м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/4112/14 27.05.14За позовом ДП
"Науково-технічний комплекс "Імпульс"
до ТОВ "Інвестиційна
компанія "СПОРТ-ТУР"
про стягнення 532 298,58 грн.
Суддя Головатюк Л.Д.
Представники сторін:
Від позивача ОСОБА_1 (дов. від
Від відповідача Сахар А.В.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Позивач звернувся до господарського
суду м. Києва з позовною заявою про
стягнення з відповідача
заборгованості у зв`язку з неналежним
виконанням умов договору підряду № 15/11
від 11.01.2012 розмірі 515 133,51 грн.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 17.03.2014 порушено провадження у
справі №910/4112/14 та призначено до
розгляду на 01.04.2014.
Представник позивача з'явився в судове
засідання 01.04.2014 , надав пояснення по
суті справи та подав додаткові докази
по справі.
В судове засідання 01.04.2014 представник
відповідача не з'явився, проте через
канцелярію господарського суду м.
Києва подав телеграму про відкладення
розгляду справи.
Суд задовольнив дане клопотання.
Розгляд справи відкладено на 17.04.2014.
В судове засідання 17.04.2014 прибули
представники сторін, надали пояснення
по справі та подали додаткові докази по
справі.
Представник позивача в судовому
засіданні 17.04.2014 подав усне клопотання
про відкладення розгляду справи. Суд
задовольнив дане клопотання та
оголосив перерву під час судового
засідання на 14.05.2014.
В судове засідання 14.05.2014 прибули
представники сторін, надали пояснення
по справі та подали додаткові докази по
справі. Представник позивача подав
заяву про уточнення позовних вимог.
Враховуючи правила ст. 22 ГПК України,
згідно яких позивач, до прийняття
рішення по справі має право збільшити
або зменшити розмір позовних вимог, суд
прийняв до розгляду подану позивачем
заяву про зменшення позовних вимог, а
спір розглядається, виходячи зі
зменшеної ціни позову.

При розгляді даної заяви суд бере до
уваги п.3.10. Постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" № 18
від 26.12.2011, п. 14 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України "
Про деякі питання порушені у
доповідних записках про роботу
господарських судів України у 2009 р.
щодо застосування норм господарського
процесуального кодексу України" від
29.06.2010 № 01-08/369, в яких зазначено, що в
разі зменшення позовних вимог, якщо
його прийнято господарським судом, має
місце нова ціна позову, виходячи з якої
вирішується спір. При цьому, будь-які
підстави припинення провадження по
справі, в частині зменшення позовних
вимог, у господарського суду відсутні.

Представник відповідача подав
клопотання про відкладення розгляду
справи з метою підготовки додаткового
відзиву на заяву про уточнення
позовних вимог. Суд задовольнив дане
клопотання.

Представники сторін 14.05.2014 подали
клопотання про продовження строку
розгляду справи. Суд задовольнив дане
клопотання.

Ухвалою суду від 14.05.2014 продовжено
строк розгляду справи № 910/4112/14 на
п`ятнадцять днів, відкладено розгляд
справи на 22.05.2014.

22.05.2014 в судовому засіданні оголошено
перерву на 27.05.2014 для подання
додаткових доказів по справі.

В судове засідання 27.05.2014 прибули
представники позивача та відповідача,
дали пояснення по справі.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити
відповідно до заяви про уточнення
позовних вимог.

Представник відповідача проти
стягнення суми основного боргу в
розмірі 374 000,00 грн. не заперечував, але
заперечив проти стягнення з нього
штрафних санкцій, частині з яких просив
задовольнити частково, а в частині
просив відмовити повністю у зв'язку зі
спливом строку позовної давності.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов та заперечення проти
позову, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

11.01.2012 між відокремленим підрозділом
Казенного підприємства
науково-технічний комплекс "ІМПУЛЬС"
(правонаступником, якого згідно наказу
Державного концерну «Укроборонпром»
№82 від 03.08.2012 є державне підприємство
"Науково-технічний комплекс "ІМПУЛЬС") -
Науково-технічним центром «Сфера»
державного підприємства
"Науково-технічний комплекс "ІМПУЛЬС"
(далі - позивач, підрядник за договором)
та товариством з обмеженою
відповідальністю "ІНВЕСТИЦІЙНА
КОМПАНІЯ «СПОРТ-ТУР" (далі - відповідач,
замовник за договором) було укладено
договір підряду №15/11 (надалі по тексту -
договір).

Згідно з умовами договору (розділ 2
договору) позивач зобов'язався
здійснити роботи по встановленню
інфрачервоної підсвітки периметру
об'єкта, встановленню системи
безперебійного живлення мережі Internet,
WiFi, встановленню додаткового
обладнання системи відео
спостереження, встановленню
додаткового пульта керування системою
відео спостереження на об'єкті
відповідача - «Профілакторій ЗАТ «ФК
«Динамо - Київ», що розташований за
адресою: АР Крим, м. Ялта, смт. Сімеїз, в
районі санаторія ім. Баранова в
терміни, визначені договором, а
відповідач зобов'язався прийняти та
оплатити ці роботи.

Відповідно до умов розділу 3 договору
строки виконання робіт встановлюються
договором підряду і визначаються датою
їх початку та тривалістю виконання.

Датою закінчення робіт вважається дата
їх прийняття замовником.

Строки виконання робіт можуть бути
змінені з внесенням відповідних змін у
договір підряду в разі :

1) виникнення обставин
непереборної сили;

2) невиконання або неналежного
виконання замовником своїх зобов'язань
(порушення умов фінансування п.4.6; п.4.8,
несвоєчасне надання будівельного
майданчика (фронту робіт), проектної
документації, ресурсів тощо);

3) дій третіх осіб, що
унеможливлюють належне виконання
робіт;

4) виникнення інших обставин, що
можуть вплинути на строки виконання
робіт.

Загальна вартість робіт була визначена
п. 4.1. Договору і складала 374 000 (триста
сімдесят чотири тисячі) гривень 00
копійок, в тому числі ПДВ 62 333 (шістдесят
дві тисячі триста тридцять три) гривні
33 копійки.

Отже, сторонами у відповідності до
статті 837 Цивільного кодексу України
було укладено договір підряду.

Відповідач зобов'язався відповідно до
пункту 4.5. (розділ 4 Договору) оплатити
роботи по встановленню інфрачервоної
підсвітки периметру об'єкта,
встановленню системи безперебійного
живлення мережі Internet, WiFi, встановленню
додаткового обладнання системи відео
спостереження, встановленню
додаткового пульта керування системою
відео спостереження на об'єкті
Відповідача, в розмірі 100%, на протязі 10
банківських днів з моменту підписання
акту виконаних робіт.

Порядок приймання-передачі робіт
визначено пунктом розділом 7 Договору,
а саме: після одержання повідомлення
позивача про готовність до передачі
закінчених робіт відповідач
зобов'язаний негайно розпочати їх
приймання. Передача закінчених робіт
позивачем і приймання їх відповідачем
оформлюється актом приймання-передачі.

Як свідчать матеріали справи, позивач
належним чином виконував взяті на себе
зобов'язання, а саме:

17.02.2012 відповідно до п. 2.1. договору
позивач виконав роботи по встановленню
інфрачервоної підсвітки периметру
об'єкта, встановленню системи
безперебійного живлення мережі Internet,
WiFi, встановленню додаткового
обладнання системи відео
спостереження, встановленню
додаткового пульта керування системою
відео спостереження на об'єкті
відповідача, що підтверджується Актом
виконаних робіт б/н від 17.02.2012 (копія в
матеріалах справи), вартість робіт за
яким склала 374 000 (триста сімдесят
чотири тисячі) гривень 00 копійок.
Прийняття відповідачем робіт у повному
обсязі і без зауважень підтверджується
печаткою та підписом уповноваженої
особи відповідача на вказаному акті.

Відповідно до пункту 4.5 Договору
кінцевий строк погашення
заборгованості за виконані позивачем
роботи за актом виконаних робіт настав
01.03.2012.

Проте, відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання з оплати виконаних
відповідно до договору робіт, в
результаті чого утворилась
заборгованість в розмірі 374 000 (триста
сімдесят чотири тисячі) гривень 00
копійок, яка станом на день розгляду
справи не погашена.

Суд зазначає, що у разі відсутності
коштів для оплати замовник був вправі
та мав фактичну можливість призупинити
виконання умов договору з моменту
виявлення відсутності коштів для
оплати робіт, а не приймати їх
результати.

Таким чином, відповідач своїми діями
(не проведення розрахунків за виконані
роботи) порушив умови договору щодо
належного та добросовісного виконання
зобов'язання по договору, наслідком
чого є неотримання позивачем коштів у
сумі 374 000,00 грн.

Відмова в оплаті - є відмовою у
виконанні взятих на себе за договором
зобов'язань, а це порушення умов
договору і прав позивача на отримання
узгоджених сум зобов'язання, що
зумовило звернення останнього до суду
із вимогою про зобов'язання примусово
сплатити суми грошового зобов'язання.

Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 ЦК України,
виникли цивільні права та обов'язки.
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
ГК України як спеціального акту
законодавства, що регулює
правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
ГК України до виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення ЦК України з урахуванням
особливостей, передбачених цим
кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття
договору, яким є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором. Зміст договору
становлять умови (пункти) визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства (ст.
628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є
обов'язковим до виконання сторонами, а
отже умови договору, укладеного між
сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530
Цивільного кодексу України, якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка
закріплює свободу договору, сторони
мають право як врегулювати у договорі
свої відносини, які не врегульовані
цими актами, так і відступити від
положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Відповідно до ст. 632 ЦК України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. Зміна ціни після
укладення договору допускається у
випадках і на умовах, встановлених
договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності і
справедливості.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

За приписами ст. 837 Цивільного кодексу
України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові.

Відповідно до ст. 853 Цивільного кодексу
України замовник зобов'язаний прийняти
роботу, виконану підрядником
відповідно до договору підряду,
оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви,
він втрачає право у подальшому
посилатися на ці відступи від умов
договору або недоліки у виконаній
роботі.

Замовник, який прийняв роботу без
перевірки, позбавляється права
посилатися на недоліки роботи, які
могли бути встановлені при звичайному
способі її прийняття (явні недоліки).

Якщо після прийняття роботи замовник
виявив відступи від умов договору
підряду або інші недоліки, які не могли
бути встановлені при звичайному
способі її прийняття (приховані
недоліки), у тому числі такі, що були
умисно приховані підрядником, він
зобов'язаний негайно повідомити про це
підрядника.

Відповідно до ч. 4 ст. 879 ЦК України
оплата робіт провадиться після
прийняття замовником збудованого
об'єкта (виконаних робіт), якщо інший
порядок розрахунків не встановлений за
погодженням сторін.

Згідно з п. 2 ст. 852 ЦК України за
наявності у роботі істотних відступів
від умов договору підряду або інших
істотних недоліків замовник має право
вимагати розірвання договору та
відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3 ст. 858 ЦК України якщо
відступи у роботі від умов договору
підряду або інші недоліки у роботі є
істотними та такими, що не можуть бути
усунені, або не були усунені у
встановлений замовником розумний
строк, замовник має право відмовитися
від договору та вимагати відшкодування
збитків.

Відповідач не заперечував проти
наявності у нього заборгованості перед
позивачем у розмірі 374 000,00 грн.

Оскільки відповідач не виконав взятих
на себе зобов'язань за договором щодо
оплати виконаних позивачем робіт, то
позовні вимоги про стягнення з нього
грошових коштів в розмірі 374 000,00 грн. є
правомірними та такими, що підлягають
задоволенню.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
договором, позивач просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
пеню за прострочення грошового
зобов'язання в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості за кожен день
прострочення, яка згідно розрахунку
позивача становить 108 972,33 грн.

Відповідач подав суду заяву про
застосування позовної давності до
вимог про стягнення пені.

Судом встановлено, що право позивача на
нарахування пені настало 02.03.2012, а отже
з цієї дати починає строк відліку
позовної давності, який сплив 02.03.2013.

У зв'язку з наведеним суд зазначає:

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 258 ЦК України для окремих
видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до частини 2 ст.267 ЦК
України заява про захист цивільного
права або інтересу має бути прийнята
судом до розгляду незалежно від спливу
позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
за заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Отже, суд задовольняє клопотання
відповідача про застосування позовної
давності до вимог про стягнення пені та
відмовляє у задоволенні позову в цій
частині.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача 3% річних в сумі 24 714,74 грн.
та інфляційні збитки в сумі 24 611,51 грн.

Щодо нарахування 3% річних, то у суду
немає заперечень, а щодо інфляційних
збитків судом самостійно здійснено
розрахунок і вони становлять:

Період заборгованостіСума боргу
(грн.)Сукупний індекс інфляції за
періодІнфляційне збільшення суми
боргуСума боргу з врахуванням індексу
інфляції02.03.2012 -
14.05.1.06323577.94397577.94Таким чином, сума
інфляційних збитків складає 23 577,94 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Таким чином,
частина 1 статті 625 Цивільного кодексу
України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунку в банку, і як наслідок,
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, якщо навіть у цьому немає
його провини, не звільняють боржника
від відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Згідно розрахунку позивача, 3% річних
становлять 24 714,74 грн., а інфляційні
збитки згідно розрахунку суду
становлять 23 577,94 грн. Суд задовольняє
позовні вимоги в цій частині.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача витрати на послуги
адвоката в сумі 51 513,35 грн.

В підтвердження вказаних витрат
позивач надав суду:

1. Засвідчену копію договору №23
про надання правової допомоги у
господарському спорі від 24 січня 2014 р.
на 4 арк.;

2. Оригінал банківської виписки, що
підтверджує оплату послуг за договором
№23 про надання правової допомоги в
господарському спорі від 24 січня 2014 р.
на 2 арк.;

3. Оригінал платіжного доручення
№503 від 19 березня 2014 року про сплату
51513,35 грн. за надання правової допомоги
в господарському спорі згідно договору
№ 23 від 24 січня 2014 р. на 1 арк.;

4. Засвідчену копію виписки про
державну реєстрацію юридичної особи
Адвокатського об'єднання «ЛІГАЛ
ЕДВАЙЗЕР» від 24 жовтня 2012 року на 1 арк.;

5. Засвідчену копію свідоцтва про
право на заняття адвокатською
діяльністю №5271 від 28 вересня 2012 року,
видане на підставі рішення Київської
міської кваліфікаційно-дисциплінарної
комісії адвокатури від 28.09.2012 р. за
№29-20-29 адвокатом ОСОБА_3 на 1 арк.

6. Засвідчену копію свідоцтва про
право на заняття адвокатською
діяльністю №5291 від 28 вересня 2012 року,
видане на підставі рішення Київської
міської кваліфікаційно-дисциплінарної
комісії адвокатури від 28.09.2012 р. за
№29-40-29 адвокатом ОСОБА_1 на 1 арк.

Відповідно до ст. 44 ГПК України, судові
витрати складаються з державного мита,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката, витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу та інших витрат
пов'язаних з розглядом справи.

Згідно п. 10 роз'яснення Вищого
арбітражного суду України № 02-5/78 „Про
деякі питання практики застосування
розділу VI Господарського
процесуального кодексу України" -
витрати позивачів та відповідачів,
пов'язані з оплатою ними послуг
адвокатів, адвокатських бюро, колегій,
фірм, контор та інших адвокатських
об'єднань з надання правової допомоги
щодо ведення справи в господарському
суді, розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК України.
Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-от угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді, і
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми,
які підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються:

при задоволенні позову - на
відповідача;

при відмові в позові - на позивача;

при частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

У зв'язку з наведеним суд розрахував
суму яка підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача за
послуги адвоката, яка становить: 40 865,54
грн.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги
є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню витрати по сплаті
судового збору пропорційно
задоволеним позовним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись
Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34,
49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного
підприємства "Науково-технічний
комплекс "Імпульс" задовольнити
частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Інвестиційна
компанія "СПОРТ-ТУР" (04107, м. Київ, вул.
Печенізька, буд. 1-7, кв. 178, ) на користь Державного
підприємства "Науково-технічний
комплекс "Імпульс" (02121, м. Київ, вул.
Горлівська, 222/228, )
основний борг в розмірі 374 000(триста
сімдесят чотири тисячі) грн. 00 коп.,
інфляційні збитки в розмірі 23
577(двадцять три тисячі п'ятсот сімдесят
сім) грн. 94 коп., 3% річних в розмірі 24
714(двадцять чотири тисячі сімсот
чотирнадцять) грн. 74 коп., витрати на
правову допомогу в розмірі 40 865(сорок
тисяч вісімсот шістдесят п'ять) грн. 54
коп. та судовий збір у розмірі 8 445(вісім
тисяч чотириста сорок п'ять) грн. 85 коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

5. Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання, оформленого
відповідно до ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України, та
може бути оскаржене в порядку та
строки, визначені Господарським
процесуальним кодексом України.

6. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л.Д.

Дата
підписання повного тексту рішення -
02.06.2014