м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/6986/14 26.05.14За позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Трансавто Груп"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ерфол Стейт Групп"
про стягнення 62 771,37 грн.
Суддя Лиськов М.О.
Представники сторін:
Від позивача Крутенко Ю.М.
Від відповідача не з'явився
В судовому засіданні 26.05.2014 відповідно
до положень ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, було
оголошено вступну та резолютивну
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
11.04.2014 до канцелярії Господарського
суду м. Києва надійшла позовна заява
№б/н від 21.03.2014 Товариства з обмеженою
відповідальністю "Трансавто Груп"
(надалі - позивач) до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Ерфол
Стейт Групп" (надалі - відповідач) про
стягнення 62 771,37 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 18.04.2014 року прийнято позовну
заяву до розгляду та порушено
провадження по справі № 910/6986/14, розгляд
справи призначено на 14.05.2014.
12.05.2014 через відділ діловодства
Господарського суду м. Києва від
представника позивача надійшли
документи на виконання вимог ухвали
суду про порушення провадження у
справі.
В судове засідання, призначене на
14.05.2014, представник позивача не
з'явився, однак через канцелярію суду
подав клопотання про відкладення
розгляду справи. Суд задовольнив дане
В судове засідання, призначене на
14.05.2014, представник відповідача не
з'явився, витребувані ухвалою суду
документи не надіслав, причин не явки
суд не повідомив, хоча про час та місце
розгляду справи, був належним чином
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.05.2014 на підставі ст.. 77
Господарського суду м. Києва розгляд
справи відкладено на 26.05.2014.
В судове засідання, призначене на
26.05.2014, з'явився представник позивача та
надав пояснення по суті справи.
В судове засідання, призначене на 26.052014,
представник відповідача не з'явився,
причин не явки суд не повідомив, хоча
про час та місце розгляду справи, був
належним чином повідомлений.
Крім того, позивач подав заяву про
забезпечення позову, відповідно до
якої просить суд накласти арешт на
грошові кошти та майно, що належить
відповідачу на праві власності.
Відповідно до статті 66 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора чи його заступника, який
подав позов, або з своєї ініціативи має
право вжити передбачених статтею 67
цього Кодексу заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.
Разом з тим, умовою застосування
заходів до забезпечення позову є
достатньо обґрунтоване припущення, що
грошові кошти, які є у відповідача на
момент пред'явлення позову до нього,
можуть зникнути, зменшитись за
кількістю на момент виконання рішення.
При цьому в заяві про вжиття заходів
забезпечення позову має міститись
мотивований висновок про те, як
невжиття таких заходів може утруднити
чи зробити неможливим виконання
рішення господарського суду.

Проаналізувавши вищезазначену заяву
та заслухавши пояснення представника,
позивача, суд визнав заяву позивача
такою, що не підлягає задоволенню,
оскільки позивачем не обґрунтовано
належним чином те, що невжиття заходів
до забезпечення позову ускладнить чи
зробить неможливим виконання рішення
суду.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Ухвали суду, позовна заява надсилались
відповідачам на юридичну адресу
підприємства згідно відомостей
єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України
(довідка з ЄДРПОУ наявна в матеріалах
справи). У відповідності з положеннями
п. 3.6 Роз'яснення Вищого арбітражного
суду України "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України"від
18.09.1997 особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 15.03.2007
(2.04.2009)"передбачено, що до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

Зважаючи на достатність в матеріалах
справи доказів, необхідних для повного
та об'єктивного вирішення справи,
розгляд справи відбувався з
урахуванням положень ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними у справі
матеріалами.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

22.05.2013 між позивачем (Повірений) та
відповідачем (Довіритель), був
укладений Договір № 05/13/23 доручення на
надання транспортно-експедиційних
послуг (далі по тексту - Договір)

Відповідно до п. 1.1. Договору Довіритель
доручає, а Повірений зобов'язується,
діючи від імені та за рахунок
Довірителя за обумовлену плату та в
обумовлений строк, організувати
перевезення вантажу, наданого
Довірителем, автомобільним
транспортом.

Згідно до п. 3.1.6 Договору Відповідач
зобов'язався своєчасно, в строки,
встановлені цим Договором, здійснювати
розрахунки з Позивачем, а також через
Позивача з усіма залученими
транспортними організаціями, з якими
Позивач уклав договори для виконання
заявки Відповідача

Відповідно до п. 4.1. Договору розрахунки
за надані послуги здійснюються в
гривнях, на підставі цін, погоджених в
заявці на перевезення. Сторони
домовилися, що ціни, вказані у
підтвердженій заявці, є погодженими та
кінцевими.

Згідно до п. 4.2. Договору оплата послуг
здійснюється шляхом перерахування
грошових коштів Відповідачем на
розрахунковий рахунок Позивача.

Згідно п. 4.3. Договору оплата послуг
Позивача та послуг третіх осіб, з якими
Позивач уклав договори для виконання
заявки Довірителя, здійснюється на
розрахунковий рахунок Позивача на
підставі виставленого рахунку-фактури,
переданого по факсу.

На підставі вищезазначеного Договору
Відповідач направив Позивачу заявки

Позивачем було в повному обсязі надано
послуги з перевезення вантажів в
контейнерах, погоджені сторонами в
Заявках № 407 від 12.06.2013, № 461 від 18.06.2013, №
503 від 21.06.2013, № 586 від 02.07.2013, № 609 від
08.07.2013, № 609 від 15.07.2013.до Договору, на
підставі чого, Клієнту були виставлені
рахунки-фактури та Акти виконаних
робіт №102 від 17.06.2013 , № 113 від 25.06.2013, №119
від 02.07.2013, № 129 від 10.07.2013, № 131 від 16.07.2013,
№ 133 від 24.07.2013. .

Таким чином, сума основного боргу
відповідача перед позивачем на дату
подання позовної заяви становить 62
7871,37.

Таким чином судом встановлено факт
наявності порушень відповідачем
взятих на себе господарських
зобов'язань.

Частиною 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України передбачено, що за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

В силу положень ч. 1 ст. 903 Цивільного
кодексу України замовник зобов'язаний
оплатити надані йому послуги в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу
України у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Внаслідок укладення договору між
сторонами згідно ст. 11 ЦК України,
виникли цивільні права та обов'язки.
Оскільки між сторонами по справі
склалися господарські правовідносини,
то до них слід застосовувати положення
Господарського кодексу України як
спеціального акту законодавства, що
регулює правовідносини у
господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Статтею 626 Цивільного кодексу України
визначено поняття договору, яким є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ст. 14 Цивільного кодексу
України цивільні обов'язки виконуються
у межах, встановлених договором. Зміст
договору становлять умови (пункти)
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства (ст. 628 Цивільного
кодексу України) Відповідно до ст.629
Цивільного кодексу України договір є
обов'язковим до виконання сторонами, а
отже умови договору, укладеного між
сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України один суб'єкт господарського
зобов'язання повинен вчинити певну дію
на користь іншого суб'єкта, а інший
суб'єкт має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206
Цивільного кодексу України правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Правочин може
вчинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Зазначене також кореспондується зі
ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України,
відповідно до яких зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

У відповідності до ст.610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

На підставі ст. 3 Цивільного кодексу
України, яка закріплює свободу
договору, сторони мають право як
врегулювати у договорі свої відносини,
які не врегульовані цими актами, так і
відступити від положень актів
цивільного законодавства і
врегулювати свої відносини на власний
розсуд.

Відповідно до ст. 632 Цивільного кодексу
України ціна в договорі встановлюється
за домовленістю сторін. Зміна ціни
після укладення договору допускається
у випадках і на умовах, встановлених
договором.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
всій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Позивачем також заявлено вимоги про
стягнення з відповідача 4 609,57 грн. пені
в розмірі подвійної облікової ставки
НБУ за кожний день прострочки,
відповідно до п. 4 Договору.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений
ст. 231 Господарського кодексу України.
Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період за який сплачується
пеня.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума пені в розмірі
4 609,57 грн.

Крім того, позивач на підставі п. 2 ст. 625
Цивільного Кодексу України просить суд
стягнути з відповідача на свою користь
1061,20 грн. трьох відсотків.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу
України та ст.625 Цивільного Кодексу
України, за прострочення виконання
грошового зобов'язання настає
відповідальність у вигляді сплати суми
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також сплати трьох
процентів річних від простроченої
суми.

Оскільки вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача 3 % річних
ґрунтуються на законі (п. 2 ст. 625
Цивільного кодексу України), а
відповідач є таким що прострочив
виконання грошового зобов'язання,
позовні вимоги позивача в частині
стягнення 3 % річних на суму боргу
підлягають задоволенню відповідно до
наведеного в позовній заяві
розрахунку. При здійсненні перевірки
розрахунку 3% річних, нарахованих
позивачем, судом встановлено, що ним
правильно здійснено вказаний
розрахунок.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги позивача підлягають
задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. ст. 4, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ерфол Стейт Групп"
(01021, м. Київ, Вулиця Михайла
Грушевського, будинок 28/2;
ідентифікаційний код: 37955465) з
будь-якого рахунку виявленого
державним виконавцем під час виконання
рішення на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Трансавто
Груп" (52030, Дніпропетровська обл.,
Дніпропетровський район, селище
міського типу Кіровське, Вулиця
Ульянівська, будинок 13;
ідентифікаційний номер 38375523) 62 771
(шістдесят дві тисячі сімсот сімдесят
одна) грн. 00 коп. - основного боргу, 1 061
(одна тисяча шістдесят одна) грн. 20 коп.
- 3 % річних, 4 609 (чотири тисячі шістсот
дев'ять ) грн. 57 коп. - пені та 1 827 (одна
тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00
коп. - суму судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

4. Копію рішення направити сторонам.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 28.05.2014

Суддя М.О. Лиськов