КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2014 р. Справа№ 910/21922/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорної Л.В.

суддів: Мартюк А.І.

Отрюха Б.В.

при секретарі судового засідання
Громак В.О.

представники сторін в судове засідання
не з'явились

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Газенерголізинг" та
Державного підприємства "Антрацит"

на рішення господарського суду міста
Києва від 21.01.2014 року

по справі № 910/21922/13 (суддя - О.М.Ярмак)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Газенерголізинг"

до 1)Державного підприємства "Антрацит"

2)Державного підприємства "Вугілля
України"

про стягнення заборгованості та
витребування майна

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 21.01.2014 р. позов задоволено
частково. Стягнуто солідарно з
державного підприємства "Антрацит" та
державного підприємства "Вугілля
України" на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
"Газенерголізинг" 27 485 956,72 грн.
заборгованості, 7 317,13 грн. судового
збору. Стягнуто з державного
підприємства "Антрацит" на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Газенерголізинг" 30
128389,54грн. заборгованості, 8 020,58 грн.
судового збору. В решті позову
відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
товариство з обмеженою
відповідальністю "Газенерголізинг"
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
господарського суду міста Києва від
21.01.2014 р. у справі № 910/21922/13 змінити в
частині відмови витребувати у
державного підприємства "Антрацит" на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Газенерголізинг"
обладнання, передане державному
підприємству "Антрацит" в лізинг за
договором №Ш-02/ФЛ фінансового лізингу
від 26.08.2010 р. (згідно з актами
прийому-передачі лізингу в лізинг).
Витребувати у Державного підприємства
"Антрацит" на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
"Газенерголізинг" обладнання, передане
державному підприємству "Антрцит" в
лізинг по договору №Ш-02/ФЛ фінансового
лізингу від 26.08.2010 р. (згідно з актами
прийому-передачі предмета лізингу в
лізингу).

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.02.2014р.
апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
"Газенерголізинг" прийнято до
провадження.

Також, не погоджуючись із прийнятим
рішенням, державне підприємство
"Антрацит" звернулось до Київського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду міста
Києва від 21.01.2014 р. у справі № 910/21922/13
змінити в частині стягнення з
державного підприємства "Антрацит"
заборгованості у розмірі 30 128 389,54 грн.,
стягнувши дійсну суму заборгованості у
розмірі 27 576 854,44 грн.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 31.03.2014р.
апеляційну скаргу державного
підприємства "Антрацит" прийнято до
провадження.

Розпорядженням голови Київського
апеляційного господарського суду від
05.05.2014р., у зв'язку із перебуванням
суддів Чорної Л.В., Іоннікової І.А. та
Тищенко О.В. у відпустці, змінено склад
суду та визначено судову колегію у
складі: головуючий суддя Тищенко А.І.,
судді: Мартюк А.І. та Отрюх Б.В.

Розпорядженням голови Київського
апеляційного господарського суду від
29.05.2014р., у зв'язку із виходом судді
Чорної Л.В. з відпустки, змінено склад
суду та визначено судову колегію у
складі: головуючий суддя Чорна Л.В.,
судді:Мартюк А.І. та Отрюх Б.В.

Від державного підприємства "Антрацит"
подано заперечення на апеляційну
скаргу товариства з обмеженою
відповідальністю "Газенерголізинг".

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Газенерголізинг",
державне підприємство "Антрацит" та
державне підприємство "Вугілля
України" своїх представників в судове
засідання не направили, про причини
неявки суд не повідомили, про час та
місце розгляду справи належним чином
повідомлені.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

При цьому слід зазначити, що
законодавство України, в тому числі
Господарський процесуальний кодекс
України, не зобов'язує й сторону у
справі, зокрема позивача, з'ясовувати
фактичне місцезнаходження іншої
сторони (сторін) у справі (якщо воно не
співпадає з її місцезнаходженням,
визначеним згідно зі статтею 93
Цивільного кодексу України) та
зазначати таке фактичне
місцезнаходження в позовній заяві чи
інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження
юридичної особи - учасника судового
процесу з якихось причин не відповідає
її місцезнаходженню, визначеному
згідно з законом, і дана особа
своєчасно не довела про це до відома
господарського суду, інших учасників
процесу, то всі процесуальні наслідки
такої невідповідності покладаються на
цю юридичну особу.

Згідно із п.3.9.2 Постанови № 18 від 26.12.2011
р. Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Разом з цим, колегія суддів Київського
апеляційного господарського суду
звертає увагу апелянта на положення
статті 22 Господарського
процесуального кодексу України, за
якою сторони мають добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Не з'явлення в судове засідання та
неодноразові клопотання про
відкладення свідчать про штучне
затягування судового процесу, що
суперечить, зокрема, вимогам статті 6
Конвенції про захист праві людини і
основоположних свобод 1950 року,
учасником якої є Україна, стосовно
права кожного на розгляд його справи
судом упродовж розумного строку.
Відповідні дії або бездіяльність з
урахуванням обставин конкретної
справи може розцінюватись
господарським судом як зловживання
процесуальними правами.

Відповідно п.2 інформаційного листа
Вищого господарського суду України
№01-08/140 від 15.03.2010 року у разі
нез'явлення в судове засідання
господарського суду представників
сторін або однієї з них
господарському суду слід враховувати
викладене в підпункті 3.6 пункту 3
роз'яснення Вищого

арбітражного суду України від
18.09.1997 N 02-5/289 "Про деякі питання
практики застосування
Господарського процесуального
кодексу України" (з подальшими
змінами), де зазначено: "Розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має
встановити, чи повідомлені про час і
місце цього розгляду особи, які
беруть участь у справі, але не з'явилися
у засідання. Необхідно мати на увазі,
що розгляд справи за відсутності
будь-якої із сторін, не повідомленої
належним чином про час і місце
засідання суду, є безумовною
підставою для скасування рішення
місцевого або постанови апеляційного
господарського суду (пункт 2 частини
другої статті 111-10 ГПК) Особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце її
розгляду судом, якщо ухвалу про
порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві. У випадку
нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин справа розглядається
за відсутності сторін, які належним
чином повідомлені

У відповідності до ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються доводи
та заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, апеляційний
господарський суд встановив наступне.

26.08.2010 р. між товариством з обмеженою
відповідальністю "Газенерголізинг" та
державним підприємством "Антрацит"
було укладено договір фінансового
лізингу № Ш-02/ФЛ, відповідно до якого
лізингодавець зобов'язався перед
лізингоодержувачем набути право
власності на майно (предмет лізингу) у
постачальника відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та технічних вимог з
метою передачі його лізингоодержувачу
у володіння та користування на
визначений строк, а лізингоодержувач
зобов'язується перед лізингодавцем
прийняти предмет лізингу та сплачувати
за користування ним встановлену плату
(лізингові платежі).

Відповідно до п.1.1 договору, предметом
лізингу по договору є обране
лізингоодержувачем гірничошахтне
обладнання, вказане в кожній
специфікації, які є невід'ємною
частиною договору, яке лізингодавець
набуває у власність у постачальника на
підставі та на умовах договору та
договору купівлі-продажу та передає
його лізингоодержувачу у користування
на умовах цього договору.

Згідно п.2.4 договору встановлено, що
строк фінансового лізингу складає 60
(шістдесят) календарних місяців з дати
підписання акту введення в
експлуатацію одиниці предмета лізингу.
Закінченням строку фінансового
лізингу вважається дата останнього
лізингового платежу відповідно до
графіків лізингових платежів.

Як вбачається з матеріалів справи,
одночасно з підписанням договору
фінансового лізингу сторонами було
погоджено, підписано та скріплено
печатками специфікації, базові графіки
нарахування лізингових платежів, а
також складено графік поставки
предмету лізингу.

За актами приймання-передачі предмета
лізингу в лізинг від 26.10.2010р., 28.10.2010р.,
29.10.2010р., 31.10.2010р., 05.11.2010р., 16.11.2010р.,
18.11.2010р., 19.11.2010р., 01.12.2010р., 03.12.2010р.,
16.12.2010р., 22.12.2010р., 24.12.2010р., 30.12.2010р.,
11.04.2011р., 27.04.2011р. позивач передав, а
відповідач 1 прийняв в тимчасове
користування на умовах договору №
Ш-02/ФЛ від 26.08.2010р. предмет лізингу.

По договору сторони підписали акти
введення в експлуатацію предмета
лізингу від 30.12.2010р., 27.04.2011р.

У відповідності до пп. 3.1. 3.2 договору
загальна вартість предмета лізингу за
договором згідно специфікації, складає
143 285 874,00 грн. в тому числі ПДВ (20%) - 23
880 979,00 грн. Загальна сума цього договору
на момент укладання договору
визначається базовим графіком
лізингових платежів. Загальна сума
договору за весь період дії договору
може бути змінена відповідно до умов
даного договору (п. 3.2).

Відповідно до п. 3.4 договору,
зобов'язання лізингоодержувача по
оплаті лізингових платежів, викупної
вартості предмета лізингу та інших сум,
що підлягають сплаті, вважаються
виконаними тільки після перерахування
суми відповідного платежу на рахунок
лізингодавця.

Згідно з п. 3.6 Договору платежі за цим
договором здійснюються в гривнях.

Лізингоодержувач не має права
затримувати лізингові платежі, строк
сплати яких настав, навіть з причин
завдання шкоди предмета лізингу (п. 3.9
договору).

Відповідно до п. 3.10 договору,
лізингоодержувач здійснює лізингові
платежі незалежно від фактичного
користування предметом лізингу після
введення в експлуатацію. Втрата
предмету лізингу з вини
лізингоодержувача не звільняє його від
виконання своїх зобов'язань за цим
договором.

Пунктом 3.11 договору сторонами
погоджено, що зобов'язання за цим
Договором вважаються виконаними
лізингоодержувачем тільки після
сплати всіх платежів, встановлених
умовами Договору.

Лізингоодержувач набуває право
строкового володіння і користування
предметом лізингу на умовах цього
договору з моменту підписання
уповноваженими представниками сторін
акта приймання-передачі одиниці
предмета лізингу в лізинг. Дата
приймання-передачі предмета лізингу в
лізинг співпадає з датою приймання
передачі предмета лізингу відповідно
до договору купівлі-продажу за актом
приймання-передачі від постачальника
(п.5.1 договору ).

Згідно з ст. 806 Цивільного кодексу
України за договором лізингу одна
сторона (лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі). До договору
лізингу застосовуються загальні
положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
законом. До відносин, пов'язаних з
лізингом, застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж та
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом.

Частина 2 ст. 1 Закону України "Про
фінансовий лізинг" передбачає, що за
договором фінансового лізингу
лізингодавець зобов'язується набути у
власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Факт виконання позивачем своїх
зобов'язань по договору та передачі
майна у лізинг підтверджується актами
приймання-передачі майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України
"Про фінансовий лізинг"сплата
лізингових платежів здійснюється в
порядку, встановленому договором, а
пунктом 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про
фінансовий лізинг"передбачено, що
лізингоодержувач зобов'язаний
своєчасно сплачувати лізингові
платежі.

Умовами договору лізингу передбачено,
що зобов'язання по сплаті лізингових
платежів виникає у лізингоодержувача
відповідно до графіків лізингових
платежів, а саме до 5 числа кожного
наступного лізингового періоду.

01.08.2012р. позивач та відповідач 1
підписали додаткову угоду №1 до
договору фінансового лізингу №Ш-02/ФЛ,
відповідно до якої сторони встановили,
що станом на 01 серпня 2012 року
заборгованість ДП "Антрацит" перед ТОВ
"Газенерголізинг" по лізингових
платежах складає 49 481 456,06 грн.,
зокрема: заборгованості по
відшкодуванню вартості предмета
лізингу - 22 554 377,90 грн., заборгованості
по винагороді лізингодавця - 26 927 078,16
грн., і дійшли згоди про
реструктуризацію заборгованості
лізингоодержувача на умовах,
викладених в даній додатковій угоді.

Відповідно до п.2 додаткової угоди № 1,
відповідач 1 зобов'язався сплатити
повний розмір заборгованості по
винагороді лізингодавця у розмірі 26 927
078,16 грн. відповідно до Графіків
лізингових платежів, що додаються до
даної мирової угоди.

Відповідно до укладених Графіків
лізингових платежів № 1, № 2, № 3 до
договору, станом на 20 вересня 2013 року
лізингоодержувачу нараховано для
оплати суму 117 068 782.01 грн лізингових
платежів, з яких відповідачем 1
оплачено 21 475 709,51 грн., таким чином
розмір невиконаних зобов'язань
становить 77 616 188.94 грн.

Умовами п.3.14 договору визначено, що
зобов'язання за ним забезпечені
договором безоплатної поруки між
лізингодавцем, лізингоодержувачем та
державним підприємством "Вугілля
України". На забезпечення своїх
зобов'язань за даним договором
лізингоодержувач зобов'язується
сприяти укладанню договорів поруки з
ДП "Вугілля України"на всю суму та строк
зобов'язань за цим договором.

17.09.2010р. між державним підприємством
"Вугілля України" (поручитель),
товариством з обмеженою
відповідальністю "Газенерголізинг"
(кредитор) та державним підприємством
"Антрацит" (боржник) було укладено
договір безоплатної поруки, за умовами
якого відповідач 2 безоплатно
поручився перед позивачем за виконання
відповідачем 1 свого обов'язку щодо
сплати лізингових платежів у розмірі 47
488799,40 грн., що підлягають сплаті
упродовж 360 календарних днів з дати
введення в експлуатацію одиниці
предмету лізингу за договором; за
виконання відповідачем-1 своїх
обов'язків по викупу предмета лізингу
відповідно до п. п. 3.14, 8.8, 8.9 та 14.1
договору у розмірі викупної вартості
предмета лізингу за договором,
розрахованої у відповідності з п. 3.12
договору.

Відповідно до п.3.1 договору, поручитель
зобов'язаний у разі порушення
боржником обов'язку сплати лізингового
платежу (лізингових платежів) за
основним договором (договором), який
підлягає сплаті упродовж 360
календарних днів з дати введення в
експлуатацію одиниці предмета лізингу,
отриманого за Договором та/або
порушення боржником своїх зобов'язань
по викупу предмета лізингу переданого
в лізинг за договором та у випадках,
передбачених договором та/або даним
договором, сплати викупної вартості
предмета лізингу за договором
розрахованої у відповідності з п.3.12
договору, самостійно виконати
зазначений обов'язок боржника перед
кредитором на підставі письмової
вимоги кредитора в строк до 10 днів
шляхом перерахування грошових коштів
на рахунок кредитора, або у той же строк
повідомити кредитору всі заперечення,
які боржник має проти вимог кредитора.
Кредитор зобов'язаний до моменту
направлення вимоги на адресу
поручителя, направити таку вимогу на
адресу боржника.

Приписами п. 4.1 договору поруки
встановлено, що він набуває чинності з
дати введення в експлуатацію предмету
лізингу, отриманого за договором та діє
протягом 360 календарних днів з дати
набрання чинності цим договором
поруки.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 31.07.2012р. у справі № 40/414
задоволено позовні вимоги за первісним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Газенерголізинг" до
державного підприємства "Вугілля
України", третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
державне підприємство "Антрацит" про
стягнення 20 002 842,68 грн. заборгованості
по сплаті лізингових платежів період з
травня 2011 року по жовтень 2011 року у
розмірі 20 002 842,68 грн. по договору
фінансового лізингу № Ш-02/ФЛ від
26.08.2010р., договором поруки від 17.09.2010р. як
поручителя за невиконані ДП "Вугілля
України" зобов'язання по сплаті
лізингових платежів у спірний період. У
задоволенні зустрічного позову
державного підприємства "Вугілля
України" до товариства з обмеженою
відповідальністю "Газенерголізинг",
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору державне
підприємство "Антрацит" про визнання
недійсним договору фінансового
лізингу № Ш-02/ФЛ від 26.08.2010р. та
застосування наслідків його
недійсності, відмовлено.

Листом від 23.07.2013 р. позивач повідомив
ДП «Антрацит» про наявність станом на
18.07.2013 р. заборгованість по договору з
урахуванням реструкуризації на суму 69
800 073,10 грн.та рішення ТОВ
«Газенерголізинг» витребувати майно,
передане в лізинг відповідно до п.14.1.4
договору та ч.2 ст.7 Закону України «Про
фінансовий лізинг». /а.с.71/

Щодо витребування майна апеляційний
господарський суд зазначає, що
відповідно до п.9.1 договору фінансового
лізингу №ш-02/ФЛ передача предмета
лізингу у власність лізингоодержувача
можлива лише після закінчення строку
фінансового лізингу і сплати
останнього лізингового платежу за
предмет лізингу у відповідності та
умов договору.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про
фінансовий лізинг" лізингодавець має
право відмовитись від договору лізингу
та вимагати повернення предмета
лізингу від лізингоодерожувача в
безспірному порядку на підставі
виконавчого напису нотаріуса, якщо
лізингоодержувач не сплатив
лізинговий платіж частково або у
повному обсязі та прострочення сплати
становить більше 30 днів.

Відповідно до п.14.1.4 договору,
лізингодавець має право достроково
припинити зобов'язання за Договором
лізингу та вимагати повернення
предмету лізингу у випадку, якщо
лізингоодержувач не сплатив
лізинговий платіж і термін
прострочення скаладає більше 30 днів.

Згідно умов п.14.3 договору, даний
договір вважається розірваним з дати
отримання лізингоодержувачем належним
чином оформленого повідомлення
лізингодавця про розірвання даного
договору.

Державне підприємство «Антрацит»
заперечує проти апеляційної скарги
товариства з обмеженою
відповідальністю «Газенерголізинг»,
оскільки на момент подання позову
державне підприємство «Антрацит» не
отримувало жодного повідомлення від
товариства з обмеженою
відповідальністю «Газенерголізинг»
щодо розірвання договору фінансового
лізингу від 26.08.2010 року №Ш-02/ФЛ.

Доказів розірвання договору
фінансового лізингу у встановленому
договором порядку матеріали справи не
містять.

Щодо апеляційної скарги державного
підприємства «Антрацит» Київський
апеляційний господарський суд
зазначає наступне.

Заявлена позивачем до стягнення сума
солідарного зобов'язання щодо оплати
боргу, яка становить 27 485 956,72 грн. (47 488
799,10 грн. (загальної суми забезпеченого
відповідачем 2 зобов'язання по договору
поруки) 20 002 842,68 грн. заборгованості,
стягненої позивачем з відповідача 2, як
поручителя за рішенням господарського
суду міста Києва від 31.07.2012р. у справі №
40/414), є обґрунтованою.

Нарахована позивачем до стягнення з
відповідача 1 сума 30 128 389,54 грн.
заборгованості по оплаті лізингових
платежів є залишком суми боргу, яка не
забезпечена договором поруки та
зобов'язання щодо оплати лізингових
платежів по якій відповідач 1 несе
самостійно по договору фінансового
лізингу №Ш-02/ФЛ від 26.08.2010р.

Київський апеляційний господарський
суду погоджується з висновками суду
першої інстанції в частині стягнення з
відповідачів солідарно 27 485 956,72 грн.
заборгованості по сплаті лізингових
платежів, стягнення з відповідача 1
суми 30 128 389,54 грн. заборгованості.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі
посилається на те, що судом першої
інстанції не було досліджено
контррозрахунку оскаржуваної суми, та
як наслідок стягнуто з підприємства
надмірної суми у розмірі 2 551 535,14 грн.

Контррозрахунок державного
підприємства «Антрацит» поданий у суді
першої інстанції не приймається судом
апеляційної інстанції до уваги,
оскільки в ньому не враховано усіх
договірних зобов'язань, не вказано
періодів оплати, прострочення оплати,
іншого обгрунтованого контррозрахунку
матеріали справи не містять.

З наведених у даній постанові обставин,
Київський апеляційний господарський
суду дійшов висновку, що відсутні
підстави для зміни чи скасування
рішення господарського суду міста
Києва від 21.01.2014 року у справі № 910/21922/13.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста
Києва від 21.01.2014 року у справі № 910/21922/13
залишити без змін, а апеляційні скарги -
без задоволення.

2. Матеріали справи № 910/21922/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

3. Копію постанови надіслати сторонам у
справі.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття

Головуючий суддя
Л.В. Чорна

Судді
А.І. Мартюк

Б.В. Отрюх