номер провадження справи 23/19/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2014
Справа № 908/1434/14

Господарський суд Запорізької області
у складі судді Шевченко Т.М., при
секретарі Ракович С.І.,

за участю:

представника позивача - Дужака К.О.,
довіреність б/н від 01.03.2014;

представника відповідача - Денисюк О.С.,
довіреність № 10-ГП від 07.05.2013;

розглянув матеріали справи № 908/1434/14

за позовом: Державного
науково-дослідного інституту
спеціального зв'язку та захисту
інформації, м. Київ,

до відповідача: Запорізького
державного підприємства
«РАДІОПРИЛАД», м. Запоріжжя,

про стягнення 21155,78 грн.

СУТЬ СПОРУ:

28.04.2014 до господарського суду
Запорізької області звернувся
Державний науково-дослідний інститут
спеціального зв'язку та захисту
інформації (скорочено - ДержНДІ
Спецзв'язку, позивач у справі) з
позовною заявою до відповідача -
Запорізького державного підприємства
«РАДІОПРИЛАД» (скорочено - ЗДП
«РАДІОПРИЛАД») про стягнення 21155,78 грн.
боргу, з яких: 15550,27 грн. основного боргу,
373,20 грн. інфляційних втрат, 894,78 грн.
трьох процентів річних, 4337,53 грн. пені.
Судові витрати по сплаті судового
збору в розмірі 1827,00 грн. позивач
просить покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 30.04.2014 у справі
№ 908/1434/14 прийнято позовну заяву до
розгляду та порушено провадження у
справі, присвоєно справі номер
провадження - 23/19/14, призначено судове
засідання на 19.05.2014.

Позовні вимоги мотивовані обставинами,
викладеними у позовній заяві (з
врахуванням письмових пояснень
вх.№09-06/10310 від 19.05.2014) та обґрунтовані
умовами договору про надання послуг
№107-17 від 29.03.2011, приписами ст.ст. 11, 509, 525,
526, 625 Цивільного кодексу України (далі -
ЦК України), ст.ст. 180, 193, 224
Господарського кодексу України (далі -
ГК України), ст.ст. 1, 2, 54-57
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України).

Позивач на заявлених позовних вимогах
наполягає, з підстав, зазначених у
позові, просить їх задовольнити у
повному обсязі. Нарахування пені
вважає обґрунтованим, оскільки
мораторій на задоволення вимог
кредиторів не розповсюджується на
поточні вимоги кредиторів.

Відповідач, з підстав, викладених у
письмовому відзиву (вх.№09-06/10247 від
16.05.2014), заперечує проти позову в
частині стягнення пені в розмірі 4337,53
грн., мотивуючи тим, що в силу ст. 12
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (попередня
редакція) під час дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів не
здійснюється нарахування неустойки
(штрафу, пені). В цій частині позову
просить відмовити. Проти іншої частини
позову не заперечує, просить
задовольнити позов частково.

За клопотанням представників сторін
розгляд справи здійснювався без
застосування засобів фіксації
судового процесу.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 19.05.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та
вислухавши пояснення представників
сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

29.03.2011 між відповідачем (ЗДП
«РАДІОПРИЛАД», Замовник) та позивачем
(ДержНДІ Спецзв'язку, Виконавець)
укладено договір про надання послуг
щодо проведення досліджень у сфері
криптографічного захисту інформації
виробу «Опір-Е» ЯГ2.008.136 № 107-17 (далі -
Договір). За умовами Договору
відповідач замовляє, а позивач бере на
себе зобов'язання виконання робіт з
надання послуг щодо проведення
експертних досліджень у сфері
криптографічного захисту інформації
виробу «Опір-Е» ЯГ2.008.136, розробленого
ЗДП «РАДІОПРИЛАД» (п.1.1 Договору).

В пункті 2.1 Договору обумовлено, що
загальна вартість робіт складає 31100,54
грн., у тому числі ПДВ 20%: 5183,42 грн.

Відповідно до п. 2.3 Договору, перед
початком робіт протягом 10 днів від дати
підписання Договору Замовник здійснює
попередню оплату в розмірі 50 % вартості
послуг, зазначеної в п. 2.1.

Згідно із п. 2.4 Договору, остаточний
розрахунок здійснюється Замовником
протягом трьох банківських днів від
дати підписання Сторонами акту
здавання-приймання наданих послуг.

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, визначених пунктами 2.3 та
2.4 Договору, Замовник сплачує Виконавцю
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного Банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого
зобов'язання.

Згідно з Актом приймання-здачі наданих
послуг № 4 від 13.02.2012, підписаного,
відповідно, Замовником (відповідачем у
справі) 25.01.2012, та Виконавцем (позивачем)
- 21.12.2011, вартість послуг складає 31100,54
грн., сума авансу - 15550,27 грн., сума, що
підлягає перерахуванню - 15550, 27 грн.

В порушення умов Договору відповідач
не здійснив остаточний розрахунок із
позивачем, суму 15550,27 грн., у встановлені
Договором строки, не перерахував.

На час розгляду справи, 19.05.2014, борг є
несплаченим.

Стягнення з відповідача 21155,78 грн.
боргу, з яких: 15550,27 грн. основного боргу,
373,20 грн. інфляційних втрат, 894,78 грн.
трьох процентів річних, 4337,53 грн. пені є
предметом розгляду у даній справі.

Проаналізувавши фактичні обставини
справи, оцінивши представлені докази,
заслухавши представників сторін, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню, з наступних
підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утримуватися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Правовідносини сторін є
господарськими, що виникли з договору
про надання послуг.

За договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов'язання (стаття 901 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо
договором передбачено надання послуг
за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

В Договорі сторонами обумовлено, що
послуги надаються на платній основі.
Вартість послуг складає 31100,54 грн.
Оплата послуг передбачає
перерахування авансу в розмірі 50%
вартості послуг. Остаточний розрахунок
здійснюється Замовником протягом
трьох банківських днів від дати
підписання Сторонами акту
здавання-приймання наданих послуг
(розділ 2 Договору).

Судом встановлено, що відповідачем
(Замовником послуг) акт приймання-здачі
наданих послуг № 4 від 13.02.2012 підписаний
25.01.2012.

За умовами Договору (п.2.4) протягом
трьох банківських днів відповідач мав
оплатити вартість послуг в сумі 15550,00
грн.

Отже, остатнім днем оплати є 30.01.2012 (з
врахуванням неробочих днів: 28.01.2012 та
29.01.2012).

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 629 ЦК
України та ст. 193 ГК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами, а
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідач своє зобов'язання щодо
оплати наданих послуг, всупереч вимог
закону та умов Договору, належним чином
не виконав.

Внаслідок неналежного виконання своїх
договірних зобов'язань у відповідача
утворилась заборгованість в сумі 15550,00
грн.

На час розгляду справи борг є
несплаченим.

Враховуючи вимоги ст. 599 ЦК України,
згідно з якою зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином, суд приходить до
висновку про доведеність заявлених
позивачем вимог про стягнення 15550,00 грн.
боргу згідно Договору, і, з огляду на
викладені норми законодавства, вбачає
підстави для їх задоволення.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне
виконання зобов'язання, покладаються
додаткові юридичні обов'язки, в тому
числі передбачені статтею 625 ЦК
України.

Частиною 2 статті 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи встановлений факт
несвоєчасного виконання грошових
зобов'язань за Договором, вимоги про
стягнення з відповідача інфляційних
втрат та трьох процентів річних є
нормативно обґрунтованими, доведеними
та підлягають задоволенню.

Втім, перевіривши правильність
розрахунку сум трьох процентів річних,
судом встановлено, що стягненню
підлягає 894,76 грн. за період з 31.01.2012 по
31.12.2013, замість невірно нарахованих
позивачем 894,78 грн. В задоволенні вимог
про стягнення 00,02 грн. трьох процентів
річних слід відмовити, як заявленої
необґрунтовано.

Також перевіривши розрахунок суми
інфляційних втрат, судом встановлено,
що стягненню підлягає 14,38 грн. за період
з лютого 2012 року по грудень 2013 року, з
огляду на таке.

В пункті 3.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 14 від
17.12.2013 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» зазначено, що
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть
враховуватися рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ,
викладені в листі Верховного Суду
України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа
вміщено в газеті «Бізнес» від 29.09.97 N 39, а
також в інформаційно-пошукових
системах «Законодавство» і «Ліга».

Оскільки платіж мав бути здійснений у
січні 2012 року (останнім днем оплати є
30.01.2012), індекс інфляції слід
розраховувати з лютого 2012 року, а не з
січня 2012 року, як невірно вказує
позивач.

Також у розрахунок слід включити
травень-серпень 2012 року, листопад 2012
року, лютий 2013 року, липень-серпень 2013
року, тобто ті місяці, в яких мала місце
дефляція.

При здійснені розрахунку, виходячи з
зазначеного періоду часу і беручи до
уваги дефляцію, сума інфляційних втрат
складає 14,38 грн. У зв'язку із цим в
задоволенні вимог про стягнення 358,82
грн. слід відмовити, як заявленої
необґрунтовано.

Щодо вимог про стягнення пені в сумі
4337,53 грн. суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України передбачено,
що нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, визначених пунктами 2.3 та
2.4 Договору, Замовник сплачує Виконавцю
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного Банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого
зобов'язання.

Згідно з розрахунком позивача розмір
пені за період з 31.01.2012 по 31.12.2013 складає
4337,53 грн.

Втім, суд вважає необґрунтованим
нарахування позивачем пені, виходячи з
такого.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 08.07.2009 порушено
провадження у справі №26/48/09 про
банкрутство ЗДП «РАДІОПРИЛАД», введено
мораторій на задоволення вимог
кредиторів.

Відповідно до положень Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції, що діяла на час порушення
провадження у справі про банкрутство)
позивач (ДержНДІ Спецзв'язку) має
статус поточного кредитора по
відношенню до боржника (відповідача у
даній справі), виходячи з того, що сума
пені нарахована позивачем за
невиконання зобов'язань, які виникли
після порушення справи про банкрутство
ЗДП «РАДІОПРИЛАД».

Статтею 1 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції, що діяла на час порушення
провадження у справі про банкрутство)
передбачено, що мораторій на
задоволення вимог кредиторів - це
зупинення виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів),
застосованих до прийняття рішення про
введення мораторію.

Згідно із абзацом другим частини
четвертої статті 12 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції, що діяла на час порушення
провадження у справі про банкрутство),
протягом дії мораторію на задоволення
вимог кредиторів: забороняється
стягнення на підставі виконавчих
документів та інших документів, за
якими здійснюється стягнення
відповідно до законодавства; не
нараховуються неустойка (штраф, пеня),
не застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Тобто, вказана норма встановлює
загальну заборону на нарахування
штрафу і пені протягом часу дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів. Зміст цієї заборони не
пов'язаний з визначенням поняття
мораторію і не обмежений ним. Заборона
чинна протягом дії мораторію. Тому
неустойка за невиконання грошових
зобов'язань не нараховується в силу
прямої заборони законом, безвідносно
до часу їх виникнення.

З наведеного слідує, що боржник повинен
виконувати зобов'язання, що виникли
після введення мораторію, але за їх
невиконання або неналежне виконання
пеня та штраф не нараховуються.

Враховуючи, що пеня в період дії
мораторію не нараховуються, то вона і
не підлягає стягненню з відповідача.

З огляду на вищевикладене, в позові про
стягнення 4337,53 грн. пені слід відмовити.

Приймаючи рішення в цій частині, суд
враховує постанову Верховного Суду
України від 12 березня 2013 року у справі
№ 3-71 гс 12, прийняту за наслідками
розгляду заяви про перегляд судових
рішень господарських судів з підстав,
передбачених статтею 11116 ГПК України.

Судові витрати покладаються на сторони
пропорційно задоволеним вимогам,
відповідно до статті 49 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Запорізького державного
підприємства «РАДІОПРИЛАД» (69600, м.
Запоріжжя, пр. Леніна, 3,
ідентифікаційний код - 14313317) на користь
Державного науково-дослідного
інституту спеціального зв'язку та
захисту інформації (03142, м. Київ, Максима
Залізняка, 6, ідентифікаційний код -
34732331) 15550 (п'ятнадцять тисяч п'ятсот
п'ятдесят) грн. 00 коп. боргу, 14
(чотирнадцять) грн. 38 коп. інфляційних
втрат, 894 (вісімсот дев'яносто чотири)
грн. 76 коп. трьох процентів річних, 1421
(одну тисячу чотириста двадцять одну)
грн. 40 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В решті вимог про стягнення 00,02 грн.
трьох процентів річних, 358,82 грн.
інфляційних втрат, 4337,53 грн. пені
відмовити.

Повне рішення складено 21.05.2014.

Суддя
Т.М. Шевченко