктами 1
та 2 статті 1 цього Закону, крім тих, які
є платниками фіксованого
сільськогосподарського податку,
об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
пунктів "б" - "з" статті 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення" до
досягнення працівниками пенсійного
віку, передбаченого ст. 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"

Відповідно до пункту 6.8. Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою Правління Пенсійного Фонду
України № 21-1 від 19.12.2003 року,
підприємства та організації
зобов'язані щомісяця до 25-го числа
вносити до Пенсійного фонду зазначену
в повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах. Суми
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій за період з
дати призначення пенсії до дати
складання розрахунку фактичних витрат
на виплату та доставку пільгових
пенсій, призначених відповідно до
частини 2 Прикінцевих положень Закону,
сплачуються одночасно із оплатою
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій за перший
поточний місяць.

Однак, колегія суддів звертає увагу на
те, що із дня прийняття господарським
судом постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури згідно з частиною першою 1
статті 23 Закону про банкрутство
закінчується технологічний цикл із
виготовлення продукції, і
підприємницька діяльність банкрута
завершується. Строк виконання всіх
грошових зобов'язань банкрута та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів)
вважається таким, що настав.
Припиняється нарахування неустойки
(штрафу, пені), процентів та інших
економічних санкцій за всіма видами
заборгованості банкрута. Вимоги за
зобов'язаннями боржника, визнаного
банкрутом, що виникли під час
проведення процедур банкрутства,
можуть пред'являтися тільки в межах
ліквідаційної процедури.

У межах повноважень, визначених
частиною першою 1 статті 25 Закону,
ліквідатор заявляє в установленому
порядку заперечення по заявлених до
боржника вимогах поточних кредиторів
за зобов'язаннями, які виникли під час
провадження у справі про банкрутство, є
неоплаченими і заявлені кредитором у
межах строку ліквідаційної процедури,
передбаченого частиною другою статті 22
Закону про банкрутство.

Отже, зазначеними нормами Закону,
законодавець чітко встановив, що
поточні вимоги кредитора - це
неоплачені боржником вимоги, які
виникли в процедурах банкрутства, за
період після порушення господарським
судом провадження у справі про
банкрутство і до винесення постанови
про визнання боржника банкрутом,
відкриття ліквідаційної процедури і
призначення ліквідатора.

Із заяви Управління пенсійного фонду
України в місті Тернополі про визнання
поточних вимог до боржника, вбачається,
що заборгованість із витрат на
доставку пільгових пенсій виникла
після визнання боржника банкрутом,
відкриття ліквідаційної процедури і
призначення ліквідатора.

За таких обставин суд першої інстанції
правильно застосував норми
матеріального права та дійшов вірного
висновку про відмову у визнанні вимог
Управління пенсійного фонду України в
місті Тернополі поточними, оскільки
відповідно до статті 23 Закону після
визнання боржника банкрутом та
відкриття ліквідаційної процедури
нових зобов'язань у банкрута не
виникає.

Аналогічну правову позицію викладено у
постановах Верховного Суду України від
18 березня 2014 року у справі № 3-5гс14 та
від 08.04.2014 року у справі № 3-8гс14, в яких
зазначено, що вимоги управління
Пенсійного фонду України не мають
характеру поточних у розумінні статті 1
Закону, оскільки виникли після
винесення господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом, відкриття ліквідаційної
процедури, під час якої не виникає
будь-яких нових зобов'язань, що можуть
бути заявлені в порядку частини першої
статті 23 Закону.

У зв'язку з викладеним, колегія суддів
вважає висновки суду першої інстанції
щодо відмови у визнанні поточних вимог
заявника щодо сплати коштів на
доставку та виплату пенсій,
призначених на пільгових умовах, які
виникли після винесення постанови
Господарського суду Тернопільської
області від 19.09.2012 року про визнання
боржника банкрутом та відкриття щодо
нього ліквідаційної процедури
прийнятими при повному з'ясуванні
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи.

Відповідно до чинного законодавства
рішення суду є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин, а за їх
відсутності - на підставі закону, що
регулює подібні відносини, або
виходячи із загальних засад і змісту
законодавства України.

Відповідно до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

За таких умов, колегія суддів діючи в
межах повноважень передбачених ст. 103
Господарського процесуального кодексу
України вважає, що ухвалу
Господарського суду Тернопільської
області у справі № 10/Б-261 від 08.04.2014 року
слід залишити без змін, а вимоги
апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. В задоволенні вимог апеляційної
скарги Управління Пенсійного фонду
України в місті Тернополі, м. Тернопіль,
вул. Руська, 17 (вих. № 9462/10 від 30.04.2014
року) відмовити.

2. Ухвалу Господарського суду
Тернопільської області від 08.04.2014 року
у справі № 10/Б-261 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Матеріали даної справи повернути в
місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 30.05.2014
року

Головуючий суддя
Желік М.Б.

суддя
Костів Т.С.

суддя
Орищин Г.В.