КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2014 р. Справа№ 910/2112/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рудченка С.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання
Степанці О.В.,

від позивача - Хмельницький Я.Б., від
відповідача - Семенова А.С.,

розглянувши апеляційну скаргу
приватного акціонерного товариства

«Українська транспортна страхова
компанія»

на рішення господарського суду міста
Києва від 06.03.2014 року

у справі №910/2112/14 (суддя Мандриченко
О.В.)

за позовом приватного акціонерного
товариства

«Страхова компанія «Крона», м. Київ,

до приватного акціонерного товариства

«Українська транспортна компанія», м.
Київ,

про відшкодування шкоди в порядку
регресу у розмірі 3983,53 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року ПАТ «Страхова компанія
«Крона» (далі - позивач) подало до
господарського суду міста Києва позов
до ПАТ «Українська транспортна
компанія» (далі - відповідач) про
стягнення 3983,53 грн. страхового
відшкодування та 1827,00 грн. судового
збору. В обґрунтування своїх вимог
позивач посилався на те, що відповідач
в силу вимог ст. 27 Закону України «Про
страхування» та ст. 993 ЦК України
зобов'язаний відшкодувати йому 3983,53
грн. витрат, пов'язаних зі сплатою
страхового відшкодування.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 06.03.2014 року у справі №910/2112/14
позов задоволено повністю. Присуджено
до стягнення з ПАТ «Українська
транспортна страхова компанія» на
користь ПАТ «Страхова компанія «Крона»
3983,53 грн. завданих збитків, 1827,00 грн.
витрат по сплаті судового збору. При
прийнятті оскаржуваного рішення
місцевий господарський суд дійшов до
висновку про обґрунтованість вимог
позивача про стягнення з відповідача
3983,53 грн. виплаченого страхового
відшкодування.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
ПАТ «Українська транспортна страхова
компанія» подало до Київського
апеляційного господарського суду
скаргу, в якій просить скасувати
рішення господарського суду міста
Києва від 06.03.2014 року у справі №910/2112/13
щодо стягнення на користь ПАТ
«Страхова компанія «Крона» з ПАТ
«Українська транспортна страхова
компанія» суми матеріальної шкоди,
завданої дорожньо-транспортною
пригодою у порядку регресу, у сумі 3986,53
грн., а також витрати по сплаті судового
збору. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги відповідач
посилається на п. 37.1.4 ст. 37 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», згідно якого підставою для
відмови у здійсненні страхового
відшкодування (регламентної виплати),
зокрема, є неподання заяви про страхове
відшкодування впродовж одного року,
якщо шкода заподіяна майну
потерпілого, і трьох років, якщо шкода
заподіяна здоров'ю або життю
потерпілого, з моменту скоєння
дорожньо-транспортної пригоди, та
стверджує, що пропущення позивачем
річного строку звернення до нього з
заявою про виплату страхового
відшкодування є підставою для відмови
в позові.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 07.04.2014 року у
справі №910/2112/13 апеляційну скаргу ПАТ
«Українська транспортна страхова
компанія» на рішення господарського
суду міста Києва від 06.03.2014 року у
справі №910/2112/14 прийнято до
провадження, розгляд справи
призначений на 30.04.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.04.2014 року у
справі №910/2112/13 було виправлено
допущену в резолютивній частині ухвали
Київського апеляційного
господарського суду від 07.04.2014 року у
справі №910/2112/13 описку шляхом внесення
відповідних змін, а саме: дату судового
засідання 30.04.2014 року було виправлено
на 14.05.2014 року.

Позивач не скористався своїм правом
згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надав
суду відзив на апеляційну скаргу, що,
згідно ч. 2 ст. 96 ГПК України, не
перешкоджає перегляду рішення
місцевого господарського суду.

В судовому засіданні 14.05.2014 року
представник відповідача підтримала
вимоги апеляційної скарги та просила
їх задовольнити. Представник позивача
в судовому засіданні 14.05.2014 року
заперечив проти задоволення вимог
апеляційної скарги, просив спірне
судове рішення залишити без змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 20.01.2011 року між ЗАТ «Страхова
компанія «Крона», яке в подальшому
змінило назву на ПАТ «Страхова
компанія «Крона», (страховик) та ДП
«Лізингтехтранс», яке в подальшому
змінило назву на ДП «Антонов - Фінанс»,
(страхувальник) було укладено договір
ДНТ 08_11 добровільного страхування
наземного транспорту (а.с. 13-26) з
додатком (а.с. 27) та додатковою угодою
(а.с. 28), згідно умов якого було
застраховано автомобіль марки «Hyundai
Elantra», р.н. НОМЕР_3.

18.06.2011 року по вулиці Гмирі в місті
Києві сталася дорожньо-транспортна
пригода (далі - ДТП) за участю
застрахованого в ПАТ «Страхова
компанія «Крона» автомобіля марки
«Hyundai Elantra», р.н. НОМЕР_3, та автомобіля
марки «Шевролет», р.н. НОМЕР_4, під
керуванням ОСОБА_4, що підтверджується
довідкою Дарницького РУ ГУМВС України
в місті Києві від 11.11.2011 року (а.с. 42).

Внаслідок ДТП автомобілю марки «Hyundai
Elantra», р.н. НОМЕР_3, були завдані
механічні пошкодження, вартість яких
згідно звіту про визначення вартості
матеріального збитку №164 від 25.07.2011
року, складеного ТОВ «Агенція
«Експертиза та оцінка», склала 4702,13 грн.
(а.с. 44-67).

ДП «Лізингтехтранс» повідомило
позивача про настання страхового
випадку (повідомлення від 20.06.2011 року,
а.с. 30-32)

28.11.2011 року позивачем складено
страховий акт ДНТ №112/11 (а.с. 63), згідно
якого вказану вище ДТП визнано
страховим випадком, сума страхового
відшкодування становить 4483,53 грн.

31.10.2011 року ДП «Лізингтехтранс» подало
заяву про виплату страхового
відшкодування в розмірі 4483,53 грн. (а.с.
33).

Позивач, як страховик, здійснив виплату
страхового відшкодування на користь
страхувальника в розмірі 4483,53 грн., що
підтверджується платіжними
дорученнями №0005578 від 05.12.2011 року та
№0000238 від 17.01.2012 року (а.с. 64 та 65
відповідно).

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» та ст. 993 ЦК України
визначено, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Отже, як вірно встановив суд першої
інстанції, позивач, здійснивши виплату
страхового відшкодування, набув право
вимоги до відповідальної за заподіяні
збитки особи в межах суми 4483,53 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Постановою Дарницького районного суду
міста Києва від 02.08.2011 року ОСОБА_4 -
водія автомобіля марки «Шевролет», р.н.
НОМЕР_4, було визнано винним у вказаній
вище ДТП та притягнуто до
адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу за скоєне
правопорушення на підставі ст. 124 КУпАП
(а.с. 43).

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_4, пов'язана з експлуатацією
автомобіля марки «Шевролет», р.н.
НОМЕР_4, на момент скоєння ДТП була
застрахована ПАТ «Українська
транспортна страхова компанія»
відповідно до полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів №ВЕ/8228240, що
підтверджується довідкою з
централізованої бази даних МТСБУ (а.с.
67). Згідно цього полісу ліміт на шкоду
майну - 50000,00 грн., франшиза - 500,00 грн.

Відтак, відповідач є особою, на яку
полісом №ВЕ/8228240 покладено обов'язок з
відшкодування шкоди, завданої під час
експлуатації ОСОБА_4 автомобіля марки
«Шевролет», р.н. НОМЕР_4, на час ДТП.

Позивач звертався до відповідача з
претензією №753 від 16.09.2013 року про
відшкодування збитків в порядку
регресу в розмірі 3982,57 грн. (а.с. 66), яка
залишена відповідачем без виконання.

Відтак, на переконання колегії суддів,
оскільки відповідач є особою, на яку
полісом №ВЕ/8228240 покладено обов'язок з
відшкодування шкоди, завданої під час
експлуатації ОСОБА_4 автомобіля марки
«Шевролет», р.н. НОМЕР_4, на час ДТП, то
висновок місцевого господарського
суду про стягнення з відповідача на
користь позивача 3983,53 грн. є законним та
обґрунтованим.

Відповідач в поданій апеляційній
скарзі посилається на п. 37.1.4 ст. 37
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», згідно якого
підставою для відмови у здійсненні
страхового відшкодування
(регламентної виплати), зокрема, є
неподання заяви про страхове
відшкодування впродовж одного року,
якщо шкода заподіяна майну
потерпілого, і трьох років, якщо шкода
заподіяна здоров'ю або життю
потерпілого, з моменту скоєння
дорожньо-транспортної пригоди, та
стверджує, що пропущення позивачем
річного строку звернення до нього з
заявою про виплату страхового
відшкодування є підставою для відмови
в позові.

На підставі вказаної норми відповідач
стверджує, що пропущення позивачем
річного строку звернення до нього з
заявою про виплату страхового
відшкодування є підставою для відмови
в позові, оскільки відповідач вважає
такий строк строком позовної давності.

Колегія суддів такі доводи відповідача
відхиляє, однак, з інших підстав, ніж
вказані судом першої інстанції.

Згідно із ст. 256 ЦК України позовна
давність це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Встановлений п. 37.1.4 ст. 37 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» річний строк подання заяви
про страхове відшкодування не є
строком позовної давності в розумінні
ст. 256 ЦК України, а є лише строком,
впродовж якого страхувальник має
можливість подати страховику заяву про
виплату страхового відшкодування.

На думку колегії суддів, відповідач
помилково ототожнює строк позовної
давності із строком, встановленим
нормами Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» для подання потерпілим чи
іншою особою, яка має право на
отримання відшкодування, заяви про
страхове відшкодування.

Колегія суддів також зазначає, що
страховик отримує право вимоги
потерпілої особи після виплати
останній страхового відшкодування за
договором майнового страхування та не
зобов'язаний звертатися безпосередньо
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток, або до особи, у якої
застраховано її цивільно-правову
відповідальність, з вимогою виплати
матеріального відшкодування
(постанова Верховного Суду України від
28.08.2012 року №3-38гс12 у справі №23/279).

Саме з моменту виконання позивачем
свого зобов'язання за договором
добровільного страхування у нього
виникло право вимоги до відповідача.

Таким чином, колегія суддів встановила,
що обставини, на які посилається
скаржник, не можуть бути підставою для
зміни або скасування рішення
господарського суду міста Києва від
06.03.2014 року у справі №910/2112/14.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ПАТ
«Українська транспортна страхова
компанія» на рішення господарського
суду міста Києва від 06.03.2014 року у
справі №910/2112/14 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 06.03.2014 року у справі
№910/2112/14 залишити без змін.

3. Справу №910/2112/14 повернути до
господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
С.Г. Рудченко

Судді
О.В. Агрикова

В.Г. Суховий