м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/3892/14 13.05.14

За позовом Деснянського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері в інтересах держави в
особі Міністерства оборони України та
Остерської квартирно-експлуатаційної
частини району

до Концерну «Військторгсервіс»

про стягнення 48 680,96 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від прокурора: Пантюхов О.В. - службове
посвідчення № 011863;

від позивача-1: Мельников О.В. -
довіреність б/н від 28.11.2013 року;

від позиваач-2: Мельников О.В. -
довіреність б/н від 18.03.2014 року;

від відповідача: Баран М.Ф. -
довіреність б/н від 27.01.2014 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Деснянський прокурор з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері в
інтересах держави в особі Міністерства
оборони України та Остерської
квартирно-експлуатаційної частини
району звернувся до господарського
суду м. Києва з позовом до Концерну
«Військторгсервіс» про стягнення 48 680,96
грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання щодо повноти та
своєчасності внесення оплати за
отримані послуги згідно умов Договору
№ 58 про надання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води від 12.06.2012 року.

З цих підстав, позивач просив
задовольнити позов, стягнувши з
відповідача на свою користь 45 075,21 грн. -
основного боргу, 3 155,26 грн. - штрафу, 450,49
грн. - пені.

Ухвалою від 13.03.2014 року порушено
провадження по справі та призначено її
розгляд на 26.03.2014 року.

26.03.2014 року через відділ діловодства
суду від представника відповідача
надійшло клопотання про відкладення
розгляду справи.

26.03.2014 року представник прокуратури у
судовому засіданні подав пояснення по
справі.

26.03.2014 року представник позивача-2 у
судовому засіданні подав пояснення по
справі.

26.03.2014 року представник відповідача у
судове засідання не з'явився, про день
та час розгляду справи повідомлений
належним чином.

Ухвалою суду від 26.03.2014 року розгляд
справи відкладено на 08.04.2014 року.

Розпорядженням в.о. голови
господарського суду міста Києва від
08.04.2014 року, у зв'язку з перебуванням
судді Якименко М.М. у відпустці, справу
передано для розгляду судді Митрохіній
А.В.

Ухвалою господарського суду м. Києва
(суддя Митрохіна А.В.) від 08.04.2014 року
справу прийнято до провадження, а
розгляд справи призначено на 13.05.2014
року.

Розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
05.05.2014 року у зв'язку з поверненням
судді Якименка М.М. з відпустки, справу
передано судді Якименку М.М.

Ухвалою господарського суду м. Києва
(суддя Якименко М.М.) від 05.05.2014 року
справу прийнято до провадження.

13.05.2014 року через канцелярію суду
представник позивача-2 подав заяву про
уточнення розміру позовних вимог,
згідно якої просив стягнути з
відповідача на його користь 34 075,21 грн. -
основного боргу, 2 385,26 грн. - штрафу, 254,06
грн. - пені.

Представник прокуратури в судовому
засіданні 13.05.2014 року уточнені позовні
вимоги підтримав, та просив суд їх
задовольнити.

Представник позивача-1 в судовому
засіданні 13.05.2014 року уточнені позовні
вимоги підтримав та просив суд їх
задовольнити.

Представник позивача-2 в судовому
засіданні 13.05.2014 року уточнені позовні
вимоги підтримав та просив суд їх
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні 13.05.2014 року уточнені позовні
вимоги не визнав та просив суд в їх
задоволенні відмовити.

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 13.05.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в
їх сукупності, та заслухавши пояснення
представників прокуратури, позивача-1,
позивача-2, відповідача господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.12.2012 року між Остерською
квартирно-експлуатаційною частиною
району (далі по тексту - виконавець,
позивач-2) та Філією «Військторг»
Концерну «Військторгсервіс» (далі по
тексту - споживач, відповідач) укладено
Договір № 58 про надання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води (далі по тексту
- Договір).

Відповідно до п. 1. Договору виконавець
зобов'язується своєчасно надавати
споживачеві відповідної якості
послуги з централізованого опалення та
постачання гарячої води, а споживач
зобов'язується своєчасно оплачувати
надані послуги за встановленими
тарифами у строки і на умовах, що
передбачені договором.

Згідно з п. 9. Договору розрахунковим
періодом є календарний місяць. Платежі
за послуги вносяться не пізніше 10 числа
місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до п. 10 Договору підставою
для оплати є рахунки - фактури та акти
виконаних робіт Виконавця. Акти
виконаних робіт надаються Споживачу в
двох екземплярах, один з яких на
протязі 10 днів підписується та
повертається Виконавцю, в разі не
повернення акту виконаних робіт
Виконавцю послуги вважаються
прийнятими.

Згідно з п. 11. Договору споживач
здійснює оплату вартості спожитих
послуг за формою попередньої оплати.
Попередня оплата здійснюється до 15
числа місяця, що передує
розрахунковому періоду, у розмірі
повної вартості фактичного споживання
послуг в попередньому розрахунковому
періоді, на підставі отриманого у
Виконавця рахунку. Остаточний
розрахунок за спожиті послуги
здійснюється на підставі рахунка
Виконавця до 10 числа місяця, що настає
за розрахунковим.

Спір виник в зв'язку з тим, що на думку
позивача-2 внаслідок порушення
відповідачем зобов'язання щодо
своєчасності та повноти внесення
оплати за отримані послуги відповідно
до умов Договору, у відповідача перед
позивачем-2 виникла заборгованість по
оплаті отриманих послуг за грудень 2013
року та січень 2014 року в розмірі 34 075,21
грн.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до ст. 905 ЦК України строк
договору про надання послуг
встановлюється за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено законом або
іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Пунктом 10 Договору передбачено, що
підставою для оплати є рахунки -
фактури та акти виконаних робіт
Виконавця. Акти виконаних робіт
надаються Споживачу в двох
екземплярах, один з яких на протязі 10
днів підписується та повертається
Виконавцю, в разі не повернення акту
виконаних робіт Виконавцю послуги
вважаються прийнятими.

Таким чином, з врахуванням положень п. 10
Договору, обов'язок відповідача
оплатити вартість спожитих послуг
наступає не пізніше 10 числа місяця, що
настає за розрахунковим після
отримання рахунків фактури та актів
виконаних робіт.

Суд зазначає, що згідно умов Договору
саме акти виконаних робіт - є
підтвердженням надання послуг.

В супереч вимогам (приписам) Договору
позивачем-2 не були надані відповідачу
акти вкинених робіт.

Однак відповідачем, навіть без
підтвердження наданих послуг (актів
виконаних робіт) було здійснене
проплату за грудень 2013 року після
отримання рахунку фактури, на
підтвердження чого відповідач надав
суду платіжні доручення за грудень 2013
року на суму 11 000,00 грн.

В судовому засіданні 13.05.2014 року
представник зазначив про сплату
відповідачем основного боргу в розмірі
34 075,21 грн., на підтвердження чого
відповідач надав суду копії платіжних
доручень зі сплати отриманих послуг за
спірний період з грудня 2013 року та
січень 2014 року.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Таким чином, суд дійшов висновку що
частину основний борг в розмірі 34 075,21
грн. було сплачено відповідачем, а тому
провадження у справі в частині
стягнення основного боргу в розмірі 34
075,21 грн. підлягає припиненню у зв'язку з
відсутню предмету спору.

Позовні вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача-2 2 385,26
грн. - штрафу, 254,06 грн. - пені, не
підлягають задоволенню, у зв'язку з тим
що застосування такої міри
відповідальності як стягнення пені та
штрафу можлива лише при порушенні
основного зобов'язання, а так як
відповідачем не було порушено основне
зобов'язання (зобов'язання щодо сплати
отриманих послуг, умови сплати яких
передбачені п. 10 Договору), то й до нього
не застосовуються штрафні санкції у
вигляді пені та штрафу.

Згідно з п. 4.6. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 7 від
21.02.2013 року «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України»
приймаючи рішення зі справи,
провадження в якій порушено за заявою
прокурора, господарський суд у разі
повного або часткового задоволення
позову (скарги) стягує судовий збір з
відповідача (повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), якщо він не
звільнений від сплати судового збору; у
разі ж повної або часткової відмови в
позові судовий збір стягується з
визначеного прокурором позивача (так
само повністю або пропорційно
задоволеним вимогам), за винятком
випадків, коли останнього звільнено
від сплати судового збору та коли
позивачем у справі є сам прокурор.
Стягнення відповідних сум судового
збору здійснюється в доход державного
бюджету України.

Відповідно до статті 49 ГПК України
судові витрати покладаються судом на
позивача-2.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України,
господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі в
частині стягнення основного боргу в
розмірі 34 075 (тридцять чотири тисячі
сімдесят п'ять) грн. 21 коп.

2. В решті позовних вимог відмовити.

3. Стягнути з Остерської
квартирно-експлуатаційної частини
району (17024, смт. Десна, вул. Ювілейна, 3,
Козелецький район, Чернігівська обл.,
) на користь Державного
бюджету України 1 827 (одну тисячу
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. -
судового збору.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного
тексту рішення: 20.05.2014 року.