ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" травня 2014 р.Справа № 916/399/14

за позовом Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради;

до відповідача: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгова компанія
"Грегорі Арбер"

про розірвання договору оренди та
виселення

Суддя Власова С.Г.

Представники:

Від позивача: Тарановський Д.С. за
довіреністю №01-36/30 від 09.01.2014р.

Від відповідача: Шер Ю.О. за
довіреністю №б/н від 20.01.2014р.

Суть спору: 06.02.2014р. за вх. № 358/14
Департамент комунальної власності
Одеської міської ради звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовом та уточненнями позовних вимог
за вх.№8196/14 від 01.04.2014р. до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Торгова
компанія "Грегорі Арбер", згідно з яким
просить суд розірвати договір оренди
цілісного майнового комплексу
комунального виробничо-торгівельного
підприємства "ВІРА", розташованого за
адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 20
від 27.09.2005р., який укладений між
Представництвом по управлінню
комунальною власністю ОМР та ТОВ
"Торговий дім "Грегорі Арбер"; виселити
ТОВ "Торгова компанія "Грегорі Арбер" з
цілісного майнового комплексу
комунального виробничо-торгівельного
підприємства "ВІРА", загальною площею 23
600,8 кв.м, розташований за адресою: м.
Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 20.

Підставою звернення позивача з
позовною заявою на думку Позивача є
неналежне виконання відповідачем
договору оренди цілісного майнового
комплексу від 27.09.2005р., що встановлено в
ході перевірки дотримання орендного
законодавства (акт обстеження від
05.11.2013р.), а саме: нецільове використання
орендованої будівлі відповідачем, що
суперечить умовам договору; отримання
неправомірного прибутку у зв'язку з
наданням твердого покриття (земельної
ділянки) у суборенду відповідно до
договорів суборенди та ін.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 10.02.2014р. порушено
провадження у справі та присвоєно
№916/399/14.

Розпорядженням в.о. голови
господарського суду Одеської області
Петрова В.С. від 09.04.2014р. справу № 916/399/14
передано на розгляд судді Цісельському
О.В. у зв'язку з перебуванням судді
Власової С.Г. на лікарняному.

Ухвалою суду від 10.04.2014р. дану справу
прийнято до провадження суддею
Цісельським О.В.

Відповідно до розпорядження в.о. голови
господарського суду Одеської області
від 14.04.2014р. дану справу передано на
розгляд судді Власової С.Г. у зв'язку з
виходом останньої з лікарняного, про
прийняття справи до свого провадження
винесено відповідну ухвалу від 15.04.2014р.

13.03.2014р. за вх.№2-1038/14 відповідач
звернувся до господарського суду
Одеської області з клопотанням, в якому
просить суд припинити провадження у
даній справі на підставі ст.80 ГПК
України, оскільки господарським судом
Одеської області було винесено рішення
по справі №15/17-2831-2011 між тими ж
сторонами, про той же предмет спору та з
тих же підстав, відповідно до якого ДВК
ОМР відмовлено у задоволенні

позову до ТОВ "ТД
"Грегорі Арбер".

Клопотання відповідача про припинення
провадження у справі від 13.03.2014р. за
вх.№2-1038/14 не підлягає задоволенню
господарським судом, оскільки у даному
випадку зазначені інші підстави
позову, які ґрунтуються на перевірці
дотримання орендного законодавства
(акт обстеження від 05.11.2013р.).

01.04.2014р. за вх. № 8196/14 позивач надав до
відділу документального забезпечення
та контролю уточнення позовних вимог.
Відповідно до уточнень позивач
зазначив додаткову підставу для
дострокового розірвання договору
оренди , а саме наявність
заборгованості відповідача з орендної
плати .

В свою чергу, відповідач надав до
відділу документального забезпечення
та контролю відзив на позовну заяву за
вх. № 8800/14 від 08.04.2014р. та №12845/14 від
19.05.2014р., згідно з яким вважає позовні
вимоги ДКВ ОМР необґрунтованими та
зазначає, що, договором оренди від
25.01.2013р. щодо цілісного майнового
комплексу комунального
виробничо-торгівельного підприємства
"ВІРА", розташованого за адресою: м.
Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 20, сторонами
не визначено цільове призначення
майна, між тим, згідно з п. 11 Договору до
складу цілісного майнового комплексу
входить нерухоме майно у вигляді
нежитлових будівель та споруд, які
складаються з адміністративної
будівлі, їдальні, виробничого цеху,
складів, боксу, навісів, приміщень
охорони, огорожі, мостіння та ці об'єкти
можуть використовуватись відповідачем
для індивідуальних потреб
підприємства.

Крім того Відповідач зауважує ,що
твердження позивача стосовно здачі
"твердого покриття" в суборенду
необґрунтоване та не підтверджене
доказами,а посилання Позивача на
відсутність у Відповідача КВЕДу, що
дозволяє здавати майно в суборенду є
безпідставним, оскільки Позивач діє
відповідно до Статуту, яким
передбачено здійснення останнім
господарської діяльності в т.ч.
здавання майна у найм (оренду), а у
Договорі оренди не зазначено, що
відсутність певного КВЕДу забороняє
укладати договори суборенди.

Стосовно посилання позивача на те, що
Відповідачем занижена кількість
суборендаторів (на десять підприємств),
які використовують орендовану площу,
що призвело до заниження суми
отриманих коштів від суборенди
Відповідач зазначає, що відповідно
довідки провідного державного
фінансового інспектора ДФІ в Одеській
області від 24.12.2013р. орендну плату за
Договорами суборенди сплачено, що
підтверджується даними
бухгалтерського обліку., а Договори
суборенди, які укладені відповідачем з
іншими (десятьма підприємствами)
фактично не виконувались, обє'кти
суборенди не були передані у суборенду,
акти приймання- передачі не були
підписані, отож і оплата за цими
договорами не здійснювалась.

Також Відповідач наполягає на тому ,що
до укладення між сторонами Договору
оренди на території цілісного
майнового комплексу без правових
підстав знаходилась автостоянка
(гаражі) та саме Відповідачем зазначену
територію не було здано в оренду під
розміщення автостоянки.

Твердження Позивача щодо
заборгованості з орендної плати
протягом трьох місяців поспіль
Відповідач вважає безпідставним.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
встановив наступне:

27.09.2005р. між Представництвом по
управлінню комунальною власністю
Одеської міської ради (надалі -
"Орендодавець") та TOB „Торговий дім
„Грегорі Арбер" (надалі - "Орендар") було
укладено Договір оренди цілісного
майнового комплексу „ВІРА",
розташований за адресою: м. Одеса, вул.
Ільфа і Петрова, 20, який знаходиться в
управлінні орендодавця згідно рішення
виконавчого комітету Одеської міської
ради від 04.08.2005 року № 305 „Про передачу
Представництву по управлінню
комунальною власністю Одеської
міської ради цілісного майнового
комплексу комунального підприємства
„ВІРА" в управління", склад і вартість
якого визначено відповідно до
протоколу про результати
інвентаризації та передавального
балансу підприємства, складеного
станом на 31 серпня 2005 року, акта оцінки
цілісного майнового комплексу
комунального виробничо-торгівельного
підприємства „ВІРА", затвердженого
начальником Представництва по
управлінню комунальною власністю
Одеської міської ради: 15.09.2005 р.,
вартість якого становить 10 324 700,00 грн.
До складу цілісного майнового
комплексу КВТП „ВІРА" входить нерухоме
майно у вигляді нежилих будівель та
споруд, які в цілому складаються з:
адміністративної будівлі літ. „А", „Б" -
4487,0 кв.м, їдальні літ. „В" - 1306,2 кв.м.,
виробничого цеху літ. „Г" -14257,7 кв.м.,
складу літ. „Е" - 121,4 кв.м, складу літ. „З"
- 371,8 грн., боксу літ. „Л" - 3056,7 кв.м,
навісів, приміщень охорони, огорожі,
мостіння, загальною площею 23 6000,8 кв.м.

Відповідно до положень Договору
цілісний майновий комплекс
комунального виробничо-торгівельного
підприємства „ВІРА" належить
Орендодавцю на підставі свідоцтва про
право власності від 26.11.2004 р.

Відповідно до п. 2.1. Договору Орендар
вступає у строкове платне користування
Підприємством з дати підписання
сторонами цього Договору та акта
приймання-передачі Підприємства.

Орендар зобов'язаний використовувати
орендоване майно Підприємства
відповідно до його призначення, а саме
швейне виробництво, та умов цього
Договору. Своєчасно і в повному обсязі
сплачувати орендну плату в порядку та
на умовах, визначених законом (п.п. 5.1.,5.2.
Договору).

Згідно п. 6.5 договору Орендар має право
передавати в суборенду або іншим чином
передавати третім особам належне йому
право оренди та інші права (повністю чи
в певній частині), які випливають з
цього договору. Про надання частини
майна в суборенду або інше передавання
прав третім особам орендар (відповідач)
повинен письмово повідомити
орендодавця (позивача) у 10-тиденний
термін з моменту підписання
відповідного договору.

Згідно з п. 7.3. Договору Орендодавець
зобов'язується у випадку реорганізації
Орендаря до припинення чинності цього
Договору, переукласти цей Договір на
таких самих умовах з одним із
правонаступників, якщо останній згоден
стати Орендарем.

Орендодавець має право виступати з
ініціативою щодо внесення змін до
цього Договору або його розірвання в
разі погіршення стану орендованого
майна Підприємства, внаслідок
невиконання або неналежне виконання
умов цього Договору, в тому числі
несплати орендарем орендної плати
протягом трьох місяців поспіль (п.8.2.
Договору).

Згідно з п. 8.3. Договору Орендодавець
має право вимагати розірвання договору
оренди та компенсації збитків, якщо
Орендар користується об'єктом оренди
не за призначенням чи з порушенням умов
договору оренди.

Цей Договір укладено строком на 49
(сорок дев'ять) років, що діє з 27.09.2005р. до
27.09.2054р. включно (п. 10.1. Договору).

Рішенням ОМР від 31.01.2011р. "Про
затвердження виконавчих органів,
загальної чисельності апарату ОМР"
було змінено найменування
Представництва по управлінню
комунальною власністю Одеської
міської ради на ДКВ ОМР, який є
правонаступником Представництва.

Рішенням Загальних зборів
учасників ТОВ "ТК "Грегорі Арбер"
(протокол від 17.01.2013р. №17) створено
шляхом реорганізації ТОВ "ТД "Грегорі
Арбер" та виділенням з нього нового ТОВ
"ТК "Грегорі Арбер".

27.09.2005р. на виконання умов
вищевказаного Договору сторонами було
підписано акт приймання-передачі
вищезазначеного цілісного майнового
комплексу.

25.01.2013р. у зв'язку з реорганізацією
колишнього Орендаря, переходом права
до Орендаря за взаємною згодою ТОВ "ТК
"Грегорі Арбер" та ДКВ ОМР уклали
Договір до договору оренди відповідно
до п. 7.3. Договору оренди від 27.09.2005р.

Позивач стверджує, що останній виконав
умови Договорів та передав відповідачу
цілісний майновий комплекс в оренду, що
підтверджується актом
приймання-передачі від 27.09.2005р., який
підписаний та скріплений печатками
сторін. Відповідач, в свою чергу
прийняв у користування цілісний
майновий комплекс.

05.11.2013р. було проведено перевірку
орендованих нежилих приміщень
цілісного майнового комплексу, про що
було складено акт обстеження.
Відповідно до акту обстеження
встановлені порушення відповідаем
умов Договору оренди: без відома
Орендодавця, Орендарем було змінено
цільове призначення частити
орендованих приміщень (6,7,8 поверхи
адміністративної будівлі під
проживання); надання в суборенду
частини орендованих площ 48 орендарям
на загальну площу 11506 кв.м, в т.ч. два
договори на загальну площу 1350 кв.м, які
являються договорами на тверде
покриття; щодо Договорів суборенди:
профіль використання більшої частини
приміщень (які були надані в суборенду)
не відповідають основному виду
діяльності комплекса; частина площ, які
були передані в суборенду у ролі
приміщення, являються твердим
покриттям; часткова невідповідність
профілю приміщень, які зазначені у
Договорі суборенди.

Також 24.12.2013р. провідним державним
фінансовим інспектором ДФІ в Одеській
області було складено Довідку за
результатами перевірки управління
обє'ктами державної і комунальної
власності ОМР, зокрема щодо законності
нарахування орендної плати, на
виконання доручення Прокуратури
Одеської області. Згідно з Довідкою ТОВ
«ТК «Грегорі Арбер» здає в суборенду
майно, без наявного КВЕДу 68.20. Надання в
оренду й експлуатацію власного чи
орендованого майна» чим порушені
вимоги п. 2 ст. 57 Господарського кодексу
України; відповідачем була занижена
кількість суборендарів, які
використовують орендовану площу, таким
чином ТОВ «ТК «Грегорі Арбер» занизило
суму отриманих коштів від суборенди на
суму 656911,24 грн.; суборендарі ТОВ «Вента»
та ТОВ «Епоха Стиля» порушують умови
договорів суборенди, зокрема метою
оренди є складські приміщення, однак
фактично там розташовані офіси.
Суборендар ФОН Лабунец згідно
договору суборенди використання під
виробництво, а фактично ремонт
автомобілів; встановлено факт
проживання робітників ТОВ «ТК «Грегорі
Арбер», а саме на 8, 7 та 6 поверхах
адміністративного корпусу;
встановлено факт знаходження
автостоянки (гаражів) на території
цілісного майнового комплексу.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідачем були укладені договори
суборенди та певні приміщення за цими
договорами були передані орендарям
відповідно до актів приймання-передачі
приміщень.

З пояснень відповідача випливає, що
договори суборенди з ТОВ "АЦЕРАЛЬ", ТОВ
"ВІСА-ГІНГЕР-ОДЕСА", ПП "ЛАЙТ", ТОВ "ПРАЙМ
ПАПІР", ФОП ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_2, ФОП
ОСОБА_3, ФОП ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, ТОВ
"ЕПОХА СТИЛЮ" були укладені, проте
фактично умови цих договорів суборенди
не виконувалися, об'єкти суборенди не
передавалися в суборенду, акти
приймання-передачі не підписувалися,
оплата за вказаними договорами
суборенди не здійснювалася.

Враховуючи викладене Позивач просить
суд розірвати договір оренди
цілісного майнового комплексу
комунального виробничо- торгівельного
підприємства "ВІРА", розташованого за
адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 20
від 27.09.2005 р., укладений між
Представництвом по управлінню
комунальною власністю Одеської
міської ради та ТОВ "Торговий дім
«Грегорі Арбер"; виселити ТОВ "Торгова
компанія "Грегорі Арбер" з цілісного
майнового комплексу комунального
виробничо-торгівельного підприємства
"ВІРА", загальною площею 23600,8 кв.м.,
розташований за адресою: вул. Ільфа і
Петрова, 20, на користь позивача.

Відповідач заперечує проти позову з
підстав, викладених у відзиві на
позовну заяву та просить суд відмовити
позивачу у його задоволенні у зв'язку з
його необґрунтованістю.

Досліджуючи матеріали справи,
аналізуючи норми чинного
законодавства, що стосується суті
спору, суд дійшов наступних висновків.

Майнові зобов'язання, які виникають
між учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Частина 1 статті 202 ЦК України
встановлює, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 Цивільного
кодексу України встановлено, що однією
із підстав виникнення цивільних прав
та обов'язків є договір, який в силу
вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу
України є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно з п. 1 ст. 626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Статтєю 759 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк, що аналогічно положенням п.1.
ст.283 ГК України.

Статею 2 Закону України „Про оренду
державного та комунального майна"
передбачено, що орендою є засноване на
договорі строкове платне користування
майном, необхідним орендареві для
здійснення підприємницької та іншої
діяльності.

З матеріалів справи вбачається, що
27.09.2005р. між сторонами було укладено
Договір оренди цілісного майнового
комплексу „ВІРА", розташованого за
адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова,
20, відповідно до якого Орендодавець
передає, а Орендар приймає в строкове
платне користування цілісний майновий
комплекс комунального
виробничо-торгівельного підприємства
"Віра". Згодом, 25.01.2013р. у зв'язку з
реорганізацією колишнього Орендаря,
переходом права до Орендаря за
взаємною згодою ТОВ "ТК "Грегорі Арбер"
та ДКВ ОМР уклали Договір до договору
оренди.

Відповідно до п. 1 ст. 3 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
525 ЦК України).

Відповідно до ст. 18 Закону України „Про
оренду державного та комунального
майна" за договором оренди орендаря
може бути зобов'язано використовувати
об'єкт оренди за цільовим призначенням
відповідно до профілю виробничої
діяльності підприємства, майно якого
передано в оренду, та виробляти
продукцію в обсягах, необхідних для
задоволення потреб регіону. Орендар
зобов'язаний використовувати та
зберігати орендоване майно відповідно
до умов договору, запобігати його
пошкодженню, псуванню. Орендар
зобов'язаний вносити орендну плату
своєчасно і у повному обсязі.

Частинами 2, 3 ст. 285 ГК України
визначено, що орендар може бути
зобов'язаний використовувати об'єкт
оренди за цільовим призначенням
відповідно до профілю виробничої
діяльності підприємства, майно якого
передано в оренду. Орендар зобов'язаний
берегти орендоване майно відповідно до
умов договору, запобігаючи його
псуванню або пошкодженню, та своєчасно
і в повному обсязі сплачувати орендну
плату.

Позивач зазначає, що орендовані
приміщення цілісного майнового
комплексу використовуються
відповідачем не за призначенням та з
порушенням умов Договору оренди.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" договір оренди може бути
достроково розірвано за рішенням суду
на вимогу однієї із сторін у разі
невиконання стороною своїх
зобов'язань.

Статею 651 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір може бути
розірваний за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору іншою стороною.

В обґрунтування своїх вимог про
розірвання договору оренду позивач
посилається на порушення відповідачем
п. 5 договору, а саме п. 5.1 договору
оренди (обов'язок орендаря
використовувати орендоване майно
підприємства відповідно до його
призначення, а саме швейне виробництво,
та умов цього договору).

Згідно ч. 1, 2 ст. 191 Цивільного кодексу
України підприємство є єдиним майновим
комплексом, що використовується для
здійснення підприємницької
діяльності. До складу підприємства як
єдиного майнового комплексу входять
усі види майна, призначені для його
діяльності, включаючи земельні
ділянки, будівлі, споруди,
устаткування, інвентар, сировину,
продукцію, права вимоги, борги, а також
право на торговельну марку або інше
позначення та інші права, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Таким чином, з огляду на те, що до
цілісного майнового комплексу входять
усі види майна, відповідно до складу
цілісного майнового комплексу може
входити різне окремо визначене майно,
що відрізняється за своїм
призначенням, як одне від одного, так і
від призначення цілісного майнового
комплексу в цілому відповідно до
основного виду діяльності
підприємства, майно якого передано в
оренду.

Однак, умовами договору оренди, зокрема
п. 1 договору, не визначено цільове
призначення орендованого майна саме
під швейне виробництво.

Окрім того, відповідно до п. 1.1. Договору
оренди - до складу цілісного майнового
комплексу КВТП "ВІРА" входить нерухоме
майно у вигляді нежилих будівель та
споруд, які в цілому складаються з:
адміністративної будівлі літ. „А", „Б" -
4487,0 кв.м, їдальні літ. „В" - 1306,2 кв.м,
виробничого цеху літ. „Г" - 14257,7 кв.м.,
складу „Е" - 121,4 кв.м, складу літ. „З" - 371,8
кв.м, боксу літ. „Л" - 3056,7 кв.м, навісів,
приміщень охорони, огорожі, мостіння,
загальною площею 23 6000,8 кв.м, тобто до
складу орендованого майна входять
об'єкти, які у разі їх передавання в
суборенду як індивідуально визначено
майно за своїми об'єктивними
властивостями не можуть мати
призначення для швейного виробництва.

Посилання позивача на те, що передача
приміщень в суборенду не була
узгоджена з Орендодавцем судом не
враховується, оскільки відповідно до
п.6.5. Договору право Орендаря
самостійно, на власний розсуд,
передавати в суборенду орендоване
майно або його частину прямо визначено
п. 6.5. договору оренди, що узгоджується
зі змістом предмету договору.

Крім того, пунктом 6.1. договору оренди
передбачено право орендаря самостійно
визначати і здійснювати напрями
господарської діяльності підприємства
в межах визначених установчим
документом (статут, установчий
договір/положенням) Орендаря.

Згідно п. 2.1.1 статуту ТОВ „ТД „Грегорі
Арбер" передбачено здійснення
відповідачем значного обсягу
різноманітних видів господарської
діяльності, в тому числі і здавання
майна у найм (оренду).

Між тим, посилання позивача на те, що
відповідач порушив положення п. 6.5.
Договору, а саме: право Орендаря на
передачу майна в суборенду з
обов'язковим письмовим повідомленням
Орендодавця у 10-ти денний термін з
моменту підписання відповідного
Договору не доведені суду. В даному
випадку, господарський суд виходив з
наступного: відповідно до умов
Договору відповідач має право укладати
договори суборенди на свій розсуд, але
у 10-ти денний термін з моменту
укладання таких договорів повідомляти
Орендодавця про їх підписання. Також,
саме позивачем були надані Договори
суборенди до матеріалів справи, що
свідчить про його повідомлення.

Згідно ст. 774 Цивільного кодексу
України передання наймачем речі у
користування іншій особі (піднайм)
можливе лише за згодою наймодавця, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Згідно ст. 22 Закону України
„Про оренду державного та
комунального майна" орендар має право
передати в суборенду нерухоме та інше
окреме індивідуально визначене майно,
якщо інше не передбачено договором
оренди. З цього випливає, що саме умови
договору оренди є визначальними щодо
права орендаря самостійно, на власний
розсуд передавати майно у суборенду.

Посилання позивача на те, що підставою
для розірвання Договору оренди є
заборгованість відповідача з орендної
плати також не приймаються до уваги
судом, оскільки відповідно до п.8.2.
Договору Орендодавець має право
виступати з ініціативою щодо внесення
змін до цього Договору або його
розірвання в разі погіршення стану
орендованого майна Підприємства,
внаслідок невиконання або неналежне
виконання умов цього Договору, в тому
числі несплати орендарем орендної
плати протягом трьох місяців поспіль.
Але, як вбачається з матеріалів справи,
а саме з наданих відповідачем
платіжних доручень, заборгованіст з
орендної плати протягом трьох місяців
поспіль відсутня.

В силу ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У разі розірвання договору
зобов'язання сторін припиняються (ст. 653
ЦК України).

Відповідно до ст. 291 Господарського
кодексу України договір оренди може
бути розірваний за згодою сторін. На
вимогу однієї із сторін договір оренди
може бути достроково розірваний з
підстав, передбачених Цивільним
кодексом України для розірвання
договору найму, в порядку,
встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Згідно статті 188 Господарського
кодексу України розірвання
господарських договорів допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Сторона договору, яка вважає за
необхідне розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона договору,
яка одержала пропозицію про розірвання
договору, у двадцятиденний строк після
одержання пропозиції повідомляє другу
сторону про результати її розгляду. У
разі, якщо сторони не досягли згоди
щодо розірвання договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.

Також ч. 2 статті 651 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір може
бути змінено або розірвано за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною та в інших випадках,
встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст. 783 Цивільного кодексу
України наймодавець має право вимагати
розірвання договору найму, якщо:

1) наймач користується річчю всупереч
договору або призначенню речі;

2) наймач без дозволу наймодавця
передав річ у користування іншій особі;

3) наймач своєю недбалою поведінкою
створює загрозу пошкодження речі;

4) наймач не приступив до проведення
капітального ремонту речі, якщо
обов'язок проведення капітального
ремонту був покладений на наймача.

Крім того, відповідно до ч. 3. ст. 26
Закону України „Про оренду державного
та комунального майна" на вимогу однієї
із сторін договір оренди може бути
достроково розірвано за рішенням суду
у разі невиконання сторонами своїх
зобов'язань та з інших підстав,
передбачених законодавчими актами
України.

Виходячи з вищевикладеного, підставою
для розірвання спірного договору за
рішенням суду на вимогу позивача є
істотне порушення відповідачем умов
договору оренди.

Однак, як встановлено господарським
судом, відповідачем не порушено
істотні умови, на які посилається
позивач як на підстави розірвання
Договору оренди. Також позивачем не
надано суду будь яких доказів того , що
позивач значною мірою позбавляється
того, на що він розраховував при
укладенні договору внаслідок завданої
діями відповідача шкоди .

З огляду на вищевикладене суд також не
вбачає підстав для застосування
наслідків припинення договору оренди,
визначені ч. 1 ст. 785 ЦК України, а саме
щодо виселення відповідача з
орендованих приміщень.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Статтею 32 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи
докази в сукупності, суд вважає, що
позовні вимоги Департаменту
комунальної власності Одеської
міської ради є необґрунтованими, не
відповідають фактичним обставинам
справи та вимогам чинного
законодавства, тому не підлягають
задоволенню господарським судом.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Відмовити Департаменту комунальної
власності Одеської міської ради у
задоволенні позову.

Рішення господарського суду може бути
оскаржене шляхом подання апеляційної
скарги до Одеського апеляційного
господарського суду, яка подається
через місцевий господарський суд
протягом 10-денного строку з моменту
складення та підписання повного тексту
рішення.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо не
буде подано апеляційну скаргу. У разі
подання апеляційної скарги рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23 травня
2014 року.

Суддя
Власова С.Г.