ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04.02.14р. Справа № 35/5005/3635/2012За
позовом Публічного акціонерного
товариства "Інноваційно-промисловий
банк", м. Харків в особі
Дніпропетровської філії Публічного
акціонерного товариства
"Інноваційно-промисловий банк", м.
Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю підприємства
"Машинобудівник", м.
Дніпропетровськ

про стягнення 12 810 431 грн. 73 коп. та
звернення стягнення на предмет іпотеки
та застави на суму 12 810 431 грн. 73 коп.

Суддя ЗАГИНАЙКО Т.В.

Представники:

від позивача: Єпрем'ян Л.В. -
представник, дов. від 27.09.2013р. №75;

Прохоров В.В. - представник,
дов. від 30.08.2012р. б/н (був присутній у
судовому засіданні 20.09.2012р.);

Щербаченко А.В. -
представник, дов. від 30.01.2014р. №92 (був
присутній у судовому засіданні
03.02.2014р.);

від відповідача: Дєлов В.В. -
представник, дов. від 12.05.2013р. б/н;

Сокол О.Ю. - представник,
дов. від 28.05.2012р. (був присутній у
судовому засіданні 20.09.2012р.).

СУТЬ СПОРУ:

Згідно із статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні було оголошено
перерви до 03.02.2014р. та до 04.02.2014р.

Позивач просить стягнути з відповідача
12 810 431 грн. 73 коп., що складає:
8 083 666 грн. 27 коп. - заборгованості по
кредиту, наданому згідно умов
кредитного договору від 16.02.2006р. №02-06,
та 4 726 765 грн. 46 коп. - заборгованості по
процентам, звернувши стягнення на
предмети іпотеки за договорами іпотеки
від 06.03.2006р. №01-06 та від 20.03.2006р. №03-06, а
також звернути стягнення на предмети
застави за договорами застави від
16.02.2006р. №16-06, від 22.02.2006р. №26-06, від
27.02.2006р. №17-06, №22-06 та № 21-06.

Відповідач у відзиві (вх.№29838/12 від
22.05.2012р.) просить відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі та вказує на об'єднання
позивачем декількох неоднорідних
вимог до одного відповідача, а також на
те, що останньою датою для звернення з
позовною заявою до відповідача мало
бути 10.04.2012р., в той час як позивач подав
заяву до суду 18.04.2012 року, і поважні
причини для поновлення позивачу
пропущеного строку відсутні.

Позивач у клопотанні (вх.№30035/12 від
23.05.2012р.) просить суд поновити строк
позовної давності, посилаючись на те,
що: - остаточний строк повернення
кредитних коштів сплив 10.04.2009р.,
позивачем 10.04.2012р. до канцелярії
господарського суду Дніпропетровської
області була подана позовна заява про
звернення стягнення в сумі 12
810 431 грн. 73 коп., але 11.04.2012 року суддею
Дубініним І.Ю. була винесена ухвала про
повернення позовної заяви без розгляду
по суті для усунення недоліків з
оформлення заяви та додатків; - 17.04.2012р.
Дніпропетровська філія ПАТ
"ІНПРОМБАНК" у стадії ліквідації
отримала ухвалу суду та, усунувши
недоліки, 18.04.2012р. за вих.№302/16-04
передала позовну заяву з додатками для
розгляду по суті.

Також позивач у доповненні (вх.№70061/13
від 19.11.2013р.) до клопотання про
відновлення строку подачі позову
просить клопотання від 23.05.2012р. №354/04
задовольнити, визнати поважним пропуск
строку позовної давності та поновити
його, посилаючись на те, що: - позивач та
його філії до 02.03.2012р. працювали у
режимі тимчасової адміністрації; - в
межах ліквідаційної процедури з
02.03.2012р. проводилась робота по
інвентаризації активів банку, всіх
кредитних справ, у тому числі по
дебіторської заборгованості, по
звільненню працівників банку, по
ліквідації філії в банку та передачі
всіх кредитних справ до головного
банку в м. Харкові; - ліквідатор
позивача прийняв повноваження
керівництва банку лише з 02.03.2012р; -
позивач в особі ліквідатора та/або
уповноважених ним осіб не мав
достатнього часу на своєчасну
підготовку та подачу позову до
відповідача раніше ніж остання дата
строку позовної давності - 10.04.2012р.; -
позивачем 10.04.2012р. до канцелярії
господарського суду Дніпропетровської
області була подана позовна заява про
звернення стягнення в сумі 12 810 431 грн. 73
коп., але 11.04.2012р. була винесена ухвала
про повернення позовної заяви без
розгляду; - повторно звернутися до суду
із вказаним позовом позивачу вдалося
лише 18.04.2013р.; - позивач зі свого боку
намагався вчинити дії щодо стягнення
заборгованості; - причини пропуску
строку позовної заяви не залежали від
позивача, тому є поважними.

Відповідач у заяві (вх№.70063/13 від
19.11.2013р.) просить застосувати до вимог
позивача строк позовної давності та
відмовити в задоволенні позовної
заяви, посилаючись на те, що: - останнім
днем звернення до суду з позовною
заявою про стягнення заборгованості за
умовами кредитного договору №02-06 є
11.04.2012р.; - звертаючись до суду 18.04.2012р. з
позовною заявою позивач пропустив
строк позовної давності.

Також відповідач у поясненнях
(вх.№73578/13 від 04.12.2013р.) вважає
неможливим здійснення доплати за
проведення судової експертизи,
оскільки фактично усі рахунки
відповідача є арештованими.

Позивач у клопотанні (вх.№77382/13 від
19.12.20213р.) просить розглянути позов по
суті за наявними в матеріалах справи
доказами та прийняти рішення за
результатами розгляду справи, а також
повідомляє, що у позивача немає
можливості виконати вимоги ухвали
господарського суду Дніпропетровської
області від 04.12.2013р., а саме здійснити
доплату за проведення судової
експертизи у сумі 6 808 грн. 00 коп.

Також позивач у поясненнях (вх.6810/14 від
29.01.2014р.) по порядку обліку та
формування заборгованості відповідача
зазначає про те, що: - відповідачем
повністю погашено нараховані проценти
за період з 16.02.2006р. по 29.01.2009р.; - позивач
відкрив відповідачу для кожного виду
валют два види рахунків 2069 для обліку
простроченої заборгованості за
процентами (один для несплачених
процентів до 30 днів; другий для
несплачених процентів понад 30 днів); -
проценти в євро, нараховані за період з
30.01.2009р. по 30.01.2012р., банк переносив у
зв'язку з несплатою спочатку на рахунок
0331 для обліку простроченої
заборгованості за процентами,
несплаченими до 30 днів, а після того як
дана заборгованість обліковувалась 30
днів її переносили на рахунок 0331
для обліку простроченої
заборгованості за процентами,
несплаченими понад 30 днів, де вони і
обліковуються станом на 05.04.2012р. у сумі
62 658,60 євро (див. вихідне сальдо рахунку
0331); - проценти в євро, нараховані
за період з 31.01.2012р. по 29.03.2012р., у
загальній сумі 3 376,36 євро, банк
переносив у зв'язку з несплатою на
рахунок 0331 для обліку
простроченої заборгованості за
процентами, несплаченими до 30 днів, де
вони і обліковуються станом на 05.04.2012р.

Відповідач у заяві (вх.№6812/14 від
29.01.2014р.) просить застосувати до вимог
позивача строк позовної давності та
відмовити в задоволенні позовної
заяви, посилаючись на те, що часу для
звернення до суду з відповідними
вимогами було достатньо, заявлені
позивачем обставини не є за можливе
вважати поважними.

Позивач у поясненнях (вх.№7977/14 від
04.02.2014р.) позовні вимоги просить
задовольнити у повному обсязі та
зазначає про те, що: - по нарахованим
процентам по гривневому кредиту та
доларовому кредиту також останні
оплати були здійснені 31.03.2009р.; -
фактично оплачені проценти за
доларовим кредитом складають суму в
розмірі 139 319, 21 дол. США, а
в гривневому 21 279 932, 42 грн.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу за допомогою
технічних засобів представниками
сторін заявлено не було.

У судовому засіданні було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

16.02.2006р. між Відкритим акціонерним
товариством „Інноваційно-промисловий
банк", як банком, та відповідачем -
Товариством з обмеженою
відповідальністю підприємством
„Машинобудівник", як позичальником,
було укладено кредитний договір №02-06
(надалі - Кредитний договір), відповідно
до пункту 1.1. якого банк зобов'язується
надати позичальнику кредит у розмірі
та на умовах, встановлених цим
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти за його
користування.

Згідно з абзацом 2 Загальних положень
Статуту позивача - Публічного
акціонерного товариства
„Інноваційно-промисловий банк"
рішенням Тимчасової адміністрації
30.12.2009р. (наказ від 30.12.2009р. №118-Б) у
зв'язку з приведенням Статуту Банку у
відповідність до норм Закону України
„Про акціонерні товариства" Відкрите
акціонерне товариство
„Інноваційно-промисловий банк"
змінило своє найменування на Публічне
акціонерне товариство
„Інноваційно-Промисловий банк".

Відповідно до умов пункту 1.2.
Кредитного договору (у редакції
додаткової угоди від 28.11.2008р. №08) кредит
надається у вигляді мультивалютної
відкличної відновлювальної кредитної
лінії окремими частинами (траншами), з
остаточним терміном повернення не
пізніше 10.04.2009р.; сторони погодили суму
ліміту кредитування і визначили його в
розмірі еквівалентному 1 200 000, 00
доларів США по курсу НБУ на день
укладення додаткової угоди №08 (курс на
28.11.2008, дол. США - 6,7418, евро - 8,696922) до
кредитного договору від 16.02.2006р. №02-06, з
умовою надання траншів у доларах США,
евро, гривні; при рості курсу валют
відповідно до гривні позичальник буде
зобов'язаний погасити суму перевищення
ліміту або подати до банку заяву на
збільшення ліміту з наданням
додаткового забезпечення.

Пунктом 1.3. Кредитного договору сторони
обумовили, що кредит надається
позичальнику для закупки товару та
поповнення обігових коштів, шляхом
перерахування коштів з позичкового
рахунку позичальника на поточні
рахунки постачальників, а також на
поточні рахунки позичальника в ВАТ
"Інпромбанк": у доларах США - №0331,
у євро - №0331, у гривні - №0331, у
тому числі для подальшої конвертації у
валюту платежу на міжбанківському
валютному ринку України та
використання валюти згідно з цільовим
призначенням кредиту; строк надання
позичальнику кредиту (першого траншу)
за цим договором - 16.02.2006р.

За умовами пункту 1.4 Кредитного
договору (у редакції Додаткової угоди
від 02.06.2008р. №07) за фактичне
використання кредиту позичальник
сплачує банку: у доларах США 15% річних, у
євро 15% річних, у гривні - 22% річних.

Згідно пункту 4.2 Кредитного договору
позичальник зобов'язується сплачувати
за користування кредитом нараховані
проценти за період, вказаний в пункті 3.4
цього договору, шляхом перерахування
грошових коштів на рахунки нарахованих
доходів у доларах США „0331, у євро
№331, у гривні №0331 в ВАТ
„Інпромбанк", МФО 306986, в останній
робочий день поточного місяця та в день
остаточного повернення кредиту.

У пункті 3.4 Кредитного договору
встановлено, що банк зобов'язується
щомісячно в останній робочий день
кожного місяця нараховувати відсотки
за користування кредитом методом
„факт/360" у доларах США і євро, методом
„факт/факт" - у гривні, за період з
останнього робочого дня попереднього
місяця по передостанній робочій день
поточного місяця (період нарахування);
якщо між сусідніми періодами
нарахування припадають вихідні або
святкові дні, нарахування процентних
доходів за ці дні проводиться у
наступному періоді нарахування; у день
остаточного повернення кредиту за
фактичною сумою заборгованості; у
січні місяці нарахування процентних
доходів здійснюється з 1 січня, у грудні
- по 31 грудня включно.

Пункт 2.1 Кредитного договору (у
редакції додаткової угоди від 20.03.2006р.
№04) встановлює, що в забезпечення по
кредиту надається:

• застава обладнання згідно договору
застави від 16.02.2006р. №16-06,

• порука згідно договору поруки від
16.02.2006р. №01-06,

• застава обладнання згідно договору
застави від 22.02.2006р. №26-06,

• застава товару в обігу згідно
договору застави від 27.02.2006р. №17-06,

• застава майнових прав на отримання
грошових коштів за договором від
11.01.2006р. №11/01-06, укладеним з ПП
„Балатон", згідно договору застави від
27.02.2006р. №21-06,

• застава автомобілів", згідно
договору застави від 27.02.2006р. №22-06,

• іпотека (магазин), що знаходиться м.
Дніпропетровськ, вул. Шолохова, 19,
згідно договору іпотеки від 06.03.2006р.
№01-06,

• іпотека торгівельного павільйону,
навіс ґанок, ґанки, що знаходяться
м. Дніпропетровськ, вул.
Маяковського 59-6, згідно договору
іпотеки від 20.03.2006р. №03-06; також для
виконання обов'язків по цьому договору
позичальник зобов'язується надати
необхідні документи, та укласти з
банком наступні договори іпотеки: -
магазину, що знаходиться м.
Дніпропетровськ, по вулиці Гомельська
59, - будівлі та споруди, що знаходяться в
м. Дніпропетровську по вулиці
Байкальській, будинок №9 та №9а.

Як вбачається в забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним Кредитним
договором між сторонами були укладені:

- договір від 16.02.2006р. №16-06 застави
майна, за умовами якого відповідач
передав позивачу в заставу обладнання,
що знаходиться за адресою: м.
Дніпропетровськ,
вул. Байкальська, 9 та 9-а, загальною
вартістю 3 682 000 грн. 00 коп., та яким
забезпечено вимоги позивача за
Кредитним договором у сумі,
еквівалентній 1 800 000, 00 дол. США;

- договір від 22.02.2006р. №26-06 застави
майна, за умовами якого відповідач
передав позивачу в заставу обладнання,
що знаходиться за адресою: м.
Дніпропетровськ,
вул. Байкальська, 9 та 9-а, загальною
вартістю 3 108 770 грн. 00 коп., та яким
забезпечено вимоги позивача за
Кредитним договором у сумі,
еквівалентній 1 800 000, 00 дол. США;

- договір від 27.02.2006р. №17-06 застави
товарів в обігу, за умовами якого
відповідач передав позивачу в заставу
товари в обігу, а саме: катанку, гвоздик
та проволку, що знаходяться за адресою:
м. Дніпропетровськ, вул. Байкальська,
9-а, загальною вартістю
1 756 392 грн. 20 коп., та яким
забезпечено вимоги позивача за
Кредитним договором у сумі
еквівалентній 1 800 000, 00 дол. США;

- договір від 27.02.2006р. №22-06 застави
автомобільного транспорту, за умовами
якого відповідач передав позивачу в
заставу транспортні засоби, що
знаходяться за адресою:
м. Дніпропетровськ, вул. Байкальська, 9
та 9-а, загальною вартістю
514 282 грн. 21 коп., та яким
забезпечено вимоги позивача за
Кредитним договором у сумі
еквівалентній 1 800 000, 00 дол. США;

- договір від 27.02.2006р. №21-06 застави
майнових прав, за умовами якого
відповідач передав позивачу в заставу
майнові права вимоги за зобов'язаннями,
які виникають за договором від 11.01.2006р.
№11/01-06, укладеним між відповідачем та
Приватним підприємством „Балатон", що
існують на момент укладення, так і тих,
що виникають в майбутньому, та
складають суму 488 400 грн. 00 коп., якими
забезпечено вимоги позивача за
Кредитним договором у сумі
еквівалентній 1 800 000, 00 дол. США;

- іпотечний договір (наступна іпотека)
від 06.03.2006р. №01-06, відповідно до якого
відповідач передав позивачу в іпотеку
вбудоване приміщення (магазин) на І
поверсі літ А-9, яке складається поз. 1-36,
загальною площею 450,2 кв.м., ганки аІ-аV,
розташоване за адресою:
Дніпропетровська область, м.
Дніпропетровськ, вул. Шолохова, буд. 19,
загальною вартістю 2 877 570 грн. 00 коп.,
яким забезпечено вимоги позивача за
Кредитним договором у сумі
еквівалентній 1 800 000, 00 дол. США;

- іпотечний договір від 20.03.2006р. №03-06,
відповідно до якого відповідач передав
позивачу в іпотеку торгівельний
павільйон, навіс-ґанок, ґанки,
розташовані за адресою:
Дніпропетровська область, м.
Дніпропетровськ, вул. Маяковського,
буд. 59-б, загальною вартістю 701 490 грн. 00
коп., яким забезпечено вимоги позивача
за Кредитним договором у сумі
еквівалентній 1 800 000, 00 дол. США.

Також 16.02.2006р. в забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним Кредитним
договором між позивачем, як кредитором,
та ОСОБА_6, як поручителем, було
укладено Договір поруки, за умовами
якого поручитель зобов'язався перед
кредитором відповідати за виконання
відповідачем у повному обсязі
зобов'язань, що випливають з Кредитного
договору, у сумі еквівалентній 1 800 000, 00
дол. США.

Як вбачається на виконання умов
Кредитного договору за період з 16.02.2006р.
по 31.03.2009р. позивачем відповідачу було
надано кредитні кошти у євро, гривні та
доларах США, а саме: • у євро у розмірі
170 343, 48 євро; • у гривні у розмірі 4 633 822
грн. 32 коп.; • у доларах США -
340 697,00 дол. США, що не спростовується
відповідачем.

З матеріалів справи також вбачається,
що відповідачем кредитні кошти в євро
та гривні було повернено частково, а
саме: в євро - 20.12.2006р. у сумі 33 000,00 євро
та у гривні - 24.03.2006р. у сумі 713 400 грн. 00
коп.

Отже, заборгованість відповідача по
Кредитному договору (тіло кредиту)
становить: • у євро - 137 343,48 євро; • у
гривні - 3 920 422 грн. 32 коп.; • у доларах
США - 340 697,00 дол. США.

За користування наданими кредитними
коштами позивачем відповідачу було
нараховано проценти, а саме: • за
користування кредитними коштами у євро
- 125 041,35 євро (з 27.02.2006р. по
29.03.2012р.); • за користування кредитними
коштами у гривні - 5 005 003 грн. 61 коп. (з
16.02.2006р. по 29.03.2012р.); • за користування
кредитними коштами у доларах США - 303
126,87 доларів США (з 16.02.2006р. по 29.03.2012р.).

Як вбачається з матеріалів справи та не
спростовано сторонами відповідачем
було погашено частково проценти, а
саме: • у євро проценти, нараховані за
період з 27.02.2006р. по 29.01.2009р., погашені
повністю у сумі 59 006,39 євро у період з
27.02.2006р. по 31.03.2009р.; • у гривні проценти,
нараховані за період з 16.02.2006р. по
29.01.2009р., погашені повністю у сумі 2 279 932
грн. 42 коп. у період з 16.02.2006р. по 31.03.2009р.;
• у доларах проценти, нараховані за
період з 16.02.2006р. по 29.01.2009р., погашені
повністю у сумі 139 319, 21 дол. у період з
16.02.2006р. по 31.03.2009р.

Таким чином, сума несплачених
процентів, нарахованих за період з
30.01.2009р. по 29.03.2012р., становить: • у євро -
66 034, 96 євро; • у гривні - 2 725 071 грн. 19
коп.; • у доларах США - 163 807, 66 дол. США.

Отже, станом на 05.04.2012р. загальна
заборгованість за кредитом та
процентами складає: • у євро - 203 378, 44
євро; • у гривні - 6 645 493 грн. 51 грн.; • у
доларах США - 504 504, 66 дол. США, що
у гривневому еквіваленті, виходячи з
офіційного курсу НБУ, встановленому на
05.04.2012р., складає 12 810 431 грн. 73 коп.

Як вбачається ухвалою господарського
суду Дніпропетровської області від
20.09.2012р. для вирішення питань, які
потребують спеціальних знань, у справі
№35/5005/3635/2012 було призначено судову
експертизу, проведення якої доручено
Дніпропетровському науково-дослідному
інституту судових експертиз (49000, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна Леніна,
17).

У зв'язку з поверненням матеріалів
справи №35/5005/3635/2012 з експертної
установи без висновку
судово-економічної експертизи №3639/3640-12
у зв'язку з відсутністю доплати за
проведення судової експертизи у сумі 6
808 грн. 00 коп. ухвалою господарського
суду Дніпропетровської області від
21.10.2013р. провадження у справі
№35/5005/3635/2012р. було поновлено та
зобов'язано відповідача надати докази
в підтвердження здійснення доплати за
проведення судової експертизи у сумі 6
808 грн. 00 коп.

Відповідач у письмових поясненнях
(вх.№73578/13 від 04.12.2013р.) повідомив, що, з
огляду на те, що фактично всі рахунки
відповідача є арештованими, здійснення
доплати за проведення судової
експертизи є неможливим у зв'язку з чим
ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 21.10.2013р.
у справі №35/5005/3635/2012р. було зобов'язано
позивача надати докази в підтвердження
здійснення доплати за проведення
судової експертизи у сумі 6 808 грн. 00 коп.

Проте, позивач у клопотанні (вх.№77382/13
від 19.12.2013р.) повідомив, що у позивача
немає можливості виконати вимоги
ухвали господарського суду
Дніпропетровської області від 04.12.2013р.,
а саме здійснити доплату за проведення
судової експертизи у сумі
6 808 грн. 00 коп., тому просив розглянути
позов по суті за наявними в матеріалах
справи доказами та прийняти рішення за
результатами розгляду справи.

Дослідивши надані сторонами до
матеріалів справи документальні
докази стосовно руху коштів по
кредитних рахунках у їх сукупності, суд
вважає доведеним факт отримання
відповідачем від позивача грошових
коштів на виконання умов Кредитного
договору від 16.02.2006р. №02-06, граничний
строк повернення яких сплинув 10.04.2009р.,
та факт неповернення відповідачем цих
коштів зі сплатою відсотків за час їх
використання на умовах зазначеного
Кредитного договору, внаслідок чого
утворилась заборгованість за тілом
кредиту у розмірі: • у гривні - 3 920 422
грн. 32 коп., • у євро - 137 343 грн. 48 євро, у
доларах США - 340 697, 00 дол. США, а за
процентами: • у гривні -
2 725 071 грн. 19 коп.; • у євро - 66 034,
96 євро; • у доларах США - 163 807, 66 дол.
США.

Відповідно до частини 1 статті 530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

На момент розгляду справи доказів
погашення заборгованості по кредиту та
по відсоткам за користування
кредитними коштами перед позивачем
відповідачем не надано.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до вимог договору та вимог
Цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 193
Господарського кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору; не
допускається одностороння відмова від
виконання зобов'язань; кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу;
порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до частини 1 статті 1054
Цивільного кодексу України, за
кредитним договором банк
зобов'язується надати кредит
позичальнику у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Однак суд вважає, що позовні вимоги
позивача про примусове стягнення з
відповідача зазначеної заборгованості
по кредиту та по відсоткам за
користування кредитними коштами
задоволенню не підлягають з наступних
підстав:

- згідно статті 256 Цивільного кодексу
України, позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу;

- стаття 257 Цивільного кодексу України
визначає, що загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки;

- перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина 1 статті 261
Цивільного кодексу України);

- як вже встановлено судом, граничним
строком повернення кредитних коштів є
10.04.2009р.;

- таким чином, строк позовної давності
для стягнення вказаної вище
заборгованості по кредиту та по
відсоткам за користування кредитними
коштами становить до 10.04.2012р.;

- позовна заява, яка є предметом
розгляду у даній справі, надійшла до
суду 18.04.2012р.;

- отже, позов, який є предметом розгляду
у даній справі був пред'явлений до суду
після спливу трирічного строку з дати,
яка була визначена в умовах Кредитного
договору як граничний строк виконання
відповідачем своїх зобов'язань;

- у клопотанні про поновлення строку
позовної давності позивач посилається
на те, що 10.04.2012р. до канцелярії
господарського суду Дніпропетровської
області ним був поданий позов до
відповідача із вимогами про звернення
стягнення в сумі 12 810 431 грн. 73 коп., але
ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 11.04.2012р.
про повернення позовної заяви без
розгляду зазначений позов був
повернутий суддею Дубиніним І.Ю. для
усунення недоліків з оформлення заяви
та її додатків, ця ухвала була отримана
Дніпропетровською філією Публічного
акціонерного товариства „Інпромбанк"
у стадії ліквідації 17.04.2012р. і після
усунення недоліків була передана
18.04.2012р. для її розгляду по суті до
господарського суду; - позивач до
02.03.2012р. працював у режимі тимчасової
адміністрації;

- згідно частин 1 і 2 статті 264 Цивільного
кодексу України, перебіг позовної
давності переривається вчиненням
особою дії, що свідчить про визнання
нею свого боргу або іншого обов'язку;
позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного
або кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач;

- згідно пункту 4.4.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013р. №10 „Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів" у
дослідженні обставин, пов'язаних із
вчиненням зобов'язаною особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку (частина перша
статті 264 Цивільного кодексу України),
господарському суду необхідно у
кожному випадку встановлювати, коли
конкретно вчинені боржником
відповідні дії, маючи на увазі, що
переривання перебігу позовної
давності може мати місце лише в межах
строку давності, а не після його спливу;
до дій, що свідчать про визнання боргу
або іншого обов'язку, можуть, з
урахуванням конкретних обставин
справи, належати: визнання пред'явленої
претензії; зміна договору, з якої
вбачається, що боржник визнає
існування боргу, а так само прохання
боржника про таку зміну договору;
письмове прохання відстрочити сплату
боргу; підписання уповноваженою на це
посадовою особою боржника разом з
кредитором акта звірки
взаєморозрахунків, який підтверджує
наявність заборгованості в сумі, щодо
якої виник спір; письмове звернення
боржника до кредитора щодо
гарантування сплати суми боргу;
часткова сплата боржником або з його
згоди іншою особою основного боргу
та/або сум санкцій; при цьому якщо
виконання зобов'язання передбачалося
частинами або у вигляді періодичних
платежів і боржник вчинив дії, що
свідчать про визнання лише певної
частини (чи періодичного платежу), то
такі дії не можуть бути підставою для
переривання перебігу позовної
давності стосовно інших (невизнаних)
частин платежу; вчинення боржником дій
з виконання зобов'язання вважається
таким, що перериває перебіг позовної
давності, лише за умови, коли такі дії
здійснено уповноваженою на це особою,
яка представляє боржника у відносинах
з кредитором у силу закону, на підставі
установчих документів або довіреності;
бездіяльність боржника (наприклад,
неоспорювання ним безспірного
списання коштів, якщо така можливість
допускається за законом або договором)
не свідчить про переривання перебігу
позовної давності, оскільки таке
переривання можливе лише шляхом
вчинення дій; визнання боржником
основного боргу, в тому числі і його
сплата, саме по собі не є доказом
визнання ним також і додаткових вимог
кредитора (зокрема, неустойки,
процентів за користування коштами), а
так само й вимог щодо відшкодування
збитків і, відтак, не може вважатися
перериванням перебігу позовної
давності за зазначеними вимогами;
визнання боржником свого боргу після
спливу позовної давності не свідчить
про переривання перебігу такої
давності;

- за змістом частини другої статті 264
Цивільного кодексу України
переривання перебігу позовної
давності шляхом пред'явлення позову
матиме місце у разі не будь-якого
подання позову, а здійсненого з
додержанням вимог процесуального
закону, зокрема, статей 54, 56, 57
Господарського процесуального
кодексу; тому якщо господарським судом
у прийнятті позовної заяви відмовлено
(стаття 62 Господарського
процесуального кодексу) або її
повернуто (стаття 63 названого Кодексу),
то перебіг позовної давності не
переривається (абзац 1 пункту 4.4.2.
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013р. №10 „Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів");

- отже, в силу вищенаведених приписів,
обставин, які об'єктивно перешкоджали
позивачу у своєчасному зверненні до
суду, позивачем не наведено та
відповідними доказами не підтверджено;

- при цьому слід зазначити, що як
вбачається з матеріалів справи,
остання оплата за Кредитним договором
була здійснена по нарахованим
процентам 31.03.2009р.;

- таким чином, позивач звернувся до
господарського суду із позовом до
відповідача у даній справі (18.04.2012р.) із
пропуском загальної позовної давності
у три роки, який сплинув 10.04.2012р.;

- частина 3 статті 267 Цивільного кодексу
України визначає, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення;

- як вбачається відповідачем заявлено
про застосування позовної давності до
пред'явлених позивачем вимог (заява,
а.с. 94-95, а.с.164-165);

- сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина 4 статті 267 Цивільного кодексу
України);

- як встановлює стаття 266 Цивільного
кодексу України, зі спливом позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо);

- оскільки предметом позовних вимог у
даній справі є як основна вимога
позивача до відповідача про стягнення
грошових коштів, тобто спонукання до
виконання в натурі зобов'язань
останнього з повернення суми кредиту,
так і додаткові вимоги про сплату
процентів за користування кредитними
грошовими коштами, слід визнати що
позовна давність спливла і до цих
додаткових вимог позивача;

- стаття 589 Цивільного кодексу України
визначає, що у разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави;

- згідно пункту 1 частини 1 статті 593
Цивільного кодексу України, право
застави припиняється, зокрема, у разі
припинення зобов'язання, забезпеченого
заставою;

- стаття 17 Закону України „Про іпотеку"
також визначає, що припинення
основного зобов'язання є підставою для
припинення іпотеки.

Враховуючи на те, що решта позовних
вимог Позивача в частині про звернення
стягнення на предмет іпотеки за
договором іпотеки та про звернення
стягнення на предмет застави за
договором застави - є похідними
вимогами від вимог позивача про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, в забезпечення виконання
якого ці договори іпотеки та застави
були укладені, які визнані судом
такими, що задоволенню не підлягають
через сплив позовної давності для їх
захисту, то суд вважає, що вимоги
позивача про звернення стягнення на
предмет іпотеки та заставлене майно
також слід визнати такими, що не
підлягають захисту через сплив
позовної давності, а відтак у їх
задоволенні відмовити.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати у частині сплати судового
збору у справі слід віднести за рахунок
позивача.

Щодо витрат відповідача на оплату
судової економічної експертизи, то суд
вважає за необхідне виключити ці
грошові кошти зі складу судових витрат
у даній справі, оскільки висновок цієї
експертизи не був наданий суду з вини
відповідача, а відтак ці витрати
відшкодуванню за рахунок позивача не
підлягають.

Керуючись статтями 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок
позивача.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення
десятиденного строку з дня його
підписання.

СУДДЯ
Т.В. ЗАГИНАЙКО

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 84 ГПК
України,

"10" лютого 2014р.