ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2014 р.
Справа № 914/941/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Сухович Ю.О., при секретарі
судових засідань Білан О.Г.,
розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Христина", м.Бережани
Тернопільська область

до відповідача Приватного
підприємства "Виробничо-торгівельна
компанія "Львівські солодощі", м.Львів

про стягнення 56 777,18 грн.

За участю представників сторін:

від позивача не з'явився;

від відповідача не з'явився.

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід судді не поступали,
клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не надходили. В
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Христина" звернулось
із позовом до Приватного підприємства
"Виробничо-торгівельна компанія
"Львівські солодощі" про стягнення 57
777,18 грн. з яких 43 852,40 грн. основний борг,
672,26 грн. 10% річних, 873,94 грн. пеня, 12 378,58
грн. штраф.

Ухвалою суду від 24.03.2014р. прийнято
позовну заяву до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 09.04.2014р.

Ухвалою суду від 09.04.2014р. розгляд справи
було відкладено на 14.05.2014р. у зв"язку з
неявкою представників сторін та
невиконанням ними вимог ухвали суду.

Позивач явку уповноваженого
представника у судове засідання не
забезпечив, подав клопотання про
розгляд справи без участі представника
(вх.№1901/14 від 08.04.2014р.). Даним
клопотанням, фактично, зменшив позовні
вимоги у звґязку із сплатою
відповідачем боргу в сумі 1 000,00 грн., що
підтверджуться актом звірки
розрахунків від 07.04.2014р. Таким чином,
просить суд стягнути з відповідача 56
777,18 грн. заборгованості.

Відповідач явку уповноваженого
представника у судове засідання не
забезпечив, вимог ухвали суду не
виконав, витребуваних доказів не подав,
хоча належним чином був повідомлений
про дату, час та місце розгляду справи
про що свідчить повідомлення про
вручення рекомендованого поштового
відправлення №516 від 11.04.2014р. -
вручено 25.04.2014р. (вх. №18938/14 від 29.04.2014р.).
Станом на день розгляду спору (14.05.2014р.)
від відповідача на адресу суду відзив,
докази, витребувані ухвалою суду від та
клопотання не надходили.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, суд вважає за можливе
розглянути справу відповідно до ст.75
ГПК України при відсутності
представників сторін за наявними у ній
матеріалами, яких достатньо для
вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази суд встановив:

10.10.2013р. між ТзОВ "Христина" (продавець)
та ПП "Виробничо-торгівельна компанія
"Львівські солодощі" (покупець)
укладено договір поставки № 238 згідно
умов якого продавець зобов"язується
відповідно до умов цього договору
передати у власність покупця, а
покупець зобов"язується прийняти та
оплатити товар: продукцію виробництва
ТзОВ "Христина" (гофротовари,
гофроящики) та інші витратні матеріали,
необхідні для виготовлення такої
продукції, далі по тексту договору -
товар).

Згідно п.3.8. договору приймання товару
покупцем здійснюється на підставі
видаткової накладної продавця та
доручення представника покупця на
отримання товару або без доручення з
обов"язковим підписом та печаткою
покупця на видатковій накладній з
перерахунком кількості товару.

Відповідно до п.4.1. договору оплата
товару здійснюється покупцем за кожну
поставлену партію товару протягом 14
календарних днів з моменту поставки
продавцем такої партії товару покупцю.

На виконання умов вищевказаного
договору позивач поставив відповідачу
товар на загальну суму 79 352,40 грн. згідно
видаткових накладних: №2111/1 від 21.11.2013р.
на суму 5 913,00 грн.; №2211/6 від 22.11.2013р. на
суму 30 344,16 грн.; №0702/1 від 07.02.2014р. на суму
43095,24 грн.

Відповідач оплатив поставлений йому
товар частково, в сумі 35 500,00 грн.

Відтак, борг станом на дату подання
позову складав 43 852,40 грн.

Після порушення провадження у справі
відповідач частково оплатив борг в
сумі 1 000,00 грн.

Отже станом на 14.05.2014р. основний борг
складає 42 852,40 грн.

У зв"язку з простроченням оплати
товару, позивач керуючись умовами п.5.3.
та п.5.5. договору нарахував відповідачу
10% річних в сумі 672,26 грн., 873,94 грн. пені,
12 378,58 грн. штрафу.

Відтак, позивач просить стягнути з
відповідача 56 777,18 грн. з яких 42 852,40 грн.
основний борг, 672,26 грн. 10% річних, 873,94
грн. пені, 12 378,58 грн. штраф.

При прийнятті рішення суд виходить із
наступного:

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України,
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема є договори
та інші правочини. Згідно ст.174
Господарського кодексу України однією
з підстав виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. За умовами ст.629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови,
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, але при укладенні договору
сторони повинні керуватися вимогами
Цивільного кодексу України, іншими
актами цивільного законодавства.

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно ст.265 ГК України за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Факт виконання позивачем своїх
зобов'язань по договору
підтверджується видатковими
накладними на загальну суму 79 352,40 грн.,
а саме: №2111/1 від 21.11.2013р. на суму
5 913,00 грн.; №2211/6 від 22.11.2013р. на суму 30 344,16
грн.; №0702/1 від 07.02.2014р. на суму 43 095,24 грн.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п.4.1. договору оплата товару
здійснюється покупцем за кожну
поставлену партію товару протягом 14
календарних днів з моменту поставки
продавцем такої партії товару покупцю.

Підписання покупцем видаткової
накладної, яка є первинним обліковим
документом у розумінні Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар по спливу 14 календарних днів, як
це визначили сторони в договорі.

Факт часткової оплати на загальну суму
36 500,00 грн. підтверджується платіжними
дорученнями №159 від 11.12.2013р. на суму 3500,00
грн., №98 від 24.12.2013р. на суму 5000,00 грн.; №
102 від 27.12.2013р. на суму 3000,00 грн.; №249 від
04.02.2014р. на суму 5000,00 грн.; №254 від 05.02.2014р.
на суму 9000,00 грн.; №292 від 13.02.2014р. на суму
2500,00 грн.; №296 від 14.02.2014р. на суму
2500,00 грн. №301 від 17.02.2014р. на суму
2500,00 грн.; №309 від 21.02.2014р. на суму 2500,00
грн.; №401 від 14.03.2014р. на суму 1000,00 грн.

Відтак, станом на дату прийняття
рішення у відповідача існує основний
борг в сумі 42 852,40 грн.

У відповідності із ст.193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Аналогічно відповідно до
ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За умовами ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання свого
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Суд враховуючи вищенаведені норми
Цивільного кодексу України та
Господарського кодексу України дійшов
висновку про те, що вимоги позивача про
стягнення основного боргу в сумі 42 852,40
грн. є обгрунтованими та підлягають
задоволенню.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Сторони в п.5.3. договору визначили, що у
разі прострочення покупцем строків
оплати товару покупець зобов"язується
сплатити продавцеві пеню в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла
під час такого прострочення від
простроченої суми за кожен день
прострочення платежу, а також 10% річних
від простроченої суми.

Отже, сторони в договорі визначили
інший розмір процентів річних, ніж
встановлений у ч. 2 ст.625 ЦК України.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання. При
цьому пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу
України кореспондують приписами,
встановленими Господарським кодексом
України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, які визначаються обліковою
ставкою НБУ за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Перевіривши розрахунок позовних вимог
судом встановлено, що позивач не
врахував положення ст.253 ЦК України про
початок перебігу строку оплати,
наслідком чого є невірне визначення
періодів прострочки, що впливає на суму
пені та 10 % річних.

Так, зокрема першим днем прострочки за
накладною №2111/1 від 21.11.2013р. на суму 5
913,00 грн. є 06.12.2013р., за накладною №2211/6
від 22.11.2013р. на суму 30 344,16 грн. є 07.12.2013р. ,
за накладною №0702/1 від 07.02.2014р. на суму
43 095,24 грн. є 22.02.2014р.

Судом було проведено перерахунок пені
та 10% річних враховуючи вищевказане,
крім того перевірено правильність
нарахування з огляду на часткові
оплати та визначення суми боргу від
якої здійснюється нарахування пені та
річних.

Згідно проведеного судом розрахунку до
стягнення підлягає пеня в сумі 862,64 грн.
та 10% річних в сумі 663,56 грн.

Згідно ч.2 ст.549 ЦК України штрафом є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми невиконаного або неналежно
виконаного зобов'язання.

В п.5.5. договору вказано, що при
простроченні оплати більше одного
місяця, продавець має право, крім
стягнень, передбачених п.5.3., п.5.4.
додатково стягнути з покупця штраф у
розмірі 50% від суми заборгованості.

Пунктом 3 ст.83 ГПК України встановлено,
що господарський суд, приймаючи
рішення, має право зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст.233 ГК України, у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. Також відповідно до ч.2
вказаної норми, якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і ч.3
ст.551 ЦК України, яка встановлює, що
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо
(п.п.3.17.4 п.3 постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що заборгованість не
має тривалого характеру, відповідач
вживає заходи щодо її оплати,
нарахування надмірно великих штрафних
санкцій не може бути способам
збагачення, а є відповідальністю за
порушення господарського зобов"язання,
при цьому позивач не навів жодних
доказів завдання йому боржником
збитків внаслідок невиконання
зобов'язань, суд, використовуючи своє
право, надане ч.3 ст.551 ЦК України, ч.1
ст.233 ГК України та п.3 ч.1 ст.83 ГПК
України, дійшов висновку зменшити
розмір нарахованого позивачем штрафу
та стягнути з відповідача 4 385,24 грн.

Відповідачем суду не подані докази, які
б свідчили про погашення боргу
повністю. За наведених обставин,
позовні вимоги підлягають до
задоволення частково, а саме в сумі
48 763,93 грн. з яких 42 852,49 грн. основний
борг, 663,56 грн. 10% річних, 862,64 грн. пені, 4
385,24 грн. штрафу. В решті позовних вимог
слід відмовити.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст.34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Сплата судового збору підтверджується
платіжним дорученням №1472 від 07.03.2014р.
на суму 1 827,00 грн., який відповідно до
ст.49 ГПК України слід покласти на
сторони пропорційно до суми
задоволених позовних вимог, водночас
враховуючи що витрати позивача,
пов'язані зі сплатою судового збору,
відшкодовуються за рахунок
відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби розмір
штрафу судом не було зменшено.

Керуючись ст.ст.11, 525, 526, 530, 549, 551, 610, 611, 612,
625, 627-629, 712 ЦК України, ст.ст.174, 193, 230-232, 233,
265 ГК України, ст.ст. 43, 22, 33, 34, 49, 82-85, 87, 115,
116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов, згідно заяви про зменшення
позовних вимог, задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства
"Виробничо-торгівельна компанія
"Львівські солодощі" (79058, м.Львів,
вул.Б.Хмельницького, 273/28, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Христина" (47501,
Тернопільська область, м.Бережани,
вул.Замость,4, ) 42 852,49 грн.
основного боргу, 663,56 грн. 10% річних, 862,64
грн. пені, 4 385,24 грн. штрафу та 1826,35 грн.
судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим
рішення в законної сили, в порядку
ст.116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

6. Згідно ст.87 ГПК України повне рішення
та ухвали надсилаються сторонам,
прокурору, третім особам, які брали
участь в судовому процесі, але не були
присутні у судовому засіданні,
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення не пізніше трьох днів з
дня їх прийняття або за їх зверненням
вручаються їм під розписку
безпосередньо у суді.

Повний текст рішення

виготовлено 19.05.2014р.

Суддя
Сухович Ю.О.