ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.05.2014 Справа № 920/657/13

за позовом Публічного
акціонерного товариства Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України", м. Київ,

до відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Брок-Енергія" в особі Охтирської філії
товариства з обмеженою
відповідальністю "Брок-Енергія", м.
Охтирка, Сумська область,

про стягнення 361 898 грн. 18 коп.,

Суддя Жерьобкіна Є.А.

Представники:

Від позивача - представник Сіндряков
О.В. (довіреність № 14-104 від 18.04.2014року);

Від відповідача - Потоцький С.М.
(довіреність № 74 від 26.12.2013р.);

При секретарі судового засідання Чижик
С.Ю.,

В судовому засіданні 20.05.2014року судом
було оголошено перерву до 27.05.2014року об
11 год. 00 хв.

Суть спору: позивач подав позовну
заяву, в якій просить стягнути з
відповідача 361 898 грн. 18 коп. за
несвоєчасну оплату фактично
отриманого газу відповідно до
укладеного між сторонами договору №
14/2258/11 купівлі-продажу природного газу
від 30.09.2011року, в тому числі 223 274 грн. 25
коп. пені відповідно до п. 7.2. договору, 34
044 грн. 69 коп. інфляційних збитків, 104 579
грн. 24 коп. 3% річних.

Представник позивача наполягає на
задоволенні позовних вимог.

Відповідач просить суд відмовити у
задоволенні позовних вимог
посилаючись на те, що умовами договору
№ 14/2258/11 купівлі-продажу природного
газу від 30.09.2011року не передбачено
обов'язку відповідача щодо проведення
остаточного розрахунку за відсутності
акту передачі-приймання газу. Крім
того, відповідач вказує на те, що
сторони по справі відповідно до вимог
ст. 604 Цивільного кодексу України
замінили первісне зобов'язання про
оплату природного газу на умовах
договору поставки природного газу
новим зобов'язанням про оплату
відповідачем на користь позивача
обсягів газу вартістю 3 608 174,19 грн. за
рахунок коштів субвенції з державного
бюджету, припинивши первісне
зобов'язання в цій частині.

Відповідач подав додаткове письмове
заперечення проти позовних вимог в
обґрунтування своєї позиції по справі
№ 571 від 20.05.2014року.

Відповідач подав клопотання № 572 від
20.05.2014року, в якому просить суд зменшити
розмір нарахованої пені до 100 грн.

Відповідач також подав заяву про
застосування позовної давності до
нарахованих позивачем штрафних
санкцій (пені, 3% річних та інфляційних
збитків).

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
наявні у справі докази, заслухавши
повноважних представників сторін, суд
встановив:

Відповідно до укладеного між сторонами
договору № 14/2258/11 купівлі-продажу
природного газу від 30.09.2011року, позивач
зобов'язується передати у власність
відповідача у IV кварталі 2011року та у 2012
році імпортований природний газ для
виробництва теплової енергії, яка
споживається населенням та
релігійними організаціями, а останній,
в свою чергу, прийняти та оплатити
природний газ на умовах передбачених
договором.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно з актами приймання-передачі
природного газу за жовтень, листопад та
грудень 2011 року позивач передав, а
відповідач прийняв природний газ
загальною вартістю 6 037 174 грн. 19 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідач
порушив взяті на себе зобов'язання та
всупереч умовам укладеного між
сторонами договору оплатив природний
газ несвоєчасно.

Згідно зі ст. ст. 526, 629 Цивільного
кодексу України, п. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, одностороння відмова від
зобов'язання не допускається; договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 530 цього ж Кодексу
визначено, якщо у зобов'язанні
встановлено строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Згідно з п. 6.1 укладеного між сторонами
договору, оплата за газ здійснюється
відповідачем виключно грошовими
коштами шляхом 100% поточної оплати
протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14 числа
місяця наступного за місяцем поставки
газу.

Згідно з пунктом 7.2 договору, у разі
невиконання відповідачем умов п.6.1
цього договору, останній у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
позивачу крім суми заборгованості пеню
у розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла у період, за який
сплачується пеня від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення платежу.

Згідно з поданим розрахунком, за
несвоєчасну оплату природного газу
відповідачеві нарахована пеня в сумі 223
274 грн. 25 коп., виходячи з суми боргу з
урахуванням часткових проплат, в тому
числі за період з 06.02.2012року по
13.06.2012року в сумі 61 420 грн. 34 коп. за
несвоєчасну оплату отриманого
природного газу у листопаді 2011 року; за
період з 06.02.2012року по 13.07.2012року в сумі
161 853 грн. 91 коп. за несвоєчасну оплату
отриманого природного газу у грудні 2011
року. (а.с. 21, I том).

Статтею 625 Цивільного кодексу України
визначено, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За прострочення виконання грошового
зобов'язання відповідачеві нараховано
3 % річних в загальній сумі 104 579 грн. 24
коп., виходячи з суми боргу з
урахуванням часткових проплат, в тому
числі за період з 14.11.2011року по
19.12.2011року в сумі 1 402 грн. 73 коп. за
несвоєчасну оплату отриманого
природного газу у жовтні 2011 року; за
період з 14.12.2011року по 06.12.2012року в сумі
37 036 грн. 87 коп. за несвоєчасну оплату
отриманого природного газу у листопаді
2011 року; за період з 14.01.2012року по
06.12.2012року в сумі 66 139 грн. 64 коп. за
несвоєчасну оплату отриманого
природного газу у грудні 2011 року,

Також позивачем нараховано інфляційні
збитки в загальній сумі 34 044 грн. 69 коп.,
в тому числі за період з 14.11.2011року по
19.12.2011року в сумі 2490 грн. 96 коп. за
несвоєчасну оплату отриманого
природного газу у жовтні 2011 року; за
період з 14.12.2011року по 05.02.2012року в сумі
14 333 грн. 24 коп. за несвоєчасну оплату
отриманого природного газу у листопаді
2011 року; за період з 14.01.2012року по
05.02.2012року в сумі 17 220 грн. 50 коп. за
несвоєчасну оплату отриманого
природного газу у грудні 2011 року. (а.с. 21,
I том),

В обґрунтування своїх заперечень проти
позовних вимог відповідач зазначає
наступне.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що
приймання-передача природного газу,
переданого позивачем відповідачу у
відповідному місяці продажу,
оформлюється актом приймання-передачі
природного газу. Обсяг споживання газу
відповідачем у відповідному місяці
поставки встановлюється шляхом
складання добових обсягів, визначених
на підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу відповідача.

Згідно з п. 3.4 договору, не пізніше 5-го
числа місяця, наступного за місяцем
продажу газу, відповідач
зобов'язується надати позивачу
підписані та скріплені печатками
покупця та газорозподільного
(газотранспортного) підприємства три
примірники акта приймання-передачі
газу, в якому зазначаються фактичні
обсяги використаного газу, його
фактична ціна та вартість. Продавець не
пізніше 8-го числа зобов'язується
повернути покупцеві та
газорозподільному (газотранспортному)
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаного
уповноваженим представником та
скріпленого печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акта. Акт є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами.

Умови договору не містять обов'язку
відповідача щодо проведення
остаточного розрахунку за відсутності
акту приймання-передачі газу. Обов'язок
з проведення остаточного розрахунку за
надані послуги залежить від
документального оформлення сторонами
обсягів наданих послуг за договором, а
саме від дати складання акту
приймання-передачі природного газу.

Дати актів приймання-передачі
природного газу, не є датами їх
складання. Відповідач надав, а позивач
підписав та повернув акти
приймання-передачі природного газу
поза межами строку передбаченого п. 6.1.
договору, що вбачається з вхідної
реєстрації зазначених актів в журналі
реєстрації вхідної кореспонденції за
2011-2012 роки та копій самих актів з
відміткою про реєстрацію з присвоєнням
номеру вхідної кореспонденції: акти
приймання-передачі природного газу за
жовтень 2011 року були отримані
відповідачем 12.12.2011року та 15.12.2011року,
за листопад 2011 року - 16.01.2012року, за
грудень 2011 року - 08.02.2012року (а.с.69-72, I
том). Зазначені обставини свідчать про
те, що дати, надруковані на бланках
актів приймання-передачі природного
газу не є датами їх фактичного
складання. З огляду на викладене,
відповідач вважає, що не міг провести
остаточні розрахунки за отриманий
природний газ до підписання та
повернення актів позивачем.

Разом з цим, відповідач також
посилається на те, що 05 липня 2012року між
позивачем, відповідачем,
Територіальним органом Казначейства у
Сумській області, Головним фінансовим
управлінням Сумської
облдержадміністрації, Управлінням
фінансів Охтирської міської ради,
Управлінням житлово-комунального
господарства Охтирської міської ради,
був укладений договір № 526/517з про
організацію взаєморозрахунків з
погашення заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, що
вироблялася, транспортувалася та
постачалася населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи органам
місцевого самоврядування, предметом
якого була організація та проведення
сторонами взаєморозрахунків
відповідно до ст. 23 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2012 рік» та
постанови Кабінету Міністрів України
№ 517 від 11 червня 2012 р. "Про затвердження
Порядку та умов надання у 2012 році
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування». Відповідно до умов
зазначеного договору сторони дійшли
згоди погасити заборгованість
відповідача перед позивачем за спірним
договором у розмірі 3 608 174 грн. 19 коп. за
рахунок коштів субвенції з державного
бюджету місцевому бюджету м. Охтирка
для погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, що
вироблялася, транспортувалася та
постачалася населенню. Згідно з
платіжним дорученням № 89 від 07 грудня
2012 року грошові кошти на підставі
договору про організацію
взаєморозрахунків у розмірі 3 608 174,19
грн. сплачені відповідачем на користь
позивача (а.с. 33, II том).

Таким чином, відповідач вважає, що
сторони по справі відповідно до вимог
ст. 604 Цивільного кодексу України
замінили первісне зобов'язання про
оплату природного газу на умовах
договору поставки природного газу
новим зобов'язанням про оплату
відповідачем на користь позивача
обсягів газу вартістю 3 608 174,19 грн. за
рахунок коштів субвенції з державного
бюджету, припинивши первісне
зобов'язання в цій частині. Строк
виконання нового зобов'язання
пов'язаний з моментом перерахування
територіальним органом Казначейства
грошових коштів з державного бюджету.
Отже, прострочення оплати на умовах
договору про організацію
взаєморозрахунків відповідачем не
допущено.

Згідно зі ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши умови укладеного між
сторонами договору, суд вважає
заперечення відповідача
необґрунтованими та такими, що не
приймаються судом до уваги з огляду на
наступне.

Відповідно до приписів ст. 604
Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється за
домовленістю сторін про заміну
первісного зобов'язання новим
зобов'язанням між тими ж сторонами
(новація). Новація припиняє додаткові
зобов'язання, пов'язані з первісним
зобов'язанням, якщо інше не встановлено
договором.

Тобто, новація є угодою тих самих
сторін про те, що первісне зобов'язання
припиняється, а між його учасниками
виникає нове зобов'язальне
правовідношення, якому властиві такі
ознаки, як наявність взаємної згоди
сторін щодо припинення дії
попереднього зобов'язання та щодо умов
нового зобов'язання; наявність умови
про припинення попереднього
зобов'язання, припинення всіх
додаткових зобов'язань; виникнення між
тими ж особами нового зобов'язання, яке,
як правило, містить умову про інший
предмет чи спосіб виконання.

Враховуючи приписи зазначеної статті,
а також те, що предметом договору від 05
липня 2012року № 526/517з про організацію
взаєморозрахунків є саме організація
проведення сторонами
взаєморозрахунків відповідно до ст. 23
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2012 рік» та постанови
Кабінету Міністрів України № 517 від 11
червня 2012 року "Про затвердження
Порядку та умов надання у 2012 році
субвенції з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування», яка по суті не змінює
предмет та умов договору №
14/2258/11 купівлі-продажу природного газу
від 30.09.2011року, договір про організацію
взаєморозрахунків не містить прямої
вказівки на припинення зобов'язання
відповідача за договором
купівлі-продажу природного газу та
виникнення нового зобов'язання, і
суб'єктний склад за вказаними
договорами не є тотожним, як-то вимагає
ст. 604 ЦК України, то посилання
відповідача на новацію відносин між
сторонами є безпідставним та таким, що
не відповідає вимогам Закону.

По суті, відбулася зміна порядку та
строків погашення заборгованості, а
відповідно така угода сторін не може
бути розцінена як новація в розумінні
ст.604 Цивільного кодексу України. Отже,
у даному випадку не можна говорити про
заміну первісного зобов'язання новим
зобов'язанням, оскільки зобов'язання за
своєю суттю залишилось тим самим,
змінився лише порядок його виконання.

Статтею 613 Цивільного кодексу України
визначено, що кредитор вважається
таким, що прострочив, якщо він
відмовився прийняти належне виконання,
запропоноване боржником, або не вчинив
дій, що встановлені договором, актами
цивільного законодавства чи
випливають із суті зобов'язання або
звичаїв ділового обороту, до вчинення
яких боржник не міг виконати свого
обов'язку. Кредитор також вважається
таким, що прострочив, у випадках,
встановлених частиною четвертою
статті 545 цього Кодексу. Якщо кредитор
не вчинив дії, до вчинення яких боржник
не міг виконати свій обов'язок,
виконання зобов'язання може бути
відстрочене на час прострочення
кредитора. Боржник не має права на
відшкодування збитків, завданих
простроченням кредитора, якщо кредитор
доведе, що прострочення не є наслідком
його вини або осіб, на яких за законом
чи дорученням кредитора було покладено
прийняття виконання. Боржник за
грошовим зобов'язанням не сплачує
проценти за час прострочення
кредитора.

Згідно зі ст. 616 Цивільного кодексу
України, якщо порушення зобов'язання
сталося з вини кредитора, суд
відповідно зменшує розмір збитків та
неустойки, які стягуються з боржника.
Суд має право зменшити розмір збитків
та неустойки, які стягуються з
боржника, якщо кредитор умисно або з
необережності сприяв збільшенню
розміру збитків, завданих порушенням
зобов'язання, або не вжив заходів щодо
їх зменшення.

Правовідносини між сторонами склалися
на підставі договору № 14/2258/11
купівлі-продажу природного газу від
30.09.2011року, який є двостороннім
правочином та підставою для виникнення
у його сторін господарських
зобов'язань відповідно до ст.175
Господарського кодексу України.

Як зазначалося вище, п. 6.1 договору
передбачено, що остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14 числа місяця наступного за місяцем
поставки газу.

За умовами зазначеного пункту
договору, обов'язок оплатити отриманий
газ не пов'язаний з підписанням
сторонами актів приймання-передачі
природного газу, а тому посилання на
несвоєчасність оформлення таких актів
не можуть бути підставою для
звільнення від відповідальності за
несвоєчасну оплату природного газу.

Зі змісту відносин, що склалися між
сторонами, суд не вбачає підстав, які б
заважали або впливали на виконання
зобов`язання відповідачем стосовно
оплати природного газу у строки,
встановлені п. 6.1. договору. Несвоєчасне
підписання позивачем актів
приймання-передачі природного газу не
може бути підставою для відстрочення
виконання відповідачем зобов`язання
щодо оплати природного газу відповідно
до ч. 2 ст. 613 Цивільного кодексу України,
оскільки саме відповідач складає акт
приймання-передачі природного газу та
останньому відомо про кількість
спожитого у відповідному періоді
природного газу, ціна на який є
регульованою. За цих же обставин у суду
відсутні правові підстави для
зменшення розміру неустойки, яка
стягується з боржника відповідно до ст.
616 Цивільного кодексу України, оскільки
судом не встановлено вини позивача у
порушенні відповідачем договірних
зобов'язань щодо строків оплати
природного газу.

Частина 2 статті 218 Господарського
Кодексу України передбачає, що
відсутність у боржника необхідних
коштів, а також порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника не
вважаються обставинами, які є
підставою для звільнення боржника від
господарсько-правової
відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 617
Цивільного кодексу України, не
вважається випадком, зокрема,
недодержання своїх зобов'язань
контрагентом боржника, відсутність на
ринку товарів, потрібних для виконання
зобов'язання, відсутність у боржника
необхідних коштів.

Передбачені ст. 625 Цивільного кодексу
України наслідки прострочення
боржником грошового зобов'язання у
вигляді сплати 3% річних, від
простроченої суми не є неустойкою
(пенею), зазначені % є не мірою
відповідальності, а платою за
безпідставний, не погоджений сторонами
строк користування чужими грошовими
коштами, а тому ці кошти стягуються
незалежно від вини боржника та не
залежно від сплати ним неустойки (пені)
за порушення виконання зобов'язання.

Не є неустойкою (штрафом, пенею) й
застосуванням до простроченої суми
грошового зобов'язання встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, стягувані у зв'язку з
таким застосуванням суми, оскільки
вони є відшкодуванням збитків,
завданих кредитору, внаслідок
зменшення його грошових коштів, через
зростання загального рівня цін на
товари і послуги протягом певного
періоду часу.

Відповідно до правової позиції,
викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» з огляду на
вимоги частини першої статті 47 і статті
43 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд має
з'ясовувати обставини, пов'язані з
правильністю здійснення позивачем
розрахунку, та здійснити оцінку
доказів, на яких цей розрахунок
ґрунтується. У разі якщо відповідний
розрахунок позивачем здійснено
неправильно, то господарський суд з
урахуванням конкретних обставин
справи самостійно визначає суми пені
та інших нарахувань у зв'язку з
порушенням грошового зобов'язання, не
виходячи при цьому за межі визначеного
позивачем періоду часу, протягом якого,
на думку позивача, мало місце
невиконання такого зобов'язання, та
зазначеного позивачем максимального
розміру відповідних пені та інших
нарахувань.

Згідно з рекомендаціями щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ, що викладені у
листі Верховного Суду України від 03.04.97
N 62-97р., у випадках, коли відшкодуванню
підлягає сума, яка складається з
внесків, зроблених у різні періоди,
кожен внесок збільшується на величину
індексу відповідного періоду,
результати підсумовуються. Вважається,
що сума, внесена за період з 1 по 15 число
відповідного місяця, наприклад,
індексується за період з урахуванням
цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то
розрахунок починається з наступного
місяця. За аналогією якщо погашення
заборгованості відбулося з 1 по 15 число
відповідного місяця, інфляційна зміна
розраховується без урахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця -
інфляційна зміна розраховується з
урахуванням цього місяця.

З урахуванням зазначеного, судом
здійснено перерахунок інфляційних
збитків за несвоєчасну оплату
природного газу, а також суми 3% річних,
не виходячи при цьому за межі
визначеного позивачем періоду часу,
протягом якого, на думку позивача, мало
місце невиконання такого зобов'язання,
та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань, згідно з яким:
1) розмір 3% річних складає 104 853 грн. 53
коп., в тому числі за період з 14.11.2011року
по 19.12.2011року в сумі 1402 грн. 74 коп. за
несвоєчасну оплату отриманого
природного газу у жовтні 2011 року, за
період з 14.12.2011року по 06.12.2012року в сумі
37 129 грн. 95 коп. за несвоєчасну оплату
отриманого природного газу у листопаді
2011 року, за період з 14.01.2012року по
06.12.2012року в сумі 66 320 грн. 84 коп. за
несвоєчасну оплату отриманого
природного газу у грудні 2011 року; 2)
розмір інфляційних збитків складає 15 023
грн. 86 коп., в тому числі за період з
14.11.2011року по 19.12.2011року в сумі 1569 грн. 96
коп. за несвоєчасну оплату отриманого
природного газу у жовтні 2011 року; за
період з 14.12.2011року по 05.02.2012року в сумі
8533 грн. 76 коп. за несвоєчасну оплату
отриманого природного газу у листопаді
2011 року; за період з 14.01.2012року по
05.02.2012року в сумі 4920 грн. 14 коп. за
несвоєчасну оплату отриманого
природного газу у грудні 2011 року.

Розрахунок здійснений судом за
допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3
Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА»,
ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2014.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного
кодексу України пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України, штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" №
2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України,
визначено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

У п. 7.2 договору, як зазначалося вище,
сторони обумовили, що у разі
невиконання покупцем умов п. 6.1 цього
договору, покупець у безспірному
порядку зобов'язується крім суми
заборгованості сплатити пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення платежу.

20.05.2014року відповідач подав заяву про
застосування позовної давності до
нарахованих позивачем штрафних
санкцій (пені, 3% річних та інфляційних
збитків).

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу
України, перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Згідно зі ст. 254 Цивільного кодексу
України, строк, що визначений роками,
спливає у відповідні місяць та число
останнього року строку.

Статтею 256 Цивільного кодексу України
визначено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу
України, для окремих видів вимог
законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність: скорочена
або більш тривала порівняно із
загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Таким чином, частиною шостою статті 232
ГК України встановлено строк, у межах
якого нараховуються штрафні санкції, і
який не є строком позовної давності, а
пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК
України - строк, протягом якого особа
може звернутися до суду за захистом
свого порушеного права (див. постанову
Вищого господарського суду України від
14.12.2010 N 4/49-42).

Частиною п'ятою статті 261 ЦК України
передбачено, що за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Порядок обчислення позовної давності з
урахуванням вимог частини другої
статті 260 ЦК України не може бути
змінений за домовленістю сторін.

Згідно з поданим позивачем
розрахунком, за несвоєчасну оплату
природного газу отриманого у листопаді
2011 року відповідачеві нарахована пеня
в сумі 61 420 грн. 34 коп. за період з
06.02.2012року по 13.06.2012року; за несвоєчасну
оплату природного газу отриманого у
грудні 2011 року в сумі 161 853 грн. 91 коп. за
період з 06.02.2012року по 13.07.2012року.

Пеня нарахована позивачем у межах
строку, визначеного частиною шостою
статті 232 ГК України.

Разом з цим, позивач звернувся до суду з
позовом 19.04.2013року.

Враховуючи приписи ст. ст. 260, 261 ЦК
України, умови п. 6.1. договору
купівлі-продажу природного газу щодо
строків розрахунків, перебіг позовної
давності щодо стягнення пені за
несвоєчасну оплату природного газу
отриманого у листопаді 2011 року почався
14.12.2011року, та відповідно закінчився
14.12.2012року, щодо стягнення пені за
несвоєчасну оплату природного газу
отриманого у грудні 2011 року почався
14.01.2012року, та відповідно закінчився
14.01.2013року, тобто позивачем пропущено
строк звернення до суду за захистом
свого порушеного права шляхом
стягнення з відповідача пені за
вказані періоди.

Згідно зі ст. 267 Цивільного кодексу
України, позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Враховуючи викладене, приписи
вищевказаних норм чинного
законодавства, суд відмовляє у
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення з відповідача 223 274 грн. 25 коп.
пені, у зв'язку зі спливом позовної
давності, про застосування якої
заявлено відповідачем у спорі.

Що стосується інфляційних збитків та 3 %
річних слід зазначити наступне.
Інфляційні нарахування на суму боргу,
сплата яких передбачена частиною
другою статті 625 ЦК України, не є
штрафною санкцією, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті, так само як і 3
% річних від простроченої суми (якщо
інший їх розмір не встановлений
договором або законом), не мають
характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові.

До вимог про стягнення суми боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції та до вимог про стягнення сум
процентів, передбачених статтею 625 ЦК
України, застосовується загальна
позовна давність тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Таким чином, інфляційні збитки та 3 %
річних нараховані позивачем в межах
строку позовної давності, з огляду на
те, що перебіг позовної давності щодо
стягнення відповідних сум за
несвоєчасну оплату природного газу
отриманого у жовтні 2011 року почався
14.11.2011року, за несвоєчасну оплату
природного газу отриманого у листопаді
2011 року - 14.12.2011року, за несвоєчасну
оплату природного газу отриманого у
грудні 2011 року - 14.01.2012року, а до вимог
про стягнення інфляційних збитків та 3 %
річних застосовується загальна
позовна давність у три роки.

Враховуючи встановлений судом факт
неналежного виконання відповідачем
договірних зобов'язань щодо своєчасної
оплати отриманого природного газу,
враховуючи, що право позивача щодо
стягнення з відповідача 3% річних та
інфляційних збитків передбачене
діючим законодавством України, строк
позовної давності для звернення до
суду з зазначеними вимогами позивачем
не пропущено, є правомірними,
обґрунтованими і підлягають
задоволенню позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача 3% річних в
межах заявленої до стягнення суми в
розмірі 104 579 грн. 24 коп., інфляційних
збитків в сумі 15 023 грн. 86 коп.,

В іншій частині позовних вимог щодо
стягнення 19 020 грн. 83 коп. інфляційних
збитків, суд відмовляє за
необґрунтованістю.

Таким чином правомірними,
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню є позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача 104 579 грн. 24 коп.
3% річних, 15 023 грн. 86 коп. інфляційних
збитків.

В іншій частині позовних вимог, зокрема
щодо стягнення 19 020 грн. 83 коп.
інфляційних збитків, 223 274 грн. 25 коп.
пені суд відмовляє на підставах
зазначених вище.

Виходячи з фактичних обставин даної
справи, враховуючи, що спір між
сторонами виник в результаті
неправомірних дій відповідача, а саме,
не своєчасної оплати отриманого
природного газу, відповідно до ст. ст. 44,
49 Господарського процесуального
кодексу України з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню
судовий збір в сумі 2 392 грн. 06 коп.
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Брок-Енергія" в особі Охтирської філії
товариства з обмеженою
відповідальністю "Брок-Енергія" (вул.
Снайпера, 13, м. Охтирка, Сумська область,
) на користь публічного
акціонерного товариства Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" (вул. Б. Хмельницького, 6, м.
Київ, 01001, ) 104 579 грн. 24
коп. 3% річних, 15 023 грн. 86 коп.
інфляційних збитків, 2 392 грн. 06 коп.
судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог -
у задоволенні позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28.05.2014року.

Суддя
Є.А. Жерьобкіна