м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/4740/14 19.05.14Суддя Мудрий С.М.
розглянувши справу

за позовом публічного акціонерного
товариства "Комерційний банк
"ПРИВАТБАНК"

до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 30 204,78 грн.

Представники

від позивача: Діденко І.В. -
представник за довіреністю № 453-О від
12.02.2013 року;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду м. Києва
передані позовні вимоги публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "ПРИВАТБАНК" до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
30 204,78 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 14.02.2013 року фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 підписано
заяву про відкриття поточного рахунку,
відповідно до якої клієнт приєднався
до "Умов та правил надання банківських
послуг", тарифів банку, (що розміщені в
мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua),
які разом із заявою складають договір
банківського обслуговування № б/н від
14.02.2013 року та взяв на себе зобов'язання
виконувати умови договору.

Відповідно до договору клієнту було
встановлено кредитний ліміт, на
поточний рахунок НОМЕР_2 в електронному
вигляді через встановлені засоби
електронного зв'язку банку і клієнта
(системи клієнт-банк, інтернет клієнт
банк, sms-повідомлення або інші), що
визначено і врегульовано "Умовами та
правилами надання банківських послуг".

В порушення умов договору та норм
чинного законодавства, відповідач не
виконує взяті на себе зобов'язання, в
зв'язку з чим, станом 24.02.2014 року, в
останнього виникла заборгованість по
кредиту в розмірі 19 978,06 грн.,
заборгованість по процентам за
користування кредитом в розмірі 6 472,89
грн., заборгованість по комісії за
користування кредитом в розмірі 1 618,40
грн. та пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором в розмірі 2
135,43 грн., тому позивач звернувся до
суду.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 24.03.2014 року порушено провадження у
справі, розгляд справи призначено на
14.04.2014 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва
від 14.04.2014 року, в зв'язку з неявкою в
судове засідання представника
відповідача, розгляд справи відкладено
на 19.05.2014 року.

У судове засідання 19.05.2014 року
відповідача не з'явився, вимоги ухвали
суду від 24.03.2014 року не виконав, про
поважні причини неявки суд не
повідомив, хоча про час та дату
судового засідання повідомлений
належним чином.

Представник позивача в повному обсязі
підтримав заявлені позовні вимоги та
просить суд стягнути з відповідача
заборгованість по кредиту в розмірі 19
978,06 грн., заборгованість по процентам
за користування кредитом в розмірі 6
472,89 грн., заборгованість по комісії за
користування кредитом в розмірі 1 618,40
грн. та пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором в розмірі 2
135,43 грн., а також судовий збір в розмірі
1 827 грн.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, справа
розглядається за наявними матеріалами.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд вважає, що позовні вимоги
позивача підлягають задоволенню.

14.02.2013 року фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 підписав заяву про відкриття
поточного рахунку, відповідно до якої
клієнт приєднався до "Умов та правил
надання банківських послуг", тарифів
банку, (що розміщені в мережі Інтернет
на сайті http://privatbank.ua), які разом із
заявою складають договір банківського
обслуговування № б/н від 14.02.2013 року та
взяв на себе зобов'язання виконувати
умови договору.

Відповідно до договору клієнту було
встановлено кредитний ліміт, на
поточний рахунок НОМЕР_2 в електронному
вигляді через встановлені засоби
електронного зв'язку банку і клієнта
(системи клієнт-банк, інтернет клієнт
банк, sms-повідомлення або інші), що
визначено і врегульовано "Умовами та
правилами надання банківських послуг".

Частина 1 статті 202 ЦК України
передбачає, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України,
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України,
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України
передбачає, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч.1 статті 205 ЦК України
правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Згідно ч.2 статті 205 ЦК України
передбачає, що правочин, для якого
законом не встановлена обов'язкова
письмова форма, вважається вчиненим,
якщо поведінка сторін засвідчує їхню
волю до настання відповідних правових
наслідків.

Стаття 181 ГК України передбачає
загальний порядок укладання
господарських договорів. Частина 1
зазначеної статті визначає, що
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Відповідно до норм ст. 639 ЦК України,
договір може бути укладений у будь-якій
формі, якщо вимоги щодо форми договору
не встановлені законом. Якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася.

Відповідно до п. 3.18.1.16. умов, при
укладанні договорів і угод, чи вчиненні
інших дій, що свідчать про приєднання
Клієнта до "Умов і правил надання
банківських послуг" (або у формі "заяви
про відкриття поточного рахунку та
картки із зразками підписів і відбитка
печатки", або у формі авторизації
кредитної угоди в системах клієнт-банк
/ інтернет клієнт-банк, або у формі
обміну паперовій або електронній
інформацією, або в будь-якій іншій
формі), банк і клієнт допускають
використання підписів клієнта у
вигляді електронно-цифрового підпису
та/або підтвердження через пароль,
спрямований банком через
верифікований номер телефону, який
належить уповноваженій особі клієнта з
правом "першого" підпису. Підписання
договорів і угод таким чином
прирівнюється до укладання договорів
та угод у письмовій формі.

Згідно з статтею 3 Закону України "Про
електронний цифровий підпис",
електронний цифровий підпис за
правовим статусом прирівнюється до
власноручного підпису (печатки).
Електронний підпис не може бути
визнаний недійсним лише через те, що
він має електронну форму.

У відповідності до п. 3.18.1.1. умов,
кредитний ліміт на поточний рахунок
надається на поповнення обігових
коштів та здійснення поточних платежів
клієнта, в межах кредитного ліміту. Про
розмір ліміту банк повідомляє клієнта
на свій вибір або в письмовій формі, або
через встановлені засоби електронного
зв'язку банка та клієнта.

Кредит надається в обмін на
зобов'язання клієнта щодо його
повернення, сплаті процентів та
винагороди (п. 3.18.1.3. Умов).

Відповідно до п. 3.18.1.8 умов, проведення
платежів клієнта у порядку
обслуговування кредитного ліміту,
проводиться банком протягом одного
року з моменту підписання угоди про
приєднання клієнта до "Умов і правил
надання банківських послуг" (або у
формі "заяви про відкриття поточного
рахунку та картки із зразками підписів
і відбитка печатки", або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у
формі обміну паперовій або електронній
інформацією, або в будь-якій іншій
формі - "Угода").

Положеннями п. 3.18.1.6. умов встановлено,
що ліміт може бути змінений банком в
односторонньому порядку,
передбаченому Умовами і правилами
надання банківських послуг, у разі
зниження надходжень грошових коштів на
поточний рахунок або настання інших
факторів, передбачених внутрішніми
нормативними документами банку.
Підписавши угоду, клієнт висловлює
свою згоду на те, що зміна ліміту
проводиться банком в односторонньому
порядку шляхом повідомлення клієнта на
свій вибір або в письмовій формі, або
через встановлені засоби електронного
зв'язку банку і клієнта (системи
клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms -
повідомлення або інших).

Відповідно до виписки по рахунку
позивач надав відповідачу ліміт в
розмірі 16 000, 00 грн.

Відповідно до розділу 3.18.4. умов, за
користування кредитом в період з дати
виникнення дебетового сальдо на
поточному рахунку клієнта при закритті
банківського дня клієнт виплачує
проценти, виходячи з процентної ставки,
розмір якої залежить від строку
користування кредитом
(диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з
моменту виникнення дебетового сальдо
до дати обнулення дебетового сальдо в
одну з дат з наступного 20-го до 25-го
числа місяця (далі- період, в який
дебетове сальдо підлягає обнуленню),
розрахунок процентів здійснюється за
процентною ставкою в розмірі, 0% річних
від суми залишку непогашеної
заборгованості.

При не обнуленні дебетового сальдо в
одну з дат періоду, в якому дебетове
сальдо підлягає обнуленню, протягом 90
днів з останньої дати періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнуленню,
Клієнт виплачує Банку за користування
кредитом проценти в розмірі 24,00 %
річних, починаючи з останньої дати
періоду, в яку дебетове сальдо
підлягало обнуленню.

У випадку непогашений кредиту протягом
90 днів з дати закінчення періоду, в
якому дебетове сальдо підлягало
обнуленню, починаючи з 91-го дня після
дати закінчення періоду; в якому
дебетове сальдо підлягало обнуленню,
кредит вважається простроченим, а
грошові зобов'язання клієнта щодо
погашення заборгованості вважаються
порушеними. При порушенні клієнтом
будь-якого з грошового зобов'язання
клієнт сплачує банку відсотки за
користування кредитом у розмірі 48 %
річних від суми залишку непогашеної
заборгованості. У разі порушення
клієнтом будь-якого з грошових
зобов'язань і при реалізації права
банку на встановлення іншого строку
повернення кредиту передбаченого
Умовами і правилами надання
банківських послуг, клієнт сплачує
банку пеню у розмірі 0,1315 % від суми
залишку непогашеної заборгованості за
кожен день прострочення, сплата пені
здійснюється з дня, наступного за датою
порушення зобов'язань.

Розрахунок відсотків за користування
кредитом проводиться щодня, починаючи
з моменту утворення на поточному
рахунку дебетового сальдо при закритті
банківського дня, за кількість днів
користування кредитними коштами,
виходячи з 360 днів у році. Розрахунок
відсотків проводиться до повного
погашення заборгованості за кредитом,
на суму залишку заборгованості за
кредитом. День повернення кредиту в
часовий інтервал нарахування
відсотків не включається. Нарахування
відсотків здійснюється в дату сплати.

При несплаті винагороди, відсотків у
відповідні їм дати сплати, вони
вважаються простроченими.

Відповідно до п. 3.18.2.3.4. Умов, банк має
право при порушенні клієнтом
будь-якого із зобов'язань,
передбаченого Умовами, змінити умови
кредитування - вимагати від клієнта
дострокового повернення кредиту,
сплати відсотків за його користування,
виконання інших зобов'язань за
кредитом в повному обсязі.

Відповідно до статті 1054 Цивільного
кодексу України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення про позику,
якщо інше не встановлено цим
параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

У відповідності до положень ст. 1049 ЦК
України, позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

В порушення умов договору та норм
чинного законодавства України, клієнт
належним чином не виконав взяті на себе
зобов'язання за договором, в зв'язку з
чим, станом на 24.02.2014 року, в останнього
виникла заборгованість по кредиту в
розмірі 19 978,06 грн., заборгованість по
процентам за користування кредитом в
розмірі 6 472,89грн., заборгованість по
комісії за користування кредитом в
розмірі 1 618,40 грн.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до
яких зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Враховуючи вищезазначене, станом на
24.02.2014 року заборгованість по кредиту в
розмірі 19 978,06 грн., заборгованість по
процентам за користування кредитом в
розмірі 6 472,89 грн., заборгованість по
комісії за користування кредитом в
розмірі 1 618,40 грн., клієнта перед банком
належним чином доведений,
документально підтверджений та
клієнтом не спростований.

У зв'язку з неналежним виконанням
грошових зобов'язань за договором
позивач нарахував відповідачу пеню за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором в розмірі 2 135,43 грн.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1-2 статті 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України
передбачає, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань
передбачає, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 3.18.5.1 Умов, при
порушенні клієнтом будь-якого із
зобов'язань по сплаті відсотків за
користування кредитом, передбачених
Умовами п.п. 3.18.2.2.2, 3.18.4.1, 3.18.4.2. 3.18.4.3,
термінів повернення кредиту,
передбачених п.п.. 3.18.1.8, 3.18.2.2.3, 3.18.2.3.4,
винагороди, передбаченого п.п. 3.18.2.2.5,
3.18.4.4, 3.18.4.5, 3.18.4.6 клієнт сплачує банку за
кожний випадок порушення пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла в період, за який
сплачується пеня, (у % річних) від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу. А в разі
реалізації банком права на
встановлення іншого строку повернення
кредиту, клієнт сплачує банку пеню у
розмірі, зазначеному в п. 3.18.4.1.3. від
суми заборгованості за кожен день
прострочення.

Дії відповідача є порушенням вимог
договору, тому є підстави для
застосування відповідальності за
умовами Цивільного кодексу України та
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань.

З огляду на вищенаведене, суд
задовольняє позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача пені за
несвоєчасне виконання зобов'язань за
договором в розмірі 2 135,43 грн.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України,
судові витрати складаються з судового
збору, сум, що підлягають сплаті за
проведення судової експертизи,
призначеної господарським судом,
витрат, пов'язаних з оглядом та
дослідженням речових доказів у місці
їх знаходження, оплати послуг
перекладача, адвоката та інших витрат,
пов'язаних з розглядом справи. Розмір
судового збору, порядок його сплати,
повернення і звільнення від сплати
встановлюються законом.

Згідно до ч. 5 статті 49 ГПК України
судовий збір покладається на
відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1
с. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст. 75,
ст.ст. 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_1) на користь публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Приватбанк" (49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, буд. 50, ідентифікаційний код
14360570) заборгованість по кредиту в
розмірі 19 978 (дев'ятнадцять тисяч
дев'яносто сімдесят вісім) грн. 06 коп.,
заборгованість по процентам за
користування кредитом в розмірі 6 472
(шість тисяч чотириста сімдесят дві)
грн. 89 коп., пеню за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором в
розмірі 2 135 (дві тисячі сто тридцять
п'ять) грн. 43 коп., заборгованість по
комісії за користування кредитом в
розмірі 1 618 (одна тисяча шістсот
вісімнадцять) грн. 40 коп., а також
судовий збір в розмірі 1 827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК
України, рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
С.М.Мудрий