м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/3322/14 22.05.14
За позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія
"Українська страхова група"
до Приватного акціонерного товариства
"Українська охоронно - страхова
про відшкодування шкоди в порядку
регресу 18 556,66 грн.
Суддя Бондарчук В.В.
від позивача: не з'явились
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Приватне акціонерне товариство
"Страхова компанія "Українська
страхова група" (далі-позивач)
звернулось до Господарського суду
міста Києва з позовом до Приватного
акціонерного товариства "Українська
охоронно - страхова компанія"
(далі-відповідач) про стягнення 18 556,66
Позовні вимоги обґрунтовані виплатою
позивачем страхового відшкодування
потерпілій особі на підставі договору
добровільного страхування наземних
14.12.2012 р. внаслідок чого, до позивача
перейшло право вимоги в порядку
регресу до відповідальної особи за
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 05.03.2014 р. порушено провадження
у даній справі, призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 24.03.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
20.03.2014 р. через загальний відділ
діловодства від представника
відповідача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи через
неможливість з'явитися у судове
засідання, у зв'язку із зайнятістю у
інших судових засіданнях.
21.03.2014 р. через загальний відділ
діловодства суду від Моторного
(транспортного) страхового бюро
України надійшов лист з інформацією на
судовий запит.
Розгляд справи відкладався через
нез'явлення повноважних представників
відповідача та неналежне виконання
ними вимог суду.
15.04.2014 р. через загальний відділ
діловодства представник відповідача
подав клопотання про припинення
провадження у справі за відсутністю
предмету спору, оскільки поліс №АС6093238
від 08.07.2013 р. визнано судом недійсним.
17.04.2014 р. судове засідання не відбулося
через участь судді Бондарчук В.В. на
загальних зборах суддів
Господарського суду міста Києва
відповідно до Закону України «Про
судоустрій та статус суддів» та Закону
України «Про відновлення довіри до
судової влади в Україні».
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.04.2014 р. призначено розгляд
справи на 12.05.2014 р. за участю
представників сторін, яких зобов'язано
надати суду певні документи.
12.05.2014 р. через загальний відділ
діловодства представник відповідача
подав клопотання про розгляд справи
Розгляд справи відкладався в порядку
ст. 77 Господарського процесуального
У дане судове засідання представники
сторін не з'явились, причин не явки суду
не повідомили, проте були повідомлені
про час та місце судового засідання
належним чином, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
повідомленням про вручення поштового
відправлення відповідачем та
повідомленням про час наступного
судового засідання, підписане
уповноваженим представником позивача.
Приймаючи до уваги, що представники
сторін були належним чином повідомлені
про дату та час судового засідання,
враховуючи, що матеріали справи
містять достатньо документів для
розгляду справи по суті, суд вважає, що
неявка у судове засідання
представників сторін не є перешкодою
для прийняття рішення у даній справі.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 22.05.2013 р.
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України судом
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.12.2012 р. між Приватним акціонерним
товариством Страхова компанія
"Українська страхова група" та ОСОБА_1
укладено договір добровільного
страхування наземних транспортних
засобів, цивільно-правової
відповідальності водія та від
нещасного випадку з водієм та
пасажирами на транспорті № 28-0107-12-02316,
відповідно до якого, було застраховано
майнові інтереси страхувальника,
пов'язані з володінням, користуванням
та розпорядженням транспортним
засобом - «Nissan Juke», державний номер
НОМЕР_1.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України
«Про страхування» страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів фізичних
осіб та юридичних осіб у разі настання
певних подій (страхових випадків),
визначених договором страхування або
чинним законодавством, за рахунок
грошових фондів, що формуються шляхом
сплати фізичними особами та
юридичними особами страхових
платежів (страхових внесків, страхових
премій) та доходів від розміщення
коштів цих фондів.

Згідно п. 1 ст. 352 Господарського кодексу
України, страхування - це діяльність
спеціально уповноважених державних
організацій та суб'єктів
господарювання (страховиків), пов'язана
з наданням страхових послуг юридичним
особам або громадянам
(страхувальникам) щодо захисту їх
майнових інтересів у разі настання
визначених законом чи договором
страхування подій (страхових випадків),
за рахунок грошових фондів, які
формуються шляхом оплати
страхувальниками страхових платежів.

У відповідності зі ст. 979 Цивільного
кодексу України за договором
страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного
кодексу України, предметом договору
страхування можуть бути, зокрема,
майнові інтереси, які не суперечать
закону і пов'язані з володінням,
користуванням і розпоряджанням майном
(майнове страхування).

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про
страхування» встановлено, що договір
страхування - це письмова угода між
страхувальником і страховиком, згідно
з якою страховик бере на себе
зобов'язання у разі настання
страхового випадку здійснити
страхову виплату страхувальнику або
іншій особі, визначеній у договорі
страхування страхувальником, на
користь якої укладено договір
страхування (подати допомогу,
виконати послугу тощо), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі у
визначені строки та виконувати інші
умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст.
8 Закону України «Про страхування»
визначається певна подія, на випадок
якої проводиться страхування і яка має
ознаки ймовірності та випадковості
настання.

Страховим випадком, у відповідності до
ч. 2 ст. 8 Закону України «Про
страхування», є подія, передбачена
договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Як встановлено судом, 09.07.2013 р. по вул.
Волинський в м. Києві сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Nissan Juke», державний номер
НОМЕР_1, під управлінням ОСОБА_1 та
автомобіля «ВАЗ 2105», державний номер
НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2.

При цьому, в результаті
дорожньо-транспортної пригоди було
пошкоджено застрахований в Приватному
акціонерному товаристві "Страхова
компанія "Українська страхова група"
автомобіль «Nissan Juke», державний номер
НОМЕР_1.

У відповідності до постанови
Солом'янського районного суду міста
Києва від 14.08.2013 р., ОСОБА_2 визнано
винним у скоєнні правопорушення, що
сталось 09.07.2013 р. по вул. Волинський в м.
Києві за участю автомобіля «Nissan Juke»,
державний номер НОМЕР_1 та автомобіля
«ВАЗ 2105», державний номер НОМЕР_2.

Положеннями ст. 988 Цивільного кодексу
України встановлено, що страховик
зобов'язаний у разі настання
страхового випадку здійснити
страхову виплату у строк, встановлений
договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону
України «Про страхування» страховик
зобов'язаний при настанні страхового
випадку здійснити страхову виплату або
виплату страхового відшкодування у
передбачений договором строк.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до рахунку-фактури №СЧ-0006038
від 11.07.2013 р. та калькуляції «Audatex»,
виставленого ТОВ «Автомобільний центр
Голосіївський», вартість
відновлювального ремонту автомобіля
«Nissan Juke», державний номер НОМЕР_1 склала
20 459, 44 грн.

16.07.2013 р. позивачем було складено
страховий акт №ДККА-28980, згідно якого
виплата страхового відшкодування
складає 19 556, 66 грн.

Відповідно до зазначених вище,
рахунку-фактури, калькуляції «Audatex» та
страхового акту, позивачем було
виплачено страхове відшкодування у
розмірі 19 556, 66 грн. на користь
страхувальника, що підтверджується
платіжним дорученням № 12323 від 16.07.2013 р.
(копії у матеріалах справи).

Обґрунтовуючи свої вимоги, Приватне
акціонерне товариство "Страхова
компанія "Українська страхова група"
зазначає, що у зв?язку з тим, що ним було
здійснено виплату страхового
відшкодування власнику пошкодженого
автомобіля «Nissan Juke», державний номер
НОМЕР_1, позивач відповідно до ст.ст. 993,
1191 Цивільного кодексу України та ст. 27
Закону України «Про страхування»,
набув право зворотної вимоги до осіб,
відповідальних за завдану шкоду. Тож,
враховуючи, що цивільно-правова
відповідальність за шкоду перед
третіми особами, завдану внаслідок
експлуатації транспортного засобу
«ВАЗ 2105», державний номер НОМЕР_2
застрахована у Приватному
акціонерному товаристві "Українська
охоронно - страхова компанія" за
полісом № АС/6093238, а також з огляду на
те, що водія автомобіля «ВАЗ 2105»,
державний номер НОМЕР_2 визнано винним
у скоєнні правопорушення, позивач
просить стягнути з останнього шкоду,
завдану з вини водія застрахованого
транспортного засобу в розмірі 18 556, 66
грн.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страхувальники - юридичні
особи та дієздатні громадяни, що
уклали із страховиками договори
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю,
майну третіх осіб під час
експлуатації наземного транспортного
засобу; потерпілі - треті юридичні та
фізичні особи, життю, здоров'ю та/або
майну яких внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
транспортним засобом заподіяна шкода,
цивільно-правову відповідальність за
яку несе власник цього транспортного
засобу; забезпечений транспортний
засіб - наземний транспортний засіб,
зазначений у чинному договорі
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
або, залежно від умов договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
будь-який наземний транспортний засіб,
який експлуатується особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована, на законних
підставах;

Обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності,
відповідно до ст. 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
захисту майнових інтересів
страхувальників.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховим випадком є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Так, позивач стверджує, що вина водія
транспортного засобу «ВАЗ 2105»,
державний номер НОМЕР_2 на момент ДТП
була застрахована у відповідача за
полісом №АС/6093238.

Проте, як вбачається із Заочного
рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 04.02.2014 р., судом визнано
недійсним договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів серія АС/6093238 від
08.07.2013 р. укладеного між Приватним
акціонерним товариством "Українська
охоронно - страхова компанія" та ОСОБА_3.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2 за шкоду, заподіяну життю,
здоров'ю, майну третіх осіб, внаслідок
експлуатації автомобіля «ВАЗ 2105»,
державний номер НОМЕР_2 станом на
момент ДТП не була застрахована.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом, або не випливає із
суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Як встановлено судом вище, вартість
страхового відшкодування власнику
автомобіля «Nissan Juke», державний номер
НОМЕР_1 у розмірі 19 556, 66 грн., було
сплачено Приватним акціонерним
товариством "Страхова компанія
"Українська страхова група" на користь
страхувальника, що підтверджується
платіжним дорученням № 12323 від 16.07.2013р.

У відповідності до ст. 993 Цивільного
кодексу України до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі ст. 27 Закону України «Про
страхування» до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Враховуючи вищевикладене, оскільки
заочним рішення Дарницького районного
суду міста Києва визнано недійсним
поліс №6093238 від 08.07.2013 р., за яким
відповідач виступав відповідальною
особою за матеріальну шкоду, яка може
бути завдана внаслідок експлуатації
транспортного засобу, суд приходить до
висновку, що Приватне акціонерне
товариство "Українська охоронно -
страхова компанія" не є відповідальною
особою за заподіяну шкоду ОСОБА_2
автомобілю «Nissan Juke», державний номер
НОМЕР_1.

Відповідно до статті 1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

До господарського суду вправі
звернутися кожна особа, яка вважає, що
її право чи охоронюваний законом
інтерес порушено чи оспорюється. Тобто
в контексті цієї норми має значення
лише суб'єктивне уявлення особи про те,
що її право чи законний інтерес
потребує захисту. Водночас за змістом
цієї статті порушення права чи
законного інтересу або спір щодо них
повинні існувати на момент звернення
до суду. Якщо в результаті розгляду
справи виявиться, що порушення
відсутнє, суд має відмовити в позові.

Відповідно до ст. ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Враховуючи вищевикладене, суд визнає
заявлені позовні вимоги
необґрунтованими, та такими, що не
підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору
відповідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено: 23.05.2014 р.

Суддя
Бондарчук
В.В.