ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.05.14р. Справа № 904/8736/13

За позовом Корпорації "Індустріальна
спілка Донбасу", м. Донецьк

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерпайп Україна",
м. Дніпропетровськ

про стягнення 21 810 162,15 грн.

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: Захарченко О.В., дов. №
94/2013 від 15.11.2013 року, представник;

від відповідача: Гільбурд Р.Ю., дов. № 121
від 29.09.2011 року, представник;

СУТЬ СПОРУ:

Корпорація "Індустріальна спілка
Донбасу" звернулась до господарського
суду Дніпропетровської області із
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерпайп Україна"
про стягнення 21 810 162,15 грн.

Позовні вимоги мотивовані
неналежним виконанням відповідачем
умов договору поставки №2012-048пст від
08.11.2012 року в частині повного та
своєчасного розрахунку.

28.04.2014 року позивачем подано
заяву про збільшення позовних вимог, з
урахуванням якої останній просить
стягнути з відповідача 27 610 069,85 грн. -
основного боргу, 1 712 391,05 грн. - пені, 3%
річних в розмірі 774 280,68 грн. та витрати
по сплаті судового збору.

26.05.2014 року позивачем подано
заяву про збільшення позовних вимог, з
урахуванням якої останній просить
стягнути з відповідача 28 778 576,01 грн. -
основного боргу, 1 712 391,05 грн. - пені, 3%
річних в розмірі 822 695,19 грн. та витрати
по сплаті судового збору.

Представник відповідача надав
відзив на позов, в задоволенні заяви
про збільшення позовних вимог просить
відмовити з посиланням на те, що
позивачем не було надіслано на адресу
відповідачем коригувальних рахунків,
як передбачено п. 6.2.4 договору №2012-048пст
від 08.11.2012 року.

02.12.2013 року до господарського
суду надійшла заява позивача про
вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду від
09.12.2013 року в задоволенні заяви про
забезпечення позову відмовлено.

09.12.2013 року представник відповідача
подав клопотання про зупинення
провадження по справі обґрунтоване
тим, що в провадженні господарського
суду Дніпропетровської області
перебуває справа №904/9275/13 предметом
розгляду якої є визнання недійсними
окремих частин договору №2012-048пст від
08.11.2012 року, стягнення заборгованості
за яким є предметом розгляду справи
№904/8736/13.

Ухвалою господарського суду від
09.12.2013 року провадження по справі було
зупинено до набрання законної
сили рішення господарського суду
Дніпропетровської області по справі
№904/9275/13.

Рішенням господарського суду від
11.02.2014 року по справі №904/9275/13 в
задоволенні позовних вимог відмовлено.
Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
17.04.2014 року рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 11.02.2014
року залишено без змін.

Ухвалою господарського суду від
29.04.2014 року провадження по даній справі
було поновлено.

19.05.2014 року від відповідача
надійшло клопотання про розстрочку
виконання рішення на 12 місяців.

В судовому засіданні 19.05.2014 року
оголошувалась перерва до 26.05.2014 року.

Клопотання про здійснення
технічної фіксації судового процесу не
заявлялось.

Згідно зі ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.

У порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні 26.05.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
оцінивши надані докази в їх сукупності,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між корпорацією «Індустріальна
спілка Донбасу» та товариством з
обмеженою відповідальністю «Інтерпайп
Україна» 08.11.2012 року укладено договір
№2012-048пст (далі - договір).

Відповідно до п.1.1. договору,
постачальник зобов'язується поставити,
а покупець прийняти та сплатити на
умовах, викладених в договорі, товар,
асортимент, кількість та ціна якого
вказані в протоколах узгодження цін
та/або специфікаціях, оформлених у
вигляді додатків до договору, які є
його невід'ємною частиною.

Згідно з п. 3.1. договору, ціна на
товар встановлюється в еквіваленті до
іноземної валюти (долару США) на дату
узгодження цін на період, що планується
та зазначається в додатках до
договору.

Пунктом 3.3. передбачено, що ціна
на товар визначається з урахуванням
умов поставки, вказаних в додатках до
договору.

Згідно з п. 4.3. договору, датою
поставки та переходу права власності
на товар, вважається дата календарного
штемпеля станції відправника,
зазначена в транспортній накладній
(квитанції) або дата іншого
товаротранспортного документа.

Відповідно до п. 6.1. договору,
розрахунки за товар по даному договору
здійснюються шляхом перерахунку
грошових коштів покупцем на поточний
рахунок постачальника, вказаний в
даному договорі.

Пунктом 6.2. договору передбачено
умови оплати, а саме - протягом 60
календарних днів, починаючи з дати
поставки партії товару. Якщо в
специфікації зазначений інший строк
оплати, то він є приоритетним.

Відповідно до п. 6.2.1 договору, при
настанні строку оплати платежу сторони
в день оплати письмово узгоджують
реєстр рахунків -фактур, що оплачуються
в хронологічному порядку по даті їх
оформлення, включаючи корегувальні
рахунки, що виставляються відповідно
до п. 6.2.4 даного договору. Даний реєстр є
підставою для оплати, що підписується
обома сторонами.

При відсутності оплати в цей день,
реєстр рахунків-фактур, які
сплачуються втрачають силу. Покупець
може сплачувати рахунки без складання
реєстру, якщо немає необхідності в
виставленні корегуючих рахунків та в
призначенні платежу вказані реквізити
рахунків, які оплачуються.

Згідно з п.6.2.4. договору,
корегування цін товару здійснюється
корегувальними рахунками з одночасним
оформленням корегувань до податкових
накладних в строки, встановлені діючим
податковим законодавством України.

Відповідно до п. 6.2.5. договору,
партія товару вважається повністю
оплаченою, якщо еквівалентна доларова
величина фактично здійснених покупцем
платежів (в гривнях) за цей товар,
перерахована з гривні в доларовий
еквівалент по офіційному курсу НБУ UAN/USD
на дату фактичної оплати цієї партії
товару, дорівнює еквівалентній
вартості цієї партії товару.

На виконання умов договору,
позивач поставив відповідачу товар на
загальну суму 52 792 830,35 грн., що
підтверджується накладними, які
містяться в матеріалах справи.

Як зазначено позивачем,
відповідач частково розрахувався за
поставлений товар в розмірі 33 170 950,00
грн., непогашеною залишилась
заборгованість в розмірі 19 621 880,35
грн.

Позивачем на адресу відповідача
було направлено претензію №337/217-с від
28.08.2013 року, щодо сплати заборгованості.
(а.с. 145).

Доказів погашення заборгованості
сторонами не надано.

Стаття 193 ГК України встановлює,
що суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно п.1 ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити
гроші тощо) або утриматися від певної
дії, а кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Нормами статті 530 Цивільного
кодексу України, встановлено що, якщо у
зобов'язанні встановлено строк (термін)
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк.

Стаття 598 Цивільного кодексу
України встановлює, що зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Відповідно до ст.599 Цивільного
кодексу України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Водночас, порушення зобов'язання
є підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

За вимогами статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, у вигляді сплати
неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або iнше майно, якi боржник повинен
передати кредиторовi у разi порушення
боржником зобов'язання. Пенею є
неустойка, що обчислюється у вiдсотках
вiд суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ст.549
Цивільного кодексу України).

Пунктом 7.2. договору передбачено, що
прострочка оплати товару надає право
добросовісній стороні на стягнення
пені (штрафної неустойки) з винної
сторони із розрахунку подвійної
облікової ставки НБУ, діючої на момент
прострочки від загальної суми
заборгованості за кожний день
прострочки.

У зв'язку з простроченням оплати
заборгованості позивачем на підставі
п. 7.2. договору нараховано відповідачу
пеню в розмірі 1 712 391,05 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивач нарахував відповідачу 3% річних
в розмірі 822 695,19 грн., які підлягають
стягненню.

Суд вважає, що позивач передчасно
заявив позовні вимоги в частині
стягнення курсової різниці вартості
поставлено товару, нарахування якої
передбачено п. 6.2.2. договору, оскільки
позивачем, на момент розгляду справи,
не виконано вимоги п. 6.2.4 договору щодо
виставлення корегуючих рахунків. Крім
того, відповідно до п. 6.2.1. договору
підставою для оплати є реєстр
рахунків-фактур, включаючи
корегувальні рахунки, а згідно з ч. 3
п.6.2.1 оплата без рахунків можлива лише
у разі, якщо немає необхідності в
виставленні корегуючих рахунків.

З огляду на вищевикладене, суд
задовольняє позовні вимоги частково. В
решті позовних вимог слід відмовити.

Щодо клопотання відповідача про
розстрочку виконання рішення, яке
мотивоване скрутним становищем
підприємства, через несвоєчасну оплату
контрагентами поставленого товару,
слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право відстрочити або розстрочити
виконання рішення.

Згідно зі ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідач не надав достатніх доказів
в підтвердження обставин, на які він
посилається в обґрунтування поданої
заяви, у тому числі доказів
неможливості чи утруднення на даний
час виконання рішення суду,
відсутності активів для виконання
рішення суду та реальної загрози
зупинення господарської діяльності у
зв'язку з виконанням рішення суду,
винятковості випадку, з наявністю
якого процесуальний закон пов'язує
можливість надання відстрочки або
розстрочки виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, суд не вбачає
підстав для задоволення заяви про
розстрочку виконання рішення.

Отже, заборгованість відповідача перед
позивачем в розмірі 19 621 8820,35 грн. -
основного боргу, 1 712 391,05 грн. - пені та 3%
річних в розмірі 822 695,19 грн. підлягає
стягненню.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України якщо
спір виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.

Таким чином, судовий збір стягується з
відповідача пропорційно задоволеним
вимогам.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 49, 82-85,115-116
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Інтерпайп Україна"
(49005, м. Дніпропетровськ. вул.
Пісаржевського, 1а, ) на
користь корпорації "Індустріальна
спілка Донбасу" (83050, м. Донецьк, вул.
Щорса, 48, )
заборгованість в розмірі 19 621 880,35 грн.
(дев'ятнадцять мільйонів шістсот
двадцять одна тисяча вісімсот
вісімдесят гривень 35 коп.), пеню в
розмірі 1 712 391,05 грн. (один мільйон
сімсот дванадцять тисяч триста
дев'яносто одна гривня 05 коп.), 822 695,19
грн. (вісімсот двадцять дві тисячі
шістсот дев'яносто п'ять гривень 19 коп.)
- 3% річних та судовий збір в розмірі 48
695,75 грн. (сорок вісім тисяч шістсот
дев'яносто п'ять гривень 75 коп.).

В решті позовних вимог -
відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 02.06.2014 року.

Суддя С.В. Мартинюк