м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/862/14 12.05.14
За позовом Прокурора Святошинського
району міста Києва в інтересах держави
1) Київської міської ради
2) Комунального підприємства
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) «Київтранспарксервіс»
до Громадської організації «Спілка
автомобілістів Святошинського району
про звільнення земельної ділянки, її
повернення та стягнення 954 186, 16 грн.
Суддя Пригунова А.Б.
від прокуратури: Дорошенко В.М.
від позивача 1: не з'явились
від позивача 2: Глущенко М.М.
від відповідача: Стаценко М.Ф., Шмало
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Прокурор Святошинського району міста
Києва звернувся до Господарського суду
міста Києва з позовом в інтересах
держави в особі Київської міської ради
та Комунального підприємства
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) «Київтранспарксервіс»
до Громадської організації «Спілка
автомобілістів Святошинського району
міста Києва» про зобов'язання
відповідача звільнити земельну
ділянку площею 1,8 га., яка знаходиться
по вул. Якуба Коласа, 16 у Святошинському
районі місті Києва (кадастровий номер
оцінка якої складає 28 655 435, 51 грн. та
повернення її Київській міській раді;
стягнення з Громадської організації
«Спілка автомобілістів Святошинського
району міста Києва» розмір шкоди,
заподіяної внаслідок самовільного
зайняття земельної ділянки
Громадською організацією «Спілка
автомобілістів Святошинського району
міста Києва» за адресою: місто Київ,
вул. Якуба Колоса, 16 для розміщення
автостоянки 954 186, 16 грн. Позовні вимоги
обґрунтовані самовільним зайняттям
Громадською організацією «Спілка
автомобілістів Святошинського району»
вищевказаної земельної ділянки, у
зв'язку з чим державі спричинено шкоду
у розмірі 954 186, 16 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.01.2014 р. порушено провадження
у справі № 910/862/14 та призначено її до
розгляду у судовому засіданні на 26.02.2014
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
У процесі провадження у справі
Громадська організація «Спілка
автомобілістів Святошинського району
міста Києва» подало клопотання про
зупинення провадження у даній справі
до розгляду по суті та набрання
законної сили рішенням у
адміністративній справі № 826/2499/14 за
позовом Громадської організації
«Спілка автомобілістів Святошинського
району міста Києва» до Київської
міської ради, треті особи - Комунальне
підприємство «Київтранспарксервіс»,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Паркувальні
системи» про визнання протиправним та
скасування рішення Київської міської
ради № 427/9915 від 13.11.2013 р., що перебуває у
провадженні Окружного
адміністративного суду міста Києва,
яке обґрунтовує тим, що в межах справи
№ 826/2499/14 фактично вирішується питання
щодо наявності у Прокурор
Святошинського району міста Києва
повноважень звертатись до суду в
інтересах держави в особі Комунального
підприємства виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
«Київтранспарксервіс», що свідчить про
пов'язаність вказаних справ.
Розглянувши вищевказане клопотання
Громадської організації «Спілка
автомобілістів Святошинського району
міста Києва», дослідивши наявні у
справі документи, заслухавши пояснення
учасників провадження у справі, суд
дійшов висновку про відмову у його
задоволенні з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд зупиняє провадження
у справі в разі неможливості розгляду
даної справи до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, що розглядається
іншим судом, а також у разі звернення
господарського суду із судовим
дорученням про надання правової
допомоги до іноземного суду або іншого
компетентного органу іноземної
У відповідності до п. 3.16. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції» суд
зупиняє провадження у справі в разі
неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, що розглядається іншим судом.
При цьому пов'язаною з даною справою є
така інша справа, у якій інший суд
встановлює обставини, що впливають чи
можуть вплинути на подання і оцінку
доказів у даній справі; в тому числі
йдеться про факти, які мають
преюдиціальне значення. Під
неможливістю розгляду даної справи
слід розуміти неможливість для даного
господарського суду самостійно
встановити обставини, які
встановлюються іншим судом в іншій
справі, - у зв'язку з непідвідомчістю
або непідсудністю іншої справи даному
господарському суду, одночасністю
розгляду двох пов'язаних між собою
справ різними судами або з інших
причин. Іншим судом, про який йдеться у
частині першій статті 79 Господарського
процесуального кодексу України, є
будь-який орган, що входить до складу
судової системи України згідно із
Законом України "Про судоустрій і
статус суддів".
Неможливість розгляду даного спору
Громадська організація «Спілка
автомобілістів Святошинського району
міста Києва» пов'язує з оскарженням
рішення Київської міської ради № 427/9915
від 13.11.2013 р. в порядку
адміністративного судочинства, в той
час як позовні вимоги у даній справі
прокурор обґрунтовує наявністю у
Комунального підприємства виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) «Київтранспарксервіс»,
статусу єдиного оператора з паркування
транспортних засобів на підставі
рішення Київської міської ради № 930/1591
від 26.06.2007 р.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов
висновку, що вирішення спору у справі №
826/2499/14 жодним чином не вплине на
результат вирішення по суті даної
справи, а відтак - зазначені справи не є
пов'язаними, у зв'язку з чим суд не
вбачає підстав для зупинення
провадження у даній справі відповідно
до ст. 79 Господарського процесуального
кодексу України.

Під час розгляду даного спору,
Громадська організація «Спілка
автомобілістів Святошинського району
міста Києва» також подала відзив на
позовну заяву, у якому проти позову
заперечила, мотивуючи свої заперечення
тим, що перевірка, результати якої
покладено в основу позову, проводилась
без повідомлення Громадської
організації «Спілка автомобілістів
Святошинського району» та за
відсутності її представника.

Також відповідач зазначає, що рішення
Київської міської ради № 427/9915 від
13.11.2013 р., на підставі якого Комунальне
підприємство виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
«Київтранспарксервіс» надавало третім
особам право здійснювати господарську
діяльність з організації паркування
автотранспорту, наразі оскаржується в
порядку адміністративної юрисдикції,
що унеможливлює прийняття рішення у
даній справі.

Крім того, відповідач відзначає, що за
результатами проведення перевірки
дотримання вимог законодавства під час
використання земельної ділянки по вул.
Якуба Коласа, 16 у Святошинському районі
місті Києва 22 квітня 2014 року
встановлено відсутність факту
самовільного зайняття спірної
земельної ділянки Громадською
організацією «Спілка автомобілістів
Святошинського району міста Києва».

Позивач 2 подав письмові пояснення по
справі, у яких відзначає, що Комунальне
підприємство виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
«Київтранспарксервіс» визначено
єдиним оператором з паркування
транспортних засобів у місті Києві на
підставі рішення Київської міської
ради № 930/1591 від 26.06.2007 р. та відповідно
до рішення Київської міської ради №
1051/1051 від 25.12.2008 р. експлуатація
паркувальних майданчиків здійснюється
лише оператором або контрагентами, які
уклали з оператором відповідні
договори.

Розгляд справи переносився в порядку
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 19.03.2014 р. справу №
910/862/14 передано судді Коткову О.В. у
зв'язку з відпусткою судді Пригунової
А.Б.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 19.03.2014 р. дану справу
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 28.04.2014 р.

Розпорядженням Виконуючого обов'язки
Голови Господарського суду міста Києва
від 28.04.2014 р. справу № 910/862/14 передано
судді Пригуновій А.Б. для подальшого
розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.04.14р. у даній справі, розгляд
останньої відкладений в порядку ст. 77
Господарського процесуального кодексу
України.

12.05.2014 р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва
прокурор подав письмові пояснення по
справі, у яких зазначає, що спірна
земельна ділянка підлягає поверненню
Київській міській раді.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 12.05.2014 р. позов Прокурора
Святошинського району міста Києва в
інтересах держави в особі Київської
міської ради та Комунального
підприємства виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
«Київтранспарксервіс» до Громадської
організації «Спілка автомобілістів
Святошинського району міста Києва» в
частині вимоги про стягнення з
Громадської організації «Спілка
автомобілістів Святошинського району»
розміру шкоди, заподіяної внаслідок
самовільного зайняття земельної
ділянки Громадською організацією
«Спілка автомобілістів Святошинського
району» за адресою: місто Київ, вул.
Якуба Колоса, 16 для розміщення
автостоянки 954 186, 16 грн. залишений без
розгляду в порядку п. 5 ст. 81
Господарського процесуального кодексу
України.

У даному судовому засіданні прокурор
та представник позивача 2 підтримали
заявлені позовні вимоги.

Представники відповідача заперечили
факт самовільного захоплення спірної
земельної ділянки, однак підтвердили
факт знаходження Громадської
організації «Спілка автомобілістів
Святошинського району» на спірній
земельній ділянці станом на травень 2014
року; при цьому представники
відповідача підтвердили відсутність у
відповідача правовстановлюючих
документів на спірну земельну ділянку
та на майно, яке на ній знаходиться,
станом на момент розгляду спору у даній
справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих учасниками
провадження у справі, оригінали яких
оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 12.05.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового процесу, Господарський суд
міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київської міської ради № 930/1591
від 26.06.2007 р. «Про вдосконалення
паркування автотранспорту в місті
Києві» Комунальне підприємство
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) «Київтранспарксервіс»
визначено єдиним оператором з
паркування транспортних засобів в
місті Києві.

Відповідно до Переліку паркувальних
майданчиків, затвердженого рішенням
Київської міської ради № 242/5629 від
23.06.2011 р. майданчик по вул. Якуба Коласа,
16 у Святошинському районі місті Києва
закріплено за Комунальним
підприємством виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
«Київтранспарксервіс».

27.12.2013 р. Державною інспекцією
сільського господарства в місті Києві
проведено обстеження земельної
ділянки по вул. Якуба Коласа, 16 у
Святошинському районі місті Києва, за
результатами якого складено акт № 241, у
якому зазначається, що земельну
ділянку площею 1, 8 га займає Громадська
організація «Спілка автомобілістів
Святошинського району міста Києва» для
розміщення автостоянки за відсутності
документів, передбачених ст. 126
Земельного кодексу України; територія
ділянки огороджена капітальним
парканом та на в'їзді на територію
встановлений шлагбаум і двоповерхова
споруда для охорони; земельна ділянка
охороняється та має обмежений доступ.

11.01.2014 р. Державною інспекцією
сільського господарства в місті Києві
проведено перевірку дотримання вимог
законодавства та складено акт № А 04/112,
за змістом якого Громадська
організація «Спілка автомобілістів
Святошинського району міста Києва»
займає земельну ділянку по вул. Якуба
Коласа, 16 у Святошинському районі місті
Києва для розміщення автостоянки.

22.04.2014 р. Державною інспекцією
сільського господарства в місті Києві
проведено перевірку дотримання вимог
законодавства та складено акт № А 68/112,
за змістом якого Громадська
організація «Спілка автомобілістів
Святошинського району міста Києва»
займає земельну ділянку по вул. Якуба
Коласа, 16 у Святошинському районі місті
Києва для розміщення автостоянки за
відсутності правовстановлюючих
документів.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги,
прокурор стверджує, що Громадська
організація «Спілка автомобілістів
Святошинського району міста Києва»
самовільно займає земельну ділянку по
вул. Якуба Коласа, 16 у Святошинському
районі місті Києва, яка є власністю
територіальної громади міста Києва, що
є порушенням норм чинного
законодавства України.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 4 Господарського
процесуального кодексу України
вставлено, що господарський суд
вирішує господарські спори на підставі
Конституції України, цього Кодексу,
інших законодавчих актів України,
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Господарський суд не
застосовує акти державних та інших
органів, якщо ці акти не відповідають
законодавству України.

Статтею 12 Конституції України
визначено, що земля, її надра,
атмосферне повітря, водні та інші
природні ресурси, які знаходяться в
межах території України, природні
ресурси її континентального шельфу,
виключної (морської) економічної зони є
об'єктами права власності Українського
народу. Від імені Українського народу
права власника здійснюють органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією.

Згідно положень ст. 19 Конституції
України органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Відповідно до ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України
прокурор, який звертається до
господарського суду в інтересах
держави, в позовній заяві самостійно
визначає, в чому полягає порушення
інтересів держави, та обгрунтовує
необхідність їх захисту, а також вказує
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах. У разі відсутності
такого органу або відсутності у нього
повноважень щодо звернення до
господарського суду прокурор зазначає
про це в позовній заяві.

Згідно зі ст. 29 Господарського
процесуального кодексу України у разі
прийняття господарським судом
позовної заяви, поданої прокурором в
інтересах держави в особі органу,
уповноваженого здійснювати функції
держави у спірних правовідносинах,
зазначений орган набуває статусу
позивача. У разі прийняття
господарським судом позовної заяви,
поданої прокурором в інтересах
держави, в якій зазначено про
відсутність органу, уповноваженого
здійснювати функції держави у спірних
правовідносинах, або про відсутність у
такого органу повноважень щодо
звернення до господарського суду,
прокурор набуває статусу позивача. З
метою вирішення питання щодо наявності
підстав для ініціювання перегляду
судових рішень у справі, розглянутій
без участі прокурора, вступу в розгляд
справи за позовом іншої особи прокурор
має право знайомитися з матеріалами
справи в суді, робити виписки з неї,
отримувати копії документів, що
знаходяться у справі.

У відповідності до ст. 36-1 Закону
України «Про прокуратуру» обираючи
форму представництва, передбачену
частиною п'ятою цієї статті, прокурор
визначає, в чому полягає порушення або
загроза порушення інтересів держави чи
громадянина, обґрунтовує необхідність
їх захисту.

Згідно рішення № 3-рп/99 від 08.04.1999 р.
Конституційного Суду України
представництво прокуратурою України
інтересів держави в суді є одним із
видів представництва в суді. За
правовою природою представництво в
суді є правовідносинами, в яких одна
особа (представник) на підставі певних
повноважень виступає від імені іншої
особи (довірителя) і виконує
процесуальні дії в суді в її інтересах,
набуваючи (змінюючи, припиняючи) для
неї права та обов'язки.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Аналогічні
положення містяться у ч 2 ст. 20
Господарського кодексу України.

Як зазначено Конституційним Судом
України в рішенні № 18-рп/2004 від 01.12.2004 р.,
види і зміст охоронюваних законом
інтересів, що перебувають у
логічно-смисловому зв'язку з поняттям
"права" як правило не визначаються у
статтях закону, а тому фактично є
правоохоронюваними. Охоронюваний
законом інтерес перебуває під захистом
не тільки закону, а й об'єктивного права
в цілому, що панує у суспільстві,
зокрема, справедливості, оскільки
інтерес у вузькому розумінні
зумовлюється загальним змістом такого
права та є його складовою.

Для розуміння поняття "охоронюваний
законом інтерес" важливо врахувати й
те, що конфлікт інтересів притаманний
не тільки правовим і не правовим
інтересам, а й конгломерату власне
законних, охоронюваних законом і
правом інтересів.

Поняття "охоронюваний законом інтерес"
у логічно-смисловому зв'язку з поняттям
"права" треба розуміти як прагнення до
користування конкретним матеріальним
або нематеріальним благом, як
зумовлений загальним змістом
об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних та
колективних потреб, які не суперечать
Конституції та законам України,
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загально правовим засадам.

Статтею 1, ч. 2 ст. 5 Конституції України
встановлено, що Україна є суверенною і
незалежною, демократичною, соціальною,
правовою державою. Носієм суверенітету
і єдиним джерелом влади в Україні є
народ. Народ здійснює владу
безпосередньо і через органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування.

Стаття 15 Земельного кодексу України
закріплює повноваження у сфері
земельних відносин за центральним
органом виконавчої влади з питань
земельних ресурсів.

Статтею 2 Земельного кодексу України
встановлено, що земельні відносини - це
суспільні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею.

Відповідно до ст. 3 Земельного кодексу
України земельні відносини
регулюються Конституцією України, цим
Кодексом, а також прийнятими
відповідно до них нормативно-правовими
актами.

Земельне законодавство, відповідно до
ст. 4 Земельного кодексу України,
включає цей Кодекс, інші
нормативно-правові акти у галузі
земельних відносин. Завданням
земельного законодавства є
регулювання земельних відносин з метою
забезпечення права на землю громадян,
юридичних осіб, територіальних громад
та держави, раціонального використання
та охорони земель.

У відповідності до ст. 18 Земельного
кодексу України до земель України
належать усі землі в межах її
території, в тому числі острови та
землі, зайняті водними об'єктами, які за
основним цільовим призначенням
поділяються на категорії.

За приписами ст. 116 Земельного кодексу
України громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування в межах їх повноважень,
визначених цим Кодексом, або за
результатами аукціону. Набуття права
на землю громадянами та юридичними
особами здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Згідно зі ст. 78 Земельного кодексу
України право власності на землю - це
право володіти, користуватися і
розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно зі ст. 92 Земельного кодексу
України право постійного користування
земельною ділянкою - це право володіння
і користування земельною ділянкою, яка
перебуває у державній або комунальній
власності, без встановлення строку.

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу
України право оренди земельної ділянки
- це засноване на договорі строкове
платне володіння і користування
земельною ділянкою, необхідною
орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.

Статтями 123 та 124 Земельного кодексу
України визначено умови надання
земельних ділянок комунальної
власності у користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 Земельного
кодексу України передача земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 126 Земельного кодексу
України документами, що посвідчують
право на земельну ділянку є: державний
акт на право власності на земельну
ділянку; цивільно-правова угода щодо
відчуження земельної ділянки,
укладеною в порядку, встановленому
законом, у разі набуття права власності
на земельну ділянку за такою угодою;
свідоцтво про право на спадщину (щодо
земельної ділянки, набутої у власність
із земель приватної власності без
зміни її меж, цільового призначення);
державний акт на право постійного
користування земельною ділянкою;
договір оренди землі, зареєстрований
відповідно до закону. Приступати до
використання земельної ділянки до
встановлення її меж у натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Тож, згідно зі статтею 126 Земельного
кодексу України, вказане право
посвідчується державним актом
встановленої форми або договором, який
реєструється відповідно до закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 16 Закону України
«Про місцеве самоврядування в Україні»
від імені та в інтересах
територіальних громад права суб'єкта
комунальної власності здійснюють
відповідні ради.

Статтею 24 Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» передбачено,
що органи місцевого самоврядування та
їх посадові особи діють лише на
підставі в межах повноважень, та у
спосіб, передбачені Конституцією і
законами України, та керуються у своїй
діяльності Конституцією і законами
України, актами Президента України,
Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в України»
виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради
вирішуються регулювання земельних
відносин.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
Київська міська рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, районів у містах належить право
комунальної власності на рухоме і
нерухоме майно, доходи місцевих
бюджетів, інші кошти, землю, природні
ресурси, підприємства, установи та
організації, в тому числі банки,
страхові товариства, а також пенсійні
фонди, частку в майні підприємств,
житловий фонд, нежитлові приміщення,
заклади культури, освіти, спорту,
охорони здоров'я, науки, соціального
обслуговування та інше майно і майнові
права, рухомі та нерухомі об'єкти,
визначені відповідно до закону як
об'єкти права комунальної власності, а
також кошти, отримані від їх
відчуження.

Тож, виходячи з аналізу вищенаведених
норм, підставою користування земельною
ділянкою на умовах оренди, або на праві
власності є відповідний договір,
укладений у відповідності до рішення
органу місцевого самоврядування або
органу виконавчої влади, прийняте у
відповідності до вимог чинного
законодавства України та в межах
визначеної компетенції, а також
одержання державного акту на право
власності на землю.

Разом з тим, як встановлено судом та не
заперечується учасниками провадження
у справі - ані органом місцевого
самоврядування, ані органом виконавчої
влади не приймалось рішення про
передачу Громадській організації
«Спілка автомобілістів Святошинського
району міста Києва» земельної ділянки
по вул. Якуба Коласа, 16 у Святошинському
районі місті Києва, договір оренди не
укладався, державний акт на право
власності чи постійного користування
на землю не видавався.

При цьому, будь-яких документально
підтверджених відомостей щодо майна,
яке знаходиться на спірній земельній
ділянці, а також правовстановлюючих
документів на таке майно відповідачем
не надано.

Інших доказів, які б давали суду
можливість дійти висновку, що зайняття
спірної земельної ділянки не є
самовільним відповідачем суду не
надано.

Крім того, відповідачем доказів
виникнення права власності, права
постійного користування або права
оренди на спірну земельну ділянку суду
не надано та, при цьому, представники
відповідача, присутні у судовому
засіданні, підтвердили факт
знаходження Громадської організації
«Спілка автомобілістів Святошинського
району міста Києва» на земельній
ділянці по вул. Якуба Коласа, 16 у
Святошинському районі місті Києва.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Стосовно тверджень відповідача щодо
неповідомлення його про проведення
перевірки земельної ділянки по вул.
Якуба Коласа, 16 у Святошинському районі
місті Києва, суд відзначає, що в межах
даної справи судом досліджується
наявність у Громадської організації
«Спілка автомобілістів Святошинського
району міста Києва» правових підстав
зайняття спірної земельної ділянки, та,
приймаючи рішення у даній справі, суд
виходить із встановлення факту
перебування відповідача на вказаній
земельній ділянці, що підтверджується
і усними поясненнями представникаів
Громадської організації «Спілка
автомобілістів Святошинського району
міста Києва» у даному судовому
засіданні, які в порядку ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України приймаються судом до уваги.

Крім того, суд відзначає, що посилання
відповідача на оскарження в порядку
адміністративного судочинства рішення
Київської міської ради № 427/9915 від
13.11.2013 р. суд не приймає до уваги,
оскільки позовні вимоги у даній справі
прокурор обґрунтовує наявністю у
Комунального підприємства виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) «Київтранспарксервіс»,
статусу єдиного оператора з паркування
транспортних засобів на підставі
рішення Київської міської ради № 930/1591
від 26.06.2007 р.

Відповідно до п. 3.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 17.05.2011 р. «Про деякі питання
практики розгляду справ у спорах, що
виникають із земельних відносин» у
вирішенні питання про застосування
відповідальності за самовільне
зайняття земельної ділянки
господарським судам необхідно
враховувати, що саме по собі
встановлення судом наявності
фактичного користування земельною
ділянкою без документів, що
посвідчують права на неї, не є
достатньою підставою для кваліфікації
такого використання земельної ділянки
як самовільного її зайняття.
Господарським судам у вирішенні таких
спорів необхідно досліджувати, чи
передбачено спеціальним законом
отримання правовстановлюючих
документів на земельну ділянку для
розміщення певних об'єктів, причини
відсутності таких документів у особи,
що використовує земельну ділянку,
наявність у особи права на отримання
земельної ділянки у власність чи в
користування, вжиття нею заходів до
оформлення права на земельну ділянку
тощо.

Виходячи із наявних у справі
документів та встановлених судом
обставин, необхідність оформлення
речових прав на спірну земельну
ділянку, обумовлена приписами розділів
ІІІ та ІV Земельного кодексу України.

У відповідності до ст. 152 Земельного
кодексу України держава забезпечує
громадянам та юридичним особам рівні
умови захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків

Згідно зі ст. 212 Земельного кодексу
України самовільно зайняті земельні
ділянки підлягають поверненню
власникам землі або землекористувачам
без відшкодування затрат, понесених за
час незаконного користування ними.
Приведення земельних ділянок у
придатний для використання стан,
включаючи знесення будинків, будівель
і споруд, здійснюється за рахунок
громадян або юридичних осіб, які
самовільно зайняли земельні ділянки.
Повернення самовільно зайнятих
земельних ділянок провадиться за
рішенням суду.

Таким чином, приймаючи до уваги, що за
приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
суть якого полягає у обґрунтуванні
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, своїх вимог і
заперечень поданими суду доказами, які
господарський суд оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
враховуючи, що відповідачем не надано
суду доказів наявності у нього речових
прав на спірну земельну ділянку, з
огляду на те, що протиправне
використання відповідачем спірної
земельної ділянки обмежує законного
користувача у праві використовувати її
за цільовим призначенням, суд дійшов
висновку, що вимоги прокурора в частині
зобов'язання Громадської організації
«Спілка автомобілістів Святошинського
району міста Києва» звільнити земельну
ділянку площею 1,8 га., яка знаходиться
по вул. Якуба Коласа, 16 у Святошинському
районі місті Києва (кадастровий номер
:75:299:0002), нормативна грошова
оцінка якої складає 28 655 435, 51 грн. та
повернути ї Київській міській раді є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню судом.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із
заявлених прокурором вимог та
наведених ним підстав, суд дійшов
висновку про задоволення позову
Прокурора Святошинського району міста
Києва в цій частині.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір, від сплати якого позивач
у встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Зобов'язати Громадську
організацію «Спілка автомобілістів
Святошинського району міста Києва»
(03680, м. Київ, вул. Сім'ї Сосніних, 3, літ
«Ж» «Д», ) звільнити
земельну ділянку площею 1, 8 га., яка
знаходиться по вул. Якуба Коласа, 16 у
Святошинському районі місті Києва
(кадастровий номер :75:299:0002),
нормативна грошова оцінка якої складає
28 655 435, 51 грн. та повернути її Київській
міській раді (01044, м. Київ, вул. Хрещатик
36, ).

2. Стягнути з Громадської
організації «Спілка автомобілістів
Святошинського району міста Києва»
(03680, м. Київ, вул. Сім'ї Сосніних, 3, літ
«Ж» «Д», ), з будь-якого
рахунку, виявленого під час виконання
судового рішення в доход Державного
бюджету України судовий збір у розмірі
1 218, 00 (одна тисяча двісті вісімнадцять
грн. 00 коп.) грн.

3. Видати накази після набрання
рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 19.05.2014 р.

Суддя
Пригунова А.Б.