м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/5033/14 19.05.14за позовом ОСОБА_1
до 1. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Смаківниця»
про виділення учаснику в натурі
часки майна товариства
Суддя Спичак О.М.
Представники сторін, що приймали
участь в судових засіданнях:
від позивача ОСОБА_1, ОСОБА_7-
представники за довіреностями;
від відповідача-1 ОСОБА_8 - представник
від відповідача-2 не з?явився;
від відповідача-3 ОСОБА_3 (особисто,
особу перевірено); ОСОБА_9 - представник;
від відповідача-4 не з?явився;
від відповідача-5 не з?явився;
від відповідача-6 ОСОБА_6 (особисто,
На підставі статті 85
Господарського процесуального кодексу
України в судовому засіданні 19.05.2014
судом оголошено вступну та резолютивну
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач звернувся до господарського
суду міста Києва з позовною заявою про
виділення в натурі частку майна ТОВ
«Смаківниця» - групу приміщень з № 1 по
№ 8 (тамбур, коридор, туалет
відвідувачів, віп зал, віп зал, караоке,
зал кафе приміщення бару), в літері «А»
та літері «Б» в будинку № 5А по вул..
Ревуцького у Дарницькому районі міста
Києва, загальною вартістю 327 500,00 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.03.2014 було порушено
провадження у справі №910/5033/14 та
призначено розгляд справи на 25.04.2014.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.04.2014 розгляд справи було
відкладено на 19.05.2014.
В судовому засіданні 19.05.2014 судом були
розглянуті клопотання позивача про
призначення у справі судових
експертиз, а саме: економічної - для
встановлення дійсної (ринкової)
вартості основних засобів,
нематеріальних активів,
довгострокових або поточних
біологічних активів для обчислення
вартості частини майна, належної до
сплати позивачу, а також технічної - для
встановлення можливості виділення в
натурі групи приміщень з № 1 по № 8
(тамбур, коридор, туалет відвідувачів,
віп зал, віп зал, караоке, зал кафе
приміщення бару), в літері «А» та літері
«Б» в будинку № 5А по вул.. Ревуцького у
Дарницькому районі міста Києва.
Відповідно до пункту 2 постанови
Пленуму Вищого господарського суд
України від 23 березня 2012 року N 4 «Про
деякі питання практики призначення
судової експертизи», судова експертиза
призначається лише у разі дійсної
потреби у спеціальних знаннях для
встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
Якщо наявні у справі докази є взаємно
суперечливими, їх оцінку в разі
необхідності може бути здійснено
господарським судом з призначенням
відповідної судової експертизи.
Суд, заслухавши думки присутніх
представників сторін щодо заявлених
клопотань, дослідивши наявні матеріали
справи, встановив, що спеціальні знання
для встановлення дійсної (ринкової)
вартості основних засобів,
нематеріальних активів,
довгострокових або поточних
біологічних активів для обчислення
вартості частини майна, належної до
сплати позивачу - не є необхідними для
застосування на момент вирішення
даного спору, адже позивача було
виключено зі складу учасників
товариства 24.03.2014, а відповідна
вартість активів товариства
визначається за даними річного
балансу активів і пасивів підприємства
за результатами звітного року, в якому
учасник товариства вийшов з його
складу. З огляду на викладене, оскільки
потреба у спеціальних знаннях в
економічній галузі для встановлення
фактичних даних, що входять до предмета
доказування при вирішенні даного спору
- у суду відсутня, а отже відсутні і
підстави для призначення у справі
судової економічної експертизи, а тому
клопотання позивача судом
Також, суд дійшов висновку, що відсутні
підстави і для призначення в справі
судової технічної експертизи, з огляду
на те, що встановлення можливості
виділення в натурі групи приміщень з №
1 по № 8 (тамбур, коридор, туалет
відвідувачів, віп зал, віп зал, караоке,
зал кафе приміщення бару), в літері «А»
та літері «Б» в будинку № 5А по вул..
Ревуцького у Дарницькому районі міста
Києва - не входить до предмету
доказування вирішенні даного спору,
адже предметом доказування при
вирішенні даного спору є саме
наявність у позивача права на
отримання майна товариства, учасником
якого він був, а можливість або
неможливість такого виділу може бути
предметом доказування лише у випадку,
коли позивачем належними доказами буде
доведено наявність у нього права на
отримання такого майна.
З огляду на викладене, оскільки
підстави для призначення в справі
судової технічної експертизи -
відсутні, а тому заявлене позивачем
клопотання також відхиляється.
До того ж, в судовому засіданні 19.05.2014
судом розглянуто заявлене у позові
клопотання про витребування у
відповідачів доказів по справі, а саме:
технічну документацію на нежитлове
Статтею 38 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що сторона або прокурор у
разі неможливості самостійно надати
докази вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів. У клопотанні повинно бути
зазначено: 1) який доказ витребовується;
2) обставини, що перешкоджають його
наданню; 3) підстави, з яких випливає, що
цей доказ має підприємство чи
організація; 4) обставини, які може
підтвердити цей доказ.
Суд, після заслуховування думок
присутніх представників сторін щодо
заявленого клопотання, дослідивши
наявні матеріали справи, дійшов
висновку, що воно задоволенню не
підлягає з огляду на те, що позивачем не
наведено в розумінні ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України обставин, які б вказували на
неможливість самостійного надання ним
витребуваного доказу, як не наведено ні
обставин, що перешкоджають його
наданню, ні підстав, з яких випливає, що
цей доказ мають відповідачі, а також не
наведено обставин, які може
підтвердити цей доказ.
В судовому засіданні 19.05.2014 позивач та
його представник заявлені вимоги
підтримав у повному обсязі, просили суд
позов задовольнити. Вимоги позивача
мотивовані тим, що він був учасником
товариства з обмеженою
відповідальністю «Смаківниця» з
часткою в статутному капіталі 25% , і як
учасник товариства, він має право на
отримання частини майна товариства в
натурі, зокрема групу приміщень з № 1 по
№ 8 (тамбур, коридор, туалет
відвідувачів, віп зал, віп зал, караоке,
зал кафе приміщення бару), в літері «А»
та літері «Б» в будинку № 5А по вул..
Ревуцького у Дарницькому районі міста
Києва. Нормативно позивач посилався на
ст. 148 Цивільного кодексу України, ст.. 54
Закону України «Про господарські
товариства» та на пункти 17.1-17.3, 17.6 п. 17
Статуту ТОВ «Смаківниця».
Представник відповідача-1 в судовому
засіданні 19.05.2014 проти заявлених вимог
заперечував, просив суд у задоволенні
позову відмовити. Відповідач-1 у
письмовому відзиві на позов вказував
на те, що 24.03.2014 рішенням загальних
зборів учасників ТОВ «Смаківниця»
позивача було виключено зі складу
учасників товариства на підставі п. 19.1
Статуту товариства та ст. 64 Закону
України «Про господарські товариства»,
а також прийнято рішення про виплату
позивачу належної йому частки
товариства в розмірі 327 500,00 грн. після
затвердження звіту за 2014 рік і в строк
до 12 місяців з дня виключення. В свою
чергу, жодної заяви позивача про його
вихід зі складу учасників товариства
до відповідача-1 не надходило, а виділ
позивачу в натурі є неможливим, адже це
суперечить п. 17.3 п.17 Статуту товариства
та статті 148 Цивільного кодексу
В судовому засіданні 19.05.2014 представник
відповідача-3 та відповідач-6 проти
позову заперечували з вищенаведених
Відповідачі-2, 4, 5 в судові засідання
25.04.2014 та 19.05.2014 своїх представників не
направляли, вимог суду, викладених в
ухвалах суду - не виконали, відзиви на
позовну заяву не надали. Про проведення
судових засідань повідомлялись
належним чином за адресою юридичного
місцезнаходження. Суд зазначає про те,
що відповідачі-2, 4, 5 не були обмежені в
своїх процесуальних правах надати
відзиви та витребувані документи через
канцелярію суду або шляхом їх
направлення на адресу суду поштовим
відправленням.

Згідно із п. 3.9.2 постанови N 18 від 26.12.2011
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

За таких обставин, суд, з метою
дотримання строку вирішення спору,
визначеного статтею 69 Господарського
процесуального кодексу України,
дійшов висновку, що наявні у матеріалах
справи документи достатні для
прийняття повного та обґрунтованого
судового рішення у відповідності до ст.
75 Господарського процесуального
кодексу України, а неявка
представників відповідачів-2, 4, 5 та
неподання ними відзивів не
перешкоджає вирішенню справи по суті
за наявними в ній матеріалами.

Справа розглядається в порядку ст. 75
ГПК України за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши в судовому засіданні
пояснення присутніх представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до договору купівлі -
продажу від 13.12.2004, укладеного між
Фондом приватизації комунального
майна Дарницького району м. Києва, як
продавцем, та ТОВ «Смаківниця», як
покупцем, ТОВ «Смаківниця» було
придбано у власність нежиле приміщення
№ 2 площею 42,0 кв.м. по вул.. Ревуцького,
5-А літ. «Б» у м. Києві.

Згідно з реєстраційним посвідченням
Київського міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
№ 004937 від 14.05.2005 (копія в матеріалах
справи), Товариству з обмеженою
відповідальністю «Смаківниця» на
праві власності належить нежиле
приміщення (в літ. Б) загальною площею
42,0 кв.м. по вул.. Ревуцького, 5-А у м.
Києві.

Згідно з п.3.1 Статуту ТОВ «Смаківниця»,
затвердженого загальними зборами
засновників товариства від 09.12.2004
(протокол № 2), засновниками вказаного
товариства є: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_1.

Пунктом 8.2 Статуту ТОВ «Смаківниця»
визначено, що статутний капітал
товариства складається з вартості
вкладів його засновників (учасників) та
становить 1 310 000,00 грн. В утворенні
статутного капіталу беруть участь:
ОСОБА_2 - 0,25 % (3 275 00,00 грн.), ОСОБА_3 (25% - 327
500,00 грн.), ОСОБА_4 - 1% (13 100,00 грн.), ОСОБА_5 -
0,25% (3 275,00 грн.), ОСОБА_6 - 48,5% (635 350,00 грн.),
ОСОБА_1 - 25% (327 500,00 грн.).

Відповідно до пункту 10.1 Статуту ТОВ
«Смаківниця» визначено, що вищим
органом товариства є загальні збори
його засновників (учасників), а до
виключної компетенції загальних
зборів віднесено зокрема виключення
засновника (учасника) з товариства (п.
10.2.7).

Відповідно до пункту 17 Статуту ТОВ
«Смаківниця» визначено, що засновник
(учасник0 товариства має право вийти з
товариства, повідомивши товариство про
свій вихід не пізніше ніж за 1 місяць до
виходу (п. 1.7), засновник (учасник), який
виходить із товариства, має право
одержати вартість частини майна,
пропорційну його частці у статутному
капіталі товариства (п. 17.2), за
домовленістю між засновником
(учасником) та вищим органом
товариства, виплата вартості належної
учаснику частини майна товариства може
бути замінена переданням майна в
натурі (п. 17.3), порядок і спосіб
визначення вартості частини майна (що
пропорційна частці засновника
(учасника) у статутному капіталі), а
також порядок і строки її виплати
встановлюються за домовленістю сторін
(п. 17.4), виплата проводиться після
затвердження звіту за рік, в якому
учасник вийшов і товариства, і в строк
до 12 місяців з дня виходу. Засновнику
(учаснику) який вибув, виплачується
належна йому частка прибутку,
одержаному товариством у даному році
до моменту його виходу (п. 17.6).

Позивачем для долучення до матеріалів
позову надано копію повідомлення про
проведення ТОВ «Смаківниця» 24.03.2014
загальних зборів учасників наведеного
товариства з наступним порядком
денним:

1. Призначення та затвердження
директора ТОВ «Смаківниця»;

2. Звіт ОСОБА_1 про
фінансово-господарську діяльність з
05.01.2011 по 03.02.2014;

3. Інші питання.

24.03.2014 учасниками ТОВ «Смаківниця» були
проведені загальні збори учасників,
оформлені протоколом № 2 (належним
чином засвідчена відповідачем-1 копія
якого наявна в матеріалах справи),
відповідно до якого присутніми
учасниками товариства, що володіють
73,75% голосів в статутному капіталі
товариства, були прийняті наступні
рішення:

- про зміну та затвердження нового
порядку денного загальних зборів,
включивши до нього пункт про
виключення зі складу учасників
товариства ОСОБА_1;

- про виключення зі складу учасників
товариства ОСОБА_1 за систематичне
перешкоджання своїми діями досягненню
цілей товариства, що передбачено п. 19.1
Статуту товариства, а також прийнято
рішення про виплату ОСОБА_1 його частки
в статутному капіталі товариства
загальною вартістю 327 500 грн., виплату
якої вирішено здійснити після
затвердження звіту за рік, в якому
учасник виключений з товариства і в
строк до 12 місяців з дня виключення;

- про перерозподіл часток в статутному
капіталі товариства, визначивши їх
наступним чином: ОСОБА_3 - 25% статутного
капіталу (327 500 грн.), ОСОБА_6 - 48,5%
статутного капіталу (635 350 грн.), ОСОБА_5 -
0,25% статутного капіталу (3 275 грн.),
ОСОБА_2 - 0,25% статутного капіталу (3 275
грн.), ОСОБА_4 - 1 % статутного капіталу (13
100 грн.), ТОВ «Смаківниця» - 25 %
статутного капіталу (327 500 грн.).

- затверджено статут товариства в новій
редакції, копія якого (з відповідними
відмітками державної реєстрації нової
редакції) надана відповідачем-1 і
наявна в матеріалах справи.

В свою чергу, позивачем для долучення
до матеріалів справи надано засвідчену
копію заяви від 24.12.2012 № 8, в якій
позивач вказуючи на те, що
відповідачем-1 не виконано
домовленості відносно проведення
загальних зборів учасників товариства
з питання збільшення частки позивача в
статутному капіталі товариства,
заявляв про свій вихід зі складу
учасників товариства та просив
виплатити йому вартість частини майна,
пропорційну частці в статутному
капіталі товариства шляхом передання
майна в натурі.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Суд може захистити
цивільне право або інтерес способом, що
встановлений договором або законом.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про практику розгляду
судами корпоративних спорів" від 24
жовтня 2008 року N 13 визначено, що при
розгляді справ, що виникають із
корпоративних відносин, суд повинен
з'ясувати, якими нормами матеріального
права регулюються відповідні
відносини, і на основі цих норм
вирішувати справу.

Корпоративні права - це права особи,
частка якої визначається у статутному
фонді (майні) господарської
організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами (ст. 167 Господарською
кодексу України).

Права учасника господарського
товариства визначені у ст. 116
Цивільного кодексу України та ст. 10
Закону України "Про господарські
товариства", зокрема учасники
товариства мають право: а) брати участь
в управлінні справами товариства в
порядку, визначеному в установчих
документах, за винятком випадків,
передбачених цим Законом; б) брати
участь у розподілі прибутку товариства
та одержувати його частку (дивіденди).
Право на отримання частки прибутку
(дивідендів) пропорційно частці
кожного з учасників мають особи, які є
учасниками товариства на початок
строку виплати дивідендів; в) вийти в
установленому порядку з товариства; г)
одержувати інформацію про діяльність
товариства. На вимогу учасника
товариство зобов'язане надавати йому
для ознайомлення річні баланси, звіти
товариства про його діяльність,
протоколи зборів; д) здійснити
відчуження часток у статутному
(складеному) капіталі товариства,
цінних паперів, що засвідчують участь у
товаристві, в порядку, встановленому
законом.

Учасники можуть мати також інші права,
передбачені законодавством і
установчими документами товариства.

При виході учасника з товариства з
обмеженою відповідальністю йому
виплачується вартість частини майна
товариства, пропорційна його частці у
статутному капіталі. Виплата
провадиться після затвердження звіту
за рік, в якому він вийшов з товариства,
і в строк до 12 місяців з дня виходу. На
вимогу учасника та за згодою
товариства вклад може бути повернуто
повністю або частково в натуральній
формі.

Учаснику, який вибув, виплачується
належна йому частка прибутку,
одержаного товариством в даному році
до моменту його виходу. Майно, передане
учасником товариству тільки в
користування, повертається в
натуральній формі без винагороди.

Статтею 55 Закону України "Про
господарські товариства", при виході
учасника з товариства з обмеженою
відповідальністю йому виплачується
вартість частини майна товариства,
пропорційна його частці у статутному
капіталі. Виплата провадиться після
затвердження звіту за рік, в якому він
вийшов з товариства, і в строк до 12
місяців з дня виходу. На вимогу
учасника та за згодою товариства вклад
може бути повернуто повністю або
частково в натуральній формі. Учаснику,
який вибув, виплачується належна йому
частка прибутку, одержаного
товариством в даному році до моменту
його виходу. Майно, передане учасником
товариству тільки в користування,
повертається в натуральній формі без
винагороди.

В свою чергу, статтею 59 Закону України
"Про господарські товариства"
визначено, що до компетенції зборів
товариства з обмеженою
відповідальністю крім питань,
зазначених у пунктах "а", "б", "г - ж", "и - й"
статті 41 цього Закону, належить зокрема
виключення учасника з товариства (п.п.
в)).

Згідно статті 64 Закону України "Про
господарські товариства", учасника
товариства з обмеженою
відповідальністю, який систематично не
виконує або неналежним чином виконує
обов'язки, або перешкоджає своїми діями
досягненню цілей товариства, може бути
виключено з товариства на основі
рішення, за яке проголосували учасники,
що володіють у сукупності більш як 50
відсотками загальної кількості
голосів учасників товариства. При
цьому цей учасник (його представник) у
голосуванні участі не бере. Виключення
учасника з товариства призводить до
наслідків, передбачених статтями 54 і 55
цього Закону.

Частиною 3 статті 88 Господарського
кодексу України визначено, що учасники
господарського товариства зобов'язані:
додержуватися вимог установчих
документів товариства, виконувати
рішення його органів управління;
вносити вклади (оплачувати акції) у
розмірі, порядку та коштами (засобами),
що передбачені установчими
документами, відповідно до цього
Кодексу та закону про господарські
товариства; нести інші обов'язки,
передбачені цим Кодексом, іншими
законами та установчими документами
товариства.

Ч.1 статті 148 Цивільного кодексу України
визначено, що учасник товариства з
обмеженою відповідальністю має право
вийти з товариства, повідомивши
товариство про свій вихід не пізніше
ніж за три місяці до виходу, якщо інший
строк не встановлений статутом.

Частиною 2 статті 148 Цивільного кодексу
України встановлено, що учасник, який
виходить із товариства з обмеженою
відповідальністю, має право одержати
вартість частини майна, пропорційну
його частці у статутному капіталі
товариства. За домовленістю між
учасником та товариством виплата
вартості частини майна товариства може
бути замінена переданням майна в
натурі. Якщо вклад до статутного
капіталу був здійснений шляхом
передання права користування майном,
відповідне майно повертається
учасникові без виплати винагороди.
Порядок і спосіб визначення вартості
частини майна, що пропорційна частці
учасника у статутному капіталі, а також
порядок і строки її виплати
встановлюються статутом і законом.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про практику розгляду
судами корпоративних спорів" від 24
жовтня 2008 року N 13 визначено, що при
вирішенні корпоративного спору
господарський суд повинен встановити
наявність в особи, яка звернулася з
позовом, суб'єктивного матеріального
права або законного інтересу, на захист
якого подано позов, а також з'ясувати
питання про наявність чи відсутність
факту їх порушення або оспорювання.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно частини 2 статті 34
Господарського процесуального кодексу
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Враховуючи викладене, судом
встановлено, що згідно з п.3.1 Статуту
ТОВ «Смаківниця», затвердженого
загальними зборами засновників
товариства від 09.12.2004 (протокол № 2),
засновником вказаного товариства був
зокрема позивач - ОСОБА_1, якому
належало 25% статутного капіталу
товариства (327 500,00 грн.).

В свою чергу, рішенням загальних зборів
учасників ТОВ «Смаківниця» від 24.03.2014,
оформленим протоколом № 2, позивача
було виключено зі складу учасників
товариства, а також прийнято рішення
про виплату позивачу його частки в
статутному капіталі товариства
загальною вартістю 327 500 грн., виплату
якої вирішено здійснити після
затвердження звіту за рік, в якому
учасник виключений з товариства і в
строк до 12 місяців з дня виключення, що
відповідає приписам п. 17.2 Статуту, а
також статті 55 Закону України "Про
господарські товариства".

Судом встановлено, що пунктом 17.3
Статуту ТОВ «Смаківниця», а також
вимогами закону, зокрема ч. 2 статті 148
Цивільного кодексу України та ст. 55
Закону України "Про господарські
товариства" передбачено, що право на
отримання учасником товариства своєї
частки в майні товариства шляхом
передання в натурі певного майна
виникає лише при наявності згоди
товариства. В свою чергу, суд вважає, що
згода товариства на відчуження
належного товариству майна шляхом
виділу його певної частки в натурі має
бути оформлена відповідним рішенням
уповноваженого органу товариства в
порядку, передбаченому статутом
товариства, адже дотримання
товариством порядку здійснення
господарської діяльності згідно вимог
статуту та закону - є загальним
принципом дотримання прав усіх
учасників товариства.

Проте, позивачем станом на момент
вирішення спору не подано належних та
допустимих доказів в розумінні ст. ст.
33, 34 Господарського процесуального
кодексу України, що ТОВ «Смаківниця» в
особі уповноваженого органу
товариства надало згоду на отримання
позивачем своєї частки в майні
товариства шляхом передання позивачу в
натурі групи приміщень з № 1 по № 8
(тамбур, коридор, туалет відвідувачів,
віп зал, віп зал, караоке, зал кафе
приміщення бару), в літері «А» та літері
«Б» в будинку № 5А по вул.. Ревуцького у
Дарницькому районі міста Києва в
рахунок виплати частки в майні
товариства внаслідок виключення
позивача зі складу учасників вказаного
товариства. Отже, суд дійшов висновку,
що у позивача в розумінні ч. 2 ст. 148
Цивільного кодексу України, ст. 55
Закону України "Про господарські
товариства" жодного права на отримання
спірного майна в натурі внаслідок його
виключення - не виникало, і, відповідно,
жодним чином не порушено
відповідачами.

Також, суд враховує і те, що відповідач-1
заперечував наявність згоди ТОВ
«Смаківниця» в особі уповноваженого
органу товариства на отримання
позивачем своєї частки в майні
товариства шляхом передання позивачу в
натурі групи приміщень з № 1 по № 8
(тамбур, коридор, туалет відвідувачів,
віп зал, віп зал, караоке, зал кафе
приміщення бару), в літері «А» та літері
«Б» в будинку № 5А по вул.. Ревуцького у
Дарницькому районі міста Києва в
рахунок виплати частки в майні
товариства внаслідок виключення
позивача зі складу учасників вказаного
товариства.

Рішенням Конституційного Суду України
у справі за конституційним поданням 50
народних депутатів України щодо
офіційного тлумачення окремих
положень частини першої статті 4
Цивільного процесуального кодексу
України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 (справа про
охоронюваний законом інтерес)
визначено, що поняття "охоронюваний
законом інтерес", що вживається в
частині першій статті 4 Цивільного
процесуального кодексу України та
інших законах України у
логічно-смисловому зв'язку з поняттям
"права", треба розуміти як прагнення до
користування конкретним матеріальним
та/або нематеріальним благом, як
зумовлений загальним змістом
об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України,
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загальноправовим засадам.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що вимога позивача про
виділення в натурі частку майна ТОВ
«Смаківниця» - групу приміщень з № 1 по
№ 8 (тамбур, коридор, туалет
відвідувачів, віп зал, віп зал, караоке,
зал кафе приміщення бару), в літері «А»
та літері «Б» в будинку № 5А по вул..
Ревуцького у Дарницькому районі міста
Києва, загальною вартістю 327 500,00 грн. -
не є законною та обґрунтованою, не була
доведена належним та допустимими
доказами, а тому задоволенню не
підлягає.

Судовий збір, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається на позивача.

Також, судом розглянуто заяву позивача
про вжиття заходів до забезпечення
позову.

Відповідно до статті 66 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора чи його заступника, який
подав позов, або з своєї ініціативи має
право вжити заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.

Згідно постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№16 "Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову", особа, яка подала заяву про
забезпечення позову, повинна
обґрунтувати причини звернення із
заявою про забезпечення позову. З цією
метою та з урахуванням загальних вимог,
передбачених статтею 33 ГПК,
обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу до забезпечення позову.

Господарський суд міста Києва
дослідивши наявні у справі матеріали,
враховуючи те, що забезпечення позову є
засобом запобігання можливим
порушенням майнових прав чи
охоронюваних законом інтересів
юридичної або фізичної особи, а також
те, що позивачем окрім самої заяви, не
надано суду доказів наявності
фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу до забезпечення позову, суд
приходить до висновку, що достатні
підстави вважати, що невжиття заходів
до забезпечення позову у даній справі
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду
по даній справі - відсутні, а тому заява
позивача про вжиття заходів до
забезпечення позову задоволенню судом
не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
33, 34, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення - 26.05.2014

Суддя
О.М.Спичак