ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
235-24-26_______________________________________________________________
________________________________________________________________________
______________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"27" травня 2014 р.
Справа № 911/1039/14

за позовом заступника прокурора
Чернігівської області в інтересах
держави в особі:

1) Державного агентства
автомобільних доріг України, м. Київ,

2) Дочірнього підприємства
«Чернігівський облавтодор» відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України», м. Чернігів

до відповідача приватного
підприємства «Будівельна компанія
«Славутич», м. Славутич

про стягнення 49781,51 грн.

Суддя О.В. Конюх

за участю представників сторін:

від прокурора: Сказко Р.І.,
посвідчення від 16.07.2013р. №018489;

від позивача 1: не з'явився;
від позивача 2:
не з'явився;

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Заступник прокурора Чернігівської
області, м. Чернігів звернувся до
господарського суду Київської області
з позовною заявою від 20.03.2014р. № 07/2-10-14 в
інтересах держави в особі Державного
агентства автомобільних доріг України
та Дочірнього підприємства
«Чернігівський облавтодор» відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України», м. Чернігів до
відповідача - приватного підприємства
«Будівельна компанія «Славутич», м.
Славутич Київської області, в якій
просить суд стягнути з відповідача
заборгованість в сумі 49781,51 грн. за
виконані роботи по влаштуванню
асфальтобетонного покриття за
договором від 08.07.2013р. № 08/7, в тому
числі: 45957,94 грн. основного боргу, 600,22
грн. інфляційних втрат, 604,38 грн.
процентів річних, 2618,97 грн. пені а також
покласти на відповідача судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між
позивачем 2 в особі філії «Коропський
райавтодор» (підрядник) та
відповідачем (замовник) було укладено
договір від 08.07.2013р. № 08/07, на виконання
умов якого позивачем 2 було виконано та
передано відповідачу за актом КБ-2в
роботи вартістю 65957,94 грн., які
відповідач оплатив частково в сумі
20000,00 грн., в результаті чого
прострочена заборгованість
відповідача перед позивачем 2
становить 45957,94 грн. У зв'язку із
простроченням грошового зобов'язання
прокурор просить суд також стягнути з
відповідача на користь позивача 2
передбачену договором пеню та
відповідно до ст. 625 ЦК України проценти
річних та інфляційні втрати.

Ухвалою від 31.03.2014р. порушено
провадження у справі № 911/1039/14 грн. та
призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні 15.04.2014р.
представники позивачів не з'явились.
Від відповідача надійшло клопотання
про відкладення розгляду справи.
Ухвалою від 15.04.2014р. розгляд справи було
відкладено на 29.04.2014р., про що присутні
представники були повідомлені
особисто під розпис, а відсутні
позивачі - шляхом направлення ухвали
рекомендованим листом з повідомленням.

28.04.2014р. від відповідача приватного
підприємства «Будівельна компанія
«Славутич» надійшов відзив на позов
від 22.04.2014р. № 92, в якому відповідач,
посилаючись на рішення
Конституційного Суду України від
08.04.1999р., просить суд залишити без
розгляду позовну заяву прокурора,
оскільки зазначений позов поданий
прокурором не в інтересах держави, а в
інтересах самостійного суб'єкта
господарської діяльності, який у
спірних відносинах не здійснював
владних управлінських функцій, і
доказів порушення інтересів держави
прокурором не подано.

Щодо зазначених тверджень суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 121 Конституції
України, ст. 36-1 Закону України "Про
прокуратуру" на прокуратуру покладено
представництво інтересів громадян і
держави в суді у випадках, передбачених
законом. Підставою представництва у
суді інтересів держави є наявність
порушень або загрози порушень
економічних, політичних та інших
державних інтересів внаслідок
протиправних дій (бездіяльності)
фізичних або юридичних осіб, що
вчинюються у відносинах між ними або з
державою.

Згідно з абзацом четвертим частини
першої статті 2 ГПК України
господарський суд порушує справи за
позовами прокурорів, які звертаються
до господарського суду в інтересах
держави. Частиною другою згаданої
статті передбачено, що у позовній заяві
прокурор самостійно визначає, в чому
полягає порушення інтересів держави,
та обґрунтовує необхідність їх
захисту, а також вказує орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах, за відсутності ж такого
органу або відсутності у нього
повноважень зазначає про це в позовній
заяві. Пункт 4 Рішення Конституційного
Суду України від 08.04.99 N 3-рп/99
передбачає, що інтереси держави можуть
збігатись повністю, частково або не
збігатись зовсім з інтересами
державних органів, державних
підприємств та організацій чи з
інтересами господарських товариств з
часткою державної власності у
статутному фонді.

Як вбачається з позовної заяви,
прокурор обґрунтував наявність
порушення інтересів держави тим, що
розвиток і вдосконалення транспорту
здійснюється відповідно до
національної програми з урахуванням
його пріоритету на основі досягнень
науково-технічного прогресу і
забезпечується державою. Позивач 2 -
Дочірнє підприємство «Чернігівський
облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна
компанія «Автомобільні дороги
України» створено відповідно до наказу
Державної служби автомобільних доріг
на державній власності ВАТ
«Автомобільні дороги України» і
неотримання коштів ДП «Чернігівським
облавтодором» за виконані роботи
порушує інтереси держави.

Відповідно до пункту 2 резолютивної
частини Рішення Конституційного Суду
України від 08.04.99 N 3-рп/99 зі справи за
конституційним поданням Вищого
арбітражного суду України та
Генеральної прокуратури України щодо
офіційного тлумачення положень статті
2 Арбітражного процесуального кодексу
України (далі - Рішення Конституційного
Суду України) під поняттям "орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах", зазначеним у частині
другій статті 2 Арбітражного
процесуального кодексу України,
потрібно розуміти орган державної
влади чи орган місцевого
самоврядування, якому законом надано
повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до пунктів 1, 3 Положення про
Державне агентство автомобільних
доріг України, затвердженого Указом
президента України від 13.04.2011р. № 456/2011,
позивач 1 - Державне агентство
автомобільних доріг України
(Укравтодор) є центральним органом
виконавчої влади, який забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
дорожнього господарства та управління
автомобільними дорогами. Серед
основних завдань Укравтодору є
організація реконструкції, ремонту та
утримання автомобільних доріг,
відповідного інженерного
облаштування.

Згідно до пунктів 1.3, 3.2, 6.1 Статуту
відкритого акціонерного товариства
«Державна акціонерна компанія
«Автомобільні дороги України»,
засновником та акціонером компанії є
держава в особі Державної служби
автомобільних доріг. Предметом
діяльності компанії є управління
підприємствами, виконання робіт з
будівництва, реконструкції, ремонту та
утримання автомобільних доріг, мостів,
інших споруд та елементів облаштування
доріг, будівництво об'єктів
соціально-побутової сфери Майно
компанії складається з сукупності
речей, майнових прав, інших цінностей, а
також майна, що перебуває в інших осіб,
за умовами, що власником такого майна є
компанія.

Відповідно до пунктів 1.2, 2.1, 3.2, 3.3
Положення про філію Коропський
райавтодор» Дочірнього підприємства
«Чернігівський облавтодор» ВАТ «ДАК
«Автомобільні дороги України», філія
Коропський райавтодор» є відособленим
підрозділом позивача 2 - Дочірнього
підприємства "Чернігівський
облавтодор" без права юридичної особи,
створена з метою забезпечення
економічних інтересів та задоволення
потреб держави, для чого здійснює
будівництво, ремонт та утримання
автомобільних доріг загального
користування, виконання відповідних
державних програм, проводить роботи з
будівництва, ремонтів та утримання
автомобільних доріг, мостів, інших
споруд та елементів обстановки доріг.
Для здійснення діяльності позивач 2 -
Дочірнє підприємство «Чернігівський
облавтодор» передає філії в оперативне
управління майно, що належить ВАТ «ДАК
«Автомобільні дороги України». Дочірнє
підприємство «Чернігівський
облавтодор» засноване ВАТ «ДАК
«Автомобільні дороги України» на
основі державного майна, переданого
йому засновником в господарське
відання (пункти 1.1, 3.2,4.2 Положення)

За таких обставин, враховуючи, що
"інтереси держави" є оціночним поняттям
у кожному конкретному випадку, суд
вважає, що прокурор достатньо
обґрунтував у позові, в чому полягає
загроза порушень інтересів держави в
даній справі та вірно визначив орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах, відповідно відсутні
підстави для залишення позову без
розгляду відповідно до пункту 1 частини
першої статті 81 ГПК України із
зазначених відповідачем підстав.

Розглянувши позов заступника
прокурора Чернігівської області, м.
Чернігів (далі по тексту - прокурор) в
інтересах держави в особі Державного
агентства автомобільних доріг України,
м. Київ (далі по тексту - Укравтодор) та
Дочірнього підприємства
«Чернігівський облавтодор» відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України», м. Чернігів (далі по
тексту - ДП «Чернігівський облавтодор»)
до відповідача - приватного
підприємства «Будівельна компанія
«Славутич», м. Славутич Київської
області (далі по тексту ПП «БК
«Славутич»), вислухавши пояснення
представників учасників провадження,
всебічно та повно вивчивши зібрані у
справі докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, зокрема з правочинів.

Майново-господарські зобов'язання між
суб'єктами господарювання виникають на
підставі договорів (стаття 179 ЦК
України) і сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначені умов договору (стаття 627 ЦК
України).

08.07.2013р. між ПП «БК «Славутич» (замовник)
та ДП «Чернігівський облавтодор» в
особі філії «Коропський райавтодор»
(підрядник) укладено договір підряду №
08/07 на виконання робіт (далі - Договір),
згідно якого замовник доручає, а
підрядник бере на себе зобов'язання
улаштувати асфальтобетонне покриття
та відмостки Нехаївської ЗОШ І-ІІІ
ступеню по вул. Центральна, 69
Коропського району Чернігівської
області. Згідно умов договору:

- вартість робіт становить 65957,94 грн. 100%
вартості робіт замовник сплачує
підряднику протягом 30 банківських днів
після підписання сторонами Акту
приймання виконаних будівельних робіт
(пункти 3.1, 3.3.1 Договору);

- у разі виявлення недоліків у роботі
замовник складає дефектний акт, в якому
фіксується дата виявлення дефекту і
дата щодо його ліквідації. Для участі у
складанні акта підрядник зобов'язаний
відрядити свого представника. Після
усунення недоліків підписується акт
приймання виконаних будівельних робіт,
на підставі якого здійснюється оплата
(пункти 7.3, 7.4 Договору);

- за прострочення оплати робіт замовник
сплачує підряднику пеню у розмірі 0,1%
від простроченої до сплати суми за
кожен день прострочення (пункт 8.2
Договору).

Відносини сторін за правовою природою
є договором будівельного підряду.

Відповідно до частини 2 ст. 317 ГК
України, загальні умови договорів
підряду визначаються відповідно до
положень Цивільного кодексу України
про договір підряду.

Згідно частин 1, 2 ст. 875 ЦК України, за
договором будівельного підряду
підрядник зобов'язується збудувати і
здати у встановлений строк об'єкт або
виконати інші будівельні роботи
відповідно до проектно-кошторисної
документації, а замовник
зобов'язується надати підрядникові
будівельний майданчик (фронт робіт),
передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх. Договір будівельного
підряду укладається на проведення
нового будівництва, капітального
ремонту, реконструкції (технічного
переоснащення) підприємств, будівель
(зокрема житлових будинків), споруд,
виконання монтажних,
пусконалагоджувальних та інших робіт,
нерозривно пов'язаних з
місцезнаходженням об'єкта.

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі статтею 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Відповідно до частини 1 ст.
530 ЦК України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно повинно бути виконано у цей строк.
Ця норма кореспондується з приписами
частини 1 статті 193 ГК України.

Позивач твердить, що обумовлені
Договором роботи позивачем виконано.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 853 ЦК
України замовник зобов'язаний прийняти
роботу, виконану підрядником
відповідно до договору підряду,
оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої заяви, він
втрачає право у подальшому посилатися
на ці відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі. Замовник,
який прийняв роботу без перевірки,
позбавляється права посилатися на
недоліки роботи, які могли бути
встановлені при звичайному способі її
прийняття (явні недоліки).

Згідно до частин 1, 2, 4 ст. 882 ЦК України
замовник, який одержав повідомлення
підрядника про готовність до передання
робіт, або етапу робіт, зобов'язаний
негайно розпочати їх прийняття.
Замовник організовує та здійснює
прийняття робіт за свій рахунок, якщо
інше не встановлено договором.
Передання робіт і прийняття їх
замовником оформляється актом,
підписаним обома сторонами.

Пунктом 99 постанови Кабінету Міністрів
України від 01.08.2005 №668 "Про затвердження
Загальних умов укладення та виконання
договорів підряду в капітальному
будівництві" визначено, що розрахунки
за виконані роботи проводяться на
підставі документів про обсяги
виконаних робіт та їх вартість.
Документи про виконані роботи та їх
вартість складаються і підписуються
підрядником та передаються замовнику.
Замовник перевіряє ці документи і в
разі відсутності зауважень підписує
їх. Після підписання документів
замовник зобов'язаний оплатити
виконані роботи.

До матеріалів справи залучено копію
підписаного представниками обох
сторін 13.08.2013р. та скріпленого
печатками обох сторін Акту приймання
виконаних будівельних робіт КБ-2в за
серпень 2013р. на загальну суму 65957,94 грн.,
та відповідної довідки про вартість
виконаних будівельних робіт КБ-3 від
13.08.2013р.

Суду не подано доказів того, що
замовник в порядку розділу 7 Договору
складав дефектний акт, або іншим чином
заявив підряднику про виявлені
недоліки або відступи від умов
договору.

За таких обставин судом встановлено
факт належного виконання підрядником
обумовлених договором від 08.07.2013р. № 08/07
будівельних робіт та прийняття їх
замовником без зауважень.

Відповідно до частини 1 ст. 854 ЦК України
якщо договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи або
окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної здачі
роботи за умови, що роботу виконано
належним чином і в погоджений строк,
або за згодою замовника - достроково.
Статтею 889 ЦК України до обов'язків
замовника закон відносить обов'язок
сплатити підрядникові встановлену
ціну після завершення усіх робіт чи
сплатити її частинами після завершення
окремих етапів робіт або в іншому
порядку, встановленому договором.

Пунктом 3.3.1 Договору від 14.03.2012р. № 14/03
сторони передбачили, що 100% вартості
робіт замовник сплачує підряднику
протягом 30 банківських днів після
підписання сторонами Акту приймання
виконаних будівельних робіт.

За таких обставин змістом зобов'язань
сторін є обов'язок позивача належним
чином у встановлений строк виконати
підрядні роботи, обумовлені договором,
що породжує обов'язок відповідача
прийняти роботи та за відсутності
виявлених недоліків та претензій
оплатити підряднику обумовлену
договором ціну.

До матеріалів справи позивачем подано
копії платіжних доручень, які свідчать
про оплату відповідачем виконаних
позивачем 2 будівельних робіт в сумі
20000,00 грн., а саме платіжні доручення:

від 15.07.2013р. № 761 на суму 10000,00 грн.;

від 16.07.2013р. № 779 на суму 10000,00 грн.

За таких обставин судом встановлено
факт порушення відповідачем своїх
зобов'язань за Договором, який полягає
в простроченні оплати виконаних
позивачем робіт, і станом на час
звернення прокурора з позовом до суду
заборгованість відповідача становила
сумі 65957,94 грн. - 20000,00 грн. = 45957,94 грн.

Разом із тим, відповідачем подано
засвідчене банком платіжне доручення
від 12.05.2014р. № 397, яке свідчить про
додаткову сплату частини основного
боргу після порушення провадження у
справі в сумі 5957,94 грн.

Відповідно до пункту 4.4 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.11.2011р. №18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції»
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку із
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК України),
зокрема у випадку припинення існування
предмета спору (наприклад, сплата суми
боргу, знищення спірного майна,
скасування оспорюваного акта
державного чи іншого органу), якщо між
сторонами у зв'язку з цим не залишилось
неврегульованих питань.

Таким чином, відповідно до пункту 11
частини першої ст. 80 ГПК України,
провадження у справі №911/1039/14 в частині
сплаченого основного боргу в розмірі
5957,94 грн. підлягає припиненню, у зв'язку
із відсутністю предмету спору.

За таких обставин вимога прокурора про
стягнення з відповідача основної
заборгованості в сумі 45957,94 грн. є
обґрунтованою та підлягає задоволенню
частково в сумі 65957,94 грн. - 20000,00 грн. -
5957,94 грн. = 40000,00 грн.

У зв'язку із простроченням
відповідачем основного грошового
зобов'язання позивач просить суд
стягнути з відповідача за період з
25.09.2013р. по 03.03.2014р. передбачену
договором пеню в сумі 2618,97 грн., а також
згідно ст. 625 ЦК України 3% річних в сумі
604,38 грн. та інфляційні втрати в сумі 600,22
грн. Щодо зазначених вимог суд зазначає
наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

У розумінні ст. 549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин
щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі.

Як вбачається з пункту 8.2 Договору,
сторони передбачили, що за порушення
замовником строків оплати, замовник
сплачує підряднику пеню у розмірі 0,1%
від простроченої до сплати суми за
кожен день прострочення.

Статтею 230 ГК України визначено, що
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми, які учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі неналежного виконання
господарського зобов'язання. Цією ж
статтею визначено види штрафних
санкцій - неустойка, штраф, пеня. При
цьому порядок нарахування та розмір
санкцій, які можуть бути встановлені
договором, встановлені частиною 4 ст. 231
ГК України: у відсотковому відношенні
до суми невиконаної частини
зобов'язання, в певній визначеній
грошовій сумі, у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок. Тому за загальним правилом
період обчислення пені починається з
наступного дня після дати, в якій
зобов'язання мало бути виконано.
Відповідно до частини 6 ст. 232 ГК
України, нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання зобов'язань
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано, якщо інше не встановлено
законом або договором. Інше Договором
від 08.07.2013р. № 08/07 не встановлено.

Згідно до частини 3 ст. 254 ЦК України
строк, що визначений місяцями, спливає
у відповідне число останнього місяця
строку.

Крім того, відповідно до ч. 6 статті 231 ГК
України штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно з ч. 2 статті 343 ГК України
платник грошових коштів сплачує на
користь одержувача цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Стаття 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачає, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
визначає, що розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Преамбула Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
визначає, що цей Закон регулює
договірні правовідносини між
платниками та одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань. Суб'єктами зазначених
правовідносин є підприємства, установи
та організації незалежно від форм
власності та господарювання, а також
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності. Дія цього
Закону не поширюється на порядок
нарахування та сплати пені, штрафних та
фінансових санкцій за несвоєчасну
сплату податків, податкового кредиту
та інших платежів до бюджетів усіх
рівнів і позабюджетних фондів,
передбачених чинним законодавством
України, а також на відносини, що
стосуються відповідальності суб'єктів
переказу грошей через платіжні
системи.

Таким чином договірні правовідносини
між платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовано Законом
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», який є спеціальним з
питань регулювання відносин щодо
відповідальності за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань, і має
пріоритетне застосування щодо
зазначених правовідносин сторін у
справі.

В зазначеному законі прямо вказано про
те, що розмір пені не може перевищувати
подвійну облікову ставку НБУ, а
відповідно до абзацу другого частини 3
ст. 6 ЦК України сторони в договорі не
можуть відступити від положень актів
цивільного законодавства, якщо в цих
актах прямо вказано про це.

Отже, яким би способом не визначався в
договорі розмір пені, він не може
перевищувати той розмір, який
установлено законом як граничний,
тобто за прострочення платежу за
договором може бути стягнуто лише пеню,
сума якої не перевищує ту, що обчислено
на підставі подвійної облікової ставки
Національного банку України.

Таку ж позицію підтримує і Верховний
суд України (постанова ВСУ від 24.10.2011р. у
справі № 25/187)

За таких обставин, розрахунок пені має
бути здійснений виходячи з подвійної
облікової ставки НБУ за кожен день
прострочення за шість місяців з
наступного дня, коли зобов'язання мало
бути виконано, а саме після спливу 30
банківських днів з дня підписання Акту
КБ-2в та Довідки КБ-3, тобто з 25.09.2013р. по
25.03.2014р.

Крім того, положеннями частини 2 ст. 625
ЦК України передбачено, що боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від
17.07.2012р. № 01-06/928/2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права» (з
посиланням на постанову Вищого
господарського суду України від
05.04.2011р. № 23/466 та на лист Верховного
суду України «Рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ
від 03.04.1997р. № 62-97р) зазначено, що сума
боргу з урахуванням індексу інфляції
повинна розраховуватися, виходячи з
індексу інфляції за кожен місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якійсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція). Передбачене
законом право кредитора вимагати
сплати боргу з урахуванням індексу
інфляції та процентів річних є
способами захисту його майнового права
та інтересу, суть яких полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові. Зазначену позицію
також підтримує і Верховний Суд
України (постанова Верховного суду
України від 23.01.2012р. у справі №37/64).

За таких обставин, на відміну від пені,
3% річних та інфляційні втрати
розраховуються за весь період
прострочення, а не за шість місяців,
незалежно від того чи був в якійсь
період індекс інфляції менше одиниці.

Прокурором до стягнення заявлено пеню,
річні та інфляційні за період з 25.09.2013р.
по 03.03.2014р. Відповідно до пункту 1.12
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» з огляду на
вимоги частини першої статті 47 і статті
43 Господарського процесуального
кодексу України господарський суд має
з'ясовувати обставини, пов'язані з
правильністю здійснення позивачем
розрахунку, та здійснити оцінку
доказів, на яких цей розрахунок
ґрунтується. У разі якщо відповідний
розрахунок позивачем здійснено
неправильно, то господарський суд з
урахуванням конкретних обставин
справи самостійно визначає суми пені
та інших нарахувань у зв'язку з
порушенням грошового зобов'язання, не
виходячи при цьому за межі визначеного
позивачем періоду часу, протягом якого,
на думку позивача, мало місце
невиконання такого зобов'язання, та
зазначеного позивачем максимального
розміру відповідних пені та інших
нарахувань.

За таких обставин, виходячи з
наступного розрахунку, який
здійснений, не виходячи за межі
заявленого прокурором періоду:

ДокументНалежить до сплати,
грн.Належна дата оплатиФактично
спла-чено, грн.Основний борг, грн.Період
простро-ченняПеня, грн..Інфля-ційні,
грн.3% річних, грн.Платіжне доручення №
761 15.07.1310000,00- 10000,00 Платіжне доручення
№ 799 16.07.1310000,00- 20000,00 Акт КБ-2в від
13.08.2013р.65957,9424.09.13 45957,9425.09.13 -
03.03.142618,97873,20604,38всього65957,94 20000,0045957,94
2618,97873,20604,38судом встановлено, що за
заявлений прокурором період з
відповідача на користь позивача 2
належить до стягнення пеня в сумі 2618,97
грн., 3% річних в сумі 604,38 грн. та
інфляційні втрати в сумі 873,20 грн.

Суд звертає увагу на те, що здійснення
часткової оплати відповідачем
платіжним дорученням від 12.05.2014р. № 397
суми основного боргу 5957,94 грн. не
впливає на розрахунок пені,
інфляційних та річних, оскільки
вказаний розрахунок прокурором
здійснено за період з 25.09.2013р. по
03.03.2014р., а оплата відповідачем
здійснена лише 12.05.2014р.

Прокурором заявлено до стягнення
інфляційні втрати в сумі 600,22 грн., і
заява про збільшення розміру позовних
вимог прокурором в порядку ст. 22 ГПК
України не подавалась. Суд, приймаючи
рішення, не може виходити за межі
позовних вимог, за таких обставин,
вимоги прокурора про стягнення з
відповідача на користь позивача 2
основного боргу, пені, 3% річних та
інфляційних втрат підлягають
задоволенню повністю в заявлених
сумах.

За таких обставин, повно та ґрунтовно
дослідивши наявні у справі докази,
перевіривши на відповідність закону та
дійсним обставинам справи розрахунки
заборгованості, суд вважає вимоги
прокурора обґрунтованими, законними та
такими, що підлягають задоволенню
частково. Суд приймає рішення про
стягнення з відповідача - приватного
підприємства «Будівельна компанія
«Славутич» на користь позивача 2 -
Дочірнього підприємства
«Чернігівський облавтодор» відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» заборгованості в
розмірі 43823,57 грн., в тому числі 40000,00 грн.
основного боргу, 2618,97 грн. пені, 600,22 грн.
інфляційних втрат та 604,38 грн. процентів
річних.

Суд припиняє провадження у справі на
підставі пункту 1-1 частини першої ст. 80
ГПК України в частині основного боргу в
сумі 5957,94 грн.

Частиною другою статті 49 ГПК
передбачено, що в разі, коли спір виник
внаслідок неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору. Зазначена
норма виступає процесуальною санкцією,
яка застосовується господарським
судом незалежно від того, чи заявлялося
відповідне клопотання заінтересованою
стороною. Передбачені нею наслідки
можуть наставати в разі неправомірної
бездіяльності винної особи, яка не
вжила заходів до поновлення порушених
нею прав і законних інтересів іншої
особи (зокрема, ухилялася від
задоволення її заснованих на законі
вимог), що змусило останню звернутися
за судовим захистом. Зазначеної
правової позиції дотримується і Вищий
господарський суд України в пункті 4.7
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
21.02.2013р. №7 «Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України». за
таких обставин, у зв'язку із
задоволенням позову суд покладає на
відповідача відшкодування судового
збору до державного бюджету в повному
обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. ст. 11, 253, 254, ч. 1 ст. 509, ст. ст. 525, 526, ч. 1
ст. 530, ст.ст. 546, 547, 549, 625, 627, 843, 844, 853, 854, 875,
882 Цивільного кодексу України, ст.ст. 179,
193, 230, 231, 232, 317, 321 Господарського кодексу
України, ст. ст. 22, 33, 34, 49, пунктом 1-1
частини першої ст. 80, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов заступника прокурора
Чернігівської області задовольнити
повністю.

2. Стягнути з приватного підприємства
«Будівельна компанія «Славутич» (07101,
Київська обл., м. Славутич, Київський
квартал 27, ідентифікаційний код 30334584)

на користь дочірнього підприємства
«Чернігівський облавтодор» відкритого
акціонерного товариства «Державна
акціонерна компанія «Автомобільні
дороги України» (14005, Чернігівська обл.,
м. Чернігів, вул. Київська 17,
ідентифікаційний код 32016315)

40000,00 грн. (сорок тисяч гривень нуль
копійок) основного боргу,

2618,97 грн. (дві тисячі шістсот
вісімнадцять гривень дев'яносто сім
копійок) пені,

604,38 грн. (шістсот чотири гривні
тридцять вісім копійок) 3% річних,

600,22 грн. (шістсот гривень двадцять дві
копійки) інфляційних втрат.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

3. Провадження у справі в частині
стягнення 5957,94 грн. припинити.

4. Стягнути з приватного підприємства
«Будівельна компанія «Славутич» (07101,
Київська обл., м. Славутич, Київський
квартал 27, ідентифікаційний код 30334584)

на користь державного бюджету України
(отримувач: ГУ ДКСУ у Київській області,
, банк отримувача: ГУ
ДКСУ у Київській області, рахунок:
3001, МФО: 821018)

1827,00 грн. (одну тисячу вісімсот двадцять
сім гривень нуль копійок) судового
збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Дане рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
статті 84 ГПК України.

Суддя
Конюх О.В.

Повний текст рішення підписано 28.05.2014р.