ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

22.05.2014 р. №917/1924/13

За заявою Обласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства "Лубнитеплоенерго" № 1-17/999
від 07.05.2014 р. (вх. № 5976 від 12.05.2014р.) про
розстрочку виконання рішення у справі
№ 917/1924/13-

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", вул.
Шолуденка, 1, м. Київ, 04116

до Обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
"Лубнитеплоенерго", вул. Чкалова, 17, м.
Лубни, Полтавська обл., 37500

про стягнення 715 076,83 грн.,

Суддя Ківшик О.В.

Представники :

від позивача: Яковенко П.А., довіреність
№ 43/10 від 30.12.2012 р., паспорт СН № 374188,
виданий Минівським РВ ГУМВС України в
м. Києві 05.12.1996 р.;

від заявника (відповідача): Таращенко
В.І., довіреність № 1-17/60 від 03.01.2013 р.,
паспорт КН № 278689, виданий Лубенським
МРВ УМВС України в Кіровоградській
області 27.11.1996 р..

Суть спору : розглядається заява
Обласного комунального виробничого
підприємства теплового господарства
"Лубнитеплоенерго" про розстрочку
виконання рішення у справі № 917/1924/13.

Представник заявника (боржника,
відповідача) - Обласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства "Лубнитеплоенерго" - у
судовому засіданні підтримав заяву
про розстрочку виконання рішення та
просить суд її задовольнити.

Представник позивача (стягувача) -
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" - заперечив проти
задоволення заяви про розстрочку
виконання рішення за обґрунтуванням,
наведеним у письмових запереченнях №
31/10-300 від 15.05.2014 р. (вх. № 6335 від 19.05.2014 р.).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши надані докази, суд

встановив :

Рішенням господарського суду
Полтавської області від 10.12.2013 р. у
справі № 917/1924/13 задоволено позовні
вимоги Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" в частині стягнення
на її користь з Обласного комунального
виробничого підприємства теплового
господарства "Лубнитеплоенерго" 139 575,01
грн. пені, 22 775,86 грн. інфляційних втрат,
77 359,03 грн. трьох процентів річних та 7
585,70 грн. витрат по сплаті судового
збору, в частині позовних щодо
стягнення 139 575,00 грн. пені у позові
відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 27.02.2014 р. у
справі № 917/1924/13
апеляційну скаргу залишено без
задоволення, рішення господарського
суду Полтавської області від 10.12.2013 р. у
даній справі залишено без змін.

Оскільки рішення господарського суду
Полтавської області у справі № 917/1924/13 в
установленому законом порядку
відповідно до ст. 85 ГПК України 27.02.2014 р.
набрало законної сили, 17.03.2014 р. на
виконання рішення господарського суду
Полтавської області від 10.12.2013 р. та
постанови Харківського апеляційного
господарського суду від 27.02.2014 р. у
справі № 917/1924/13
господарським судом Полтавської
області було видано відповідний наказ
(том 4, а.с. 45).

Постановою Вищого господарського суду
України від 23.04.2014 р. у справі № 917/1924/13
касаційну скаргу Обласного
комунального виробничого підприємства
теплового господарства
"Лубнитеплоенерго" залишено без
задоволення, рішення господарського
суду Полтавської області від 10.12.2013 р.
та постанову Харківського
апеляційного господарського суду від
27.02.2014 р. у даній справі залишено без
змін.

15.04.2014 р. постановою відділу державної
виконавчої служби Лубенського МУЮ
відкрито виконавче провадження ВП №
429510112 з виконання наказу № 917/1924/13,
виданого 17.03.2014 р. господарським судом
Полтавської області.

Постановою відділу державної
виконавчої служби Лубенського МУЮ від
23.04.2014 р. відкладено провадження
виконавчих дій у виконавчому
провадженні ВП № 429510112 до
08.05.2014 р..

За даними заявника, 30.04.2014 р. ним були
перераховані на рахунок стягувача
грошові кошти в сумі 7 585,70 грн. (понесені
позивачем судові витрати по сплаті
судового збору), що підтверджується
наявною у матеріалах справи копією
платіжного доручення № 1812.

12.05.2014 р. боржник (відповідач) звернувся
до господарського суду Полтавської
області з заявою про розстрочку
виконання рішення у справі № 917/1924/13
рівними частинами на період з травня 2014
р. по квітень 2016 р.. В обґрунтування
даної заяви останній послався на
важкий фінансовий стан, скорочення
обсягу доходів підприємства та
неможливість здійснення повного
погашення перед позивачем
заборгованості у розмірі 239 709,90 грн. (в
т.ч. : 139 575,01 грн. пені, 22 775,86
грн. інфляційних втрат, 77 359,03 грн., що
виникли внаслідок неналежного
виконання останнім умов укладеного
20.12.2010 р. між сторонами договору
поставки природного газу № 06/10-2242-ТЕ-24
щодо своєчасної оплати отриманого
протягом січня - вересня 2011 року
природного газу).

При винесенні ухвали суд виходив з
наступного.

Відповідно до ст. 121 Господарського
процесуального кодексу України, при
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, за заявою сторони,
державного виконавця, за поданням
прокурора чи його заступника або за
своєю ініціативою господарський суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає це
питання у судовому засіданні з
викликом сторін, прокурора чи його
заступника і у виняткових випадках,
залежно від обставин справи, може
відстрочити або розстрочити виконання
рішення, ухвали, постанови, змінити
спосіб та порядок їх виконання.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 26.12.2003 р. №
14 "Про практику розгляду скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження" при вирішенні
заяв державного виконавця чи сторони
про відстрочку або розстрочку
виконання рішення суду потрібно мати
на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК
України і ст. 121 ГПК України їх
задоволення можливе лише у виняткових
випадках, які суд визначає виходячи з
особливого характеру обставин, що
ускладнюють або виключають виконання
рішення (хвороба боржника або членів
його сім'ї, відсутність у нього майна,
яке за рішенням суду має бути передане
стягувачеві, стихійне лихо, інші
надзвичайні події). При цьому такі
виняткові обставини визначаються
судом з огляду на матеріали справи, у
тому числі подані стороною докази на
обґрунтування такої заяви. Аналогічні
приписи містить п. 7 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.10.2012 р. № 9 "Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів" (із змінами).

Таким чином, ухвала про розстрочення
виконання судового рішення може бути
винесена судом лише у виняткових
випадках за наявності обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення або роблять його виконання
неможливим.

Заявник в обґрунтування заяви про
розстрочення виконання рішення суду
посилається, зокрема, на наступне :

- несвоєчасні розрахунки споживачів
теплової енергії та населення за
послуги по теплопостачанню, що
призвело до виникнення у відповідача
дебіторської заборгованості населення
по сплаті послуг за теплопостачання
(станом на 01.10.2013 р. на примусовому
виконанні у виконавчій службі
заходиться 509 виконавчих листів на суму
1 713 440,14 грн.);

- послуги теплопостачання
населенню відповідач надає за
одноставковим тарифом, який
розраховано за отримані протягом
всього року рівними частинами, тобто
споживачі розраховуються за спожиту
теплову енергію шляхом оплати 50% її
вартості протягом опалювального
сезону, а інші 50% - в інший період року, в
той час як Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.12.2001 р.
№ 1729 "Про забезпечення споживачів
природним газом" передбачена
передоплата за поставку природного
газу, на підприємстві виникає нестача
оборотних коштів для проведення такої
передоплати;

- наявність різниці у тарифах на
теплову енергію та її несвоєчасне
відшкодування із боку держави, що,
відповідно, унеможливлює своєчасний
розрахунок за спожитий природний газ
та ставить підприємство у тяжкий
матеріальний стан (відповідно до
наявних у матеріалах справи копій
звітів про фінансові результати за 2012
рік збитки складали 7754,00 тис. грн., за 2013
рік збитки складали 10 821,00 тис.грн. та 1
квартал 2014 р. 4 685,00 тис.грн.).

Відповідно до приписів ст. 2 Закону
України № 2633-IV від 02.06.2005 р. "Про
теплопостачання" (із змінами та
доповненнями) відносини, що виникають
у зв'язку з виробництвом,
транспортуванням, постачанням і
використанням теплової енергії,
державним наглядом (контролем) у сфері
теплопостачання, експлуатацією
теплоенергетичного обладнання та
виконанням робіт на об'єктах у сфері
теплопостачання суб'єктами
господарської діяльності незалежно
від форми власності. Державна
підтримка у сфері теплопостачання
надається відповідно до обсягів
коштів, передбачених законом про
Державний бюджет України та місцевими
бюджетами на відповідний рік, а також
коштів на проведення науково-дослідних
робіт з удосконалення систем
теплопостачання та енергозбереження
(ст. 8 Закону України "Про
теплопостачання").

Тарифи на теплову енергію суб'єктам
природних монополій у сфері
теплопостачання, ліцензування
діяльності яких здійснюється Комісією,
згідно з ст. 16 Закону України "Про
теплопостачання" встановлює
національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг. Відповідно до
Закону України від 09.07.2010 р. № 2479-VI "Про
національну комісію регулювання ринку
комунальних послуг" ("Про державне
регулювання у сфері комунальних
послуг" - назва у редакції Закону
України від 07.07.2011 р. № 3610-VI) Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері комунальних послуг
здійснює встановлення тарифів на
комунальні послуги суб'єктам природних
монополій та суб'єктам господарювання
на суміжних ринках, ліцензування
діяльності яких здійснюється
національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг. Згідно ст. 20 Закону
України "Про теплопостачання" тарифи на
теплову енергію повинні забезпечувати
відшкодування всіх економічно
обґрунтованих витрат на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії. Тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими. Тарифи на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії, крім тарифів на
виробництво теплової енергії для
суб'єктів господарювання, що
здійснюють комбіноване виробництво
теплової і електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії,
затверджуються національною комісією,
що здійснює державне регулювання у
сфері комунальних послуг, та органами
місцевого самоврядування в межах
повноважень, визначених
законодавством. Тарифи повинні
враховувати повну собівартість
теплової енергії і забезпечувати
рівень рентабельності не нижче
граничного рівня рентабельності,
встановленого Кабінетом Міністрів
України за поданням центрального
органу виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
житлово-комунального господарства. У
разі якщо тимчасово тариф на теплову
енергію встановлено нижче її
собівартості з урахуванням граничного
рівня рентабельності, то орган, яким
установлено цей тариф, повинен
передбачити механізми компенсації
цієї різниці в порядку, встановленому
законодавством.

Відповідно до Закону України "Про
національну комісію регулювання ринку
комунальних послуг України" тарифи на
теплову енергію у 2011 році формувала
НКРЕ України, починаючи з жовтня 2011
року повноваження з формування тарифів
на теплову енергію передано до
Національної комісії, що здійснює
державне регулювання у сфері
комунальних послуг, тобто тарифи на
послуги централізованого опалення та
постачання гарячої води, для
відповідача, затверджувалися на
державному рівні, і не могли бути
змінені самостійно підприємством.
Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України № 517 від 11.06.2012 року,
якою затверджено Порядок та умови
надання у 2012 році субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування, позивачу повинна бути
повернута заборгованість за спожитий
природний газ. Постановою Кабінету
Міністрів України № 1074 від 12.11.2012 року
внесено зміни до Постанови Кабінету
Міністрів України № 517 від 11.06.2012 року,
згідно із якою збільшено обсяги
фінансування на погашення різниці у
тарифах на теплову енергію. Пунктом 48
ст. 9 Закону України від 12.04.2012 р. № 4647- VI
"Про внесення змін до Закону України
"Про Державний бюджет України на 2012 рік"
було передбачено 4 575 090,90 тис. грн.
субвенцій з державного бюджету
місцевим бюджетам для погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію.

Пунктом 24 ст. 14 Закону України від 16.01.2014
р. № 719- VIІ "Про Державний бюджет України
на 2014 рік" встановлено, що у 2014 році
кошти, отримані до спеціального фонду
Державного бюджету України згідно з
відповідними пунктами частини третьої
статті 15, частини третьої статті 29 і
частини третьої статті 30 Бюджетного
кодексу України, спрямовуються на
реалізацію програм та заходів,
визначених частиною четвертою статті 30
Бюджетного кодексу України, а кошти,
отримані до спеціального фонду
Державного бюджету України згідно з
відповідними пунктами статей 11, 12 і 13
цього Закону, спрямовуються, зокрема,
на субвенцію з державного бюджету
місцевим бюджетам на погашення
заборгованості з різниці в тарифах на
теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування (за рахунок джерел,
визначених пунктами 14, 15, 16, 17 і 20 ст. 11, п.
5 ст.12 та п. 10 ст.13 цього Закону). Статтею
16 Закону України "Про Державний бюджет
України на 2014 рік" надано право
Кабінету Міністрів України здійснити
випуск облігацій внутрішньої
державної позики понад обсяги,
встановлені у додатку № 2 до цього
Закону, у сумі 3.800.000 тис. гривень із
зарахуванням отриманих коштів до
спеціального фонду державного бюджету
і спрямуванням на субвенцію з
державного бюджету місцевим бюджетам,
визначену п. 24 ст. 14 цього Закону, для
проведення розрахунків за природний
газ з публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України, з відповідним коригуванням
показників фінансування і видатків
державного бюджету та граничного
обсягу державного боргу. Постановою
Кабінету Міністрів України № 30 від
29.01.2014 р. затверджено Порядок та умови
надання у 2014 році субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, за
рахунок коштів, які держава
заборгувала у зв'язку з
невідповідністю тарифів на послуги
фактичним затратам на їх виробництво,
шляхом проведення заліків.

З матеріалів справи вбачається, що
держава не у повному обсязі та
несвоєчасно відшкодовувала
відповідачу (заявнику) різницю у
тарифах на теплову енергію.

Як вбачається з рішення у даній справі,
пред'явлена до стягнення
заборгованість відповідача складалася
з 139 575,01 грн. пені, 22 775,86 грн. інфляційних
втрат та 77 359,03 грн. 3% річних. Виникнення
прострочення з оплати основної
заборгованості було спричинено
несвоєчасним проведенням оплати за
послуги з теплопостачання населенням
перед відповідачем, а також різницею у
тарифах на теплову енергію, які
підлягали відшкодуванню з бюджету,
проте, відповідачем було сплачено
позивачу повну вартість отриманого ним
природного газу за період з січня -
вересня 2011 року. Суд приймає до уваги
ступінь виконання боржником
зобов'язань за Договором, а саме той
факт, що відповідач, незважаючи на
збиткову діяльність, погасив
заборгованість з оплати вартості
отриманого від позивача вартість
природного газу протягом незначного
часу та забезпечив 100-відсоткову
оплату.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції
України та ст. 33, ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи,
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Мотиви заперечень стягувача проти
розстрочення виконання рішення у даній
справі спростовуються наведеним вище.

З огляду на зазначене, суд дійшов
висновку про те, що відповідач на даний
час є неспроможним виконати рішення
суду разовим платежем з незалежної від
нього волі, дотримання принципу
обов'язкового виконання судового
рішення не повинно призводити до
припинення фінансування першочергових
зобов'язань боржника за відсутності
реальної можливості виконати судовий
акт неминуче і одночасно, тобто
розстрочка виконання судового рішення
дозволить акумулювати необхідні
фінансові кошти для повного його
виконання, а тому наявні виняткові
обставини для розстрочення виконання
рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 43, 86, 121 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

1. Заяву № 1-17/999 від 07.05.2014 р. (вх. № 5976 від
12.05.2014р.) про розстрочку виконання
рішення у справі № 917/1924/13
задовольнити.

2. Розстрочити виконання рішення
господарського суду Полтавської
області від 10.12.2013 р. у справі № 917/1924/13 в
частині стягнення з Обласного
комунального виробничого підприємства
теплового господарства
"Лубнитеплоенерго" 139 575,01 грн. пені, 22
775,86 грн. інфляційних втрат та 77 359,03 грн.
трьох процентів річних на два роки
рівними частками, а саме :

- до 31.05.2014 р. - 9 987,90 грн.;

- до 30.06.2014 р. - 9 987,90 грн.;

- до 31.07.2014 р. - 9 987,90 грн.;

- до 31.08.2014 р. - 9 987,90 грн.;

- до 30.09.2014 р. - 9 987,90 грн.;

- до 31.10.2014 р. - 9 987,90 грн.;

- до 30.11.2014 р. - 9 987,90 грн.;

- до 31.12.2014 р. - 9 987,90 грн.;

- до 31.01.2015 р. - 9 987,90 грн.;

- до 28.02.2015 р. - 9 987,90 грн.;

- до 31.03.2015 р. - 9 987,90 грн.;

- до 30.04.2015 р. - 9 987,90 грн.;

- до 31.05.2015 р. - 9 987,90 грн.;

- до 30.06.2015 р. - 9 987,90 грн.;

- до 31.07.2015 р. - 9 987,90 грн.;

- до 31.08.2015 р. - 9 987,90 грн.;

- до 30.09.2015 р. - 9 987,90 грн.;

- до 31.10.2015 р. - 9 987,90 грн.;

- до 30.11.2015 р. - 9 987,90 грн.;

- до 31.12.2015 р. - 9 987,90 грн.;

- до 31.01.2016 р. - 9 987,90 грн.;

- до 28.02.2016 р. - 9 987,90 грн.;

- до 31.03.2016 р. - 9 987,90 грн.;

- до 30.04.2016 р. - 9 988,20 грн..

Суддя

О.В. Ківшик