м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/4395/14 14.05.14

За позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю «Тануки»доФізичної
особи-підприємця ОСОБА_1провизнання
недійсним п. 5.3 договору оренди від
25.05.2011

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивача Радченкова А.В. -
представник від відповідача не
з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Тануки» звернулось
до Господарського суду міста Києва з
позовом до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про визнання недійсним п. 5.3
укладеного між сторонами договору
оренди нежитлового приміщення від
25.05.2011.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
умовами наведеного пункту Договору
передбачена можливість односторонньої
зміни орендодавцем розміру орендної
плати, що, на думку позивача, суперечить
положенням ч. 1 ст. 286 Господарського
кодексу України та є підставою для
визнання правочину недійсним в цій
частині.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.03.2014 за вказаним позовом
порушено провадження у справі № 910/4395/14
та призначено розгляд справи на 23.04.2014.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 23.04.2014 розгляд справи було
відкладено на 14.05.2014.

В судове засідання, призначене на
14.05.2014, представник позивача з'явився,
позовні вимоги підтримав.

Відповідач, що належним чином
повідомлений про час та місце розгляду
справи, повноважних представників в
судове засідання не направив, відзив на
позов не надав.

В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, Господарський суд міста
Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.05.2011 між Фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 (орендодавець) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Тануки»
(орендар) укладено договір оренди
нежитлового приміщення (надалі -
Договір), за змістом якого орендодавець
на умовах цього Договору надає
орендареві в оренду нежиле приміщення,
а орендар приймає вказане приміщення
по акту прийому-передачі і виплачує
орендодавцеві орендну плату.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 Договору за
даним договором сторони домовили
розуміти нежилі приміщення № 113
загальною площею 250,90 кв.м та № 114
загальною площею 185,50 кв.м першого
поверху в літері А, що знаходиться в
будівлі, розташованій за адресою:
АДРЕСА_1. Загальна площа приміщення
складає 436,4 кв.м, згідно поетажного
плану, який є невід'ємною частиною
Договору.

На виконання умов Договору
орендодавцем передано, а орендарем
прийнято у користування відповідний
об'єкт оренди, про що свідчить акт
прийому-передачі приміщення від 25.05.2011.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами Договір є договором
найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського
кодексу України за договором оренди
одна сторона (орендодавець) передає
другій стороні (орендареві) за плату на
певний строк у користування майно для
здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу
України до відносин оренди
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язується
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.
Законом можуть бути передбачені
особливості укладення та виконання
договору найму (оренди).

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу
України за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.
Плата за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

В розділі 5 Договору встановлено
порядок сплати орендної плати та її
розмір.

При цьому, пунктом 5.3 Договору сторони
погодили, що орендодавець має право в
односторонньому порядку підвищити
орендну плату (щомісячну), повідомивши
про це орендаря, в наступних межах:

- період 1 - починаючи з 1-го по 4-й місяць
оренди включно - до 50 000,00 грн., що
еквівалентно 6250,00 доларів США;

- період 2 - починаючи з 5-го по 22-й місяць
оренди включно - до 105 000,00 грн., що
еквівалентно 13 125,00 доларів США;

- період 3 - починаючи з 23-го по 34-й місяць
оренди включно - до 105 000,00 грн., що
еквівалентно 13 125,00 доларів США;

- період 4 - починаючи з 35-го по 46-й місяць
оренди включно - до 110 248,00 грн., що
еквівалентно 13 781,00 доларів США;

- період 5 - починаючи з 47-го по 58-й місяць
оренди включно - до 115 449,00 грн. 14 470,00
доларів США;

- період 6 - починаючи з 59-го по 70-й місяць
оренди включно - до 121 217,00 грн., що
еквівалентно 15 193,00 доларів США;

- період 7 - з 71-й по 82-й місяць оренди
включно - до 127 273,00 грн., що еквівалентно
15 952,00 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог позивач
стверджує, що п. 5.3 Договору суперечить
положенням законодавства, а саме: ч. 1
ст. 286 Господарського кодексу України, у
зв'язку з чим позивач вказує на
наявність підстав для визнання
наведеного пункту Договору недійсним.

Однак, наведені доводи позивача судом
відхиляються з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків; правочин може вчинятися
усно або в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного
кодексу України встановлено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 286 Господарського
кодексу України орендна плата - це
фіксований платіж, який орендар
сплачує орендодавцю незалежно від
наслідків своєї господарської
діяльності. Розмір орендної плати може
бути змінений за погодженням сторін, а
також в інших випадках, передбачених
законодавством.

Тобто, положеннями наведеної статті
Господарського кодексу України
передбачено можливість змінення
орендної плати не лише за погодженням
сторін (як стверджує позивач), а й в
інших випадках, встановлених
законодавством.

За змістом положень чинного
законодавства, а саме: ст. 627 Цивільного
кодексу України відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

В п. 5.3 Договору у відповідності до ст. 627
Цивільного кодексу України сторони на
власний розсуд погодили можливість
збільшення орендодавцем розміру
орендної плати в односторонньому
порядку, визначивши граничні суми
такого збільшення.

Отже, з огляду на те, що ч. 1 ст. 286
Господарського процесуального кодексу
України передбачено можливість зміни
розміру орендної плати не лише за
погодженням сторін, а й у інших
встановлених законодавством випадках,
а положеннями ст. 627 Цивільного кодексу
України передбачено право сторін
визначати умови договору на власний
розсуд (в тому числі щодо визначення
умов про порядок та розмір сплати
орендної плати), положення п. 5.3
спірного Договору статті 286
Господарського кодексу України не
суперечать.

Оскільки позивачем не доведено, а судом
не встановлено обставин, з якими норми
законодавства пов'язують можливість
визнання правочину (або окремої його
частини) недійсними, вимоги позивача
про визнання недійсним п. 5.3 Договору
оренди нежитлового приміщення від
25.05.2011 задоволенню не підлягають.

У відповідності до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України витрати по сплаті судового
збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено: 19.05.2014.

Суддя
Ю.М. Смирнова