ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2014 р.Справа № 915/768/13

Одеський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Журавльова О.О.,

суддів Лисенко В.А., Ярош А.І.

(відповідно до розпорядження в.о.
голови суду від 24.04.2014р. №722 розгляд
апеляційної скарги здійснюється даною
судовою колегією)

при секретарі судового засідання
Селиверстовій М.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Нестерова І.В., за
довіреністю від 31.12.2013р.

від відповідача: ОСОБА_2 (особисто)

ОСОБА_3, за довіреністю №677 від 26.05.2014р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

на рішення господарського суду
Миколаївської області від 21 травня 2013
року

у справі №915/768/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Баядера Логістик"

до відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 5758,15 грн., -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ „Баядера Логістик" звернулось до
господарського суду Миколаївської
області з позовною заявою до ФО-П
ОСОБА_2 про стягнення 5758,15 грн., з яких:
5016,66 грн. заборгованості по договору,
351,16 грн. штрафу, 390,33 грн. - 20% річних та 1500
грн. витрат на послуги адвоката.

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 21 травня 2013
року у справі №915/768/13 (суддя Васильєва
Л.І.) позовні вимоги ТОВ „Баядера
Логістик" задоволено у повному обсязі:
з відповідача на користь позивача
стягнуто 5016,66 грн. основного боргу, 351,16
грн. штрафу, 390,33 грн. 20% річних, 1500 грн.
витрат на послуги адвоката та 1720,50 грн.
судового збору.

Приймаючи рішення господарський суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що матеріалами справи підтверджується
факт поставки позивачем відповідачу
товару та наявність порушення
відповідачем зобов'язань за спірним
договором в частині своєчасної оплати
товару на суму 5016,66 грн. Разом з тим,
господарський суд першої інстанції
прийшов до висновку про наявність
підстав для задоволення позовних вимог
в частині стягнення штрафу, 20% річних,
нарахованих позивачем на суму
заборгованості та витрат на оплату
послуг адвоката.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням
суду першої інстанції, відповідач (ФО-П
ОСОБА_2) звернувся до Одеського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
його скасувати, з посиланням при цьому
на порушення місцевим господарським
судом, при винесенні оскаржуваного
рішення, норм матеріального та
процесуального права і не повне
з'ясування обставин справи, з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі.

У судовому засіданні представники
скаржника підтримали вимоги, викладені
в апеляційній скарзі і наполягали на їх
задоволенні.

Представник позивача (ТОВ „Баядера
Логістик") у судовому засіданні надав
пояснення, відповідно до яких позивач
просить залишити оскаржуване рішення
без змін, а апеляційну скаргу ФО-П
ОСОБА_2 - без задоволення.

Відповідно до ст.85 ГПК України, у
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частину постанови.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування місцевим
господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
заслухавши представників сторін,
апеляційний господарський суд дійшов
до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.01.2011р. між ТОВ „Баядера Логістик"
(постачальник, позивач) та ФОП ОСОБА_2
(покупець, відповідач) було укладено
договір поставки №76 (надалі за текстом
- договір, договір поставки), за умовами
якого постачальник зобов'язався
передати у власність покупця
алкогольні напої, а покупець
зобов'язався прийняти та оплатити
товар в порядку, визначеному умовами
цього договору.

За п. 3.4договору поставки сторони
погодили, зокрема, що підпис
уповноваженого представника покупця в
накладній на товар засвідчує, що товар
прийнятий покупцем вад постачальника
за кількістю та якістю.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що
найменування, кількість, асортимент
товару визначається покупцем у
замовленні та зазначається
постачальником у видатковій накладній
на товар.

Відповідно до п.5.2 договору ціна на
товар зазначається постачальником у
видатковій накладній на товар.

Згідно з п.6.1 договору розрахунки за
товар здійснюються покупцем протягом 14
календарних днів з дня отримання
товару, шляхом перерахування грошових
коштів на рахунок постачальника або в
іншому узгодженими сторонами порядку
та формі, що не суперечить чинному
законодавству України, або за
домовленістю сторін - шляхом
попередньої оплати.

За умовами п.6.2 договору датою оплати
покупцем вартості отриманого товару є
дата зарахування цих грошових коштів
на рахунок постачальника.

Приписами п.7.1 договору поставки
передбачено, що у випадку порушення
строку оплати за товар, покупець
зобов'язаний сплатити пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми боргу за кожен день порушення
строків оплати; у випадку порушення
покупцем строків оплати вартості
одержаного від постачальника товару
більше ніж на 30 календарних днів,
покупець сплачує постачальнику штраф в
розмірі сім відсотків від суми боргу.

Пунктом 9.2 договору сторони погодили,
що у випадку порушення покупцем
строків оплати отриманого від
постачальника товару, покупець
зобов'язаний сплатити постачальнику 20%
річних від суми боргу за користування
чужими коштами.

Відповідно до п. 9.6 договору, даний
договір чинний протягом 2 років з дати
укладення. У випадку, якщо жодна зі
сторін не заявила про свої наміри
розірвати або змінити договір за один
місяць до його закінчення, даний
договір вважається автоматично
пролонгованим на той же термін та тих
же умовах.

На виконання умов договору поставки,
позивач поставив відповідачу товар
(лікеро-горілчані вироби) на загальну
суму 5016,66 грн., що підтверджується
видатковою накладною № 57040/57277 від
25.10.2012р., яка підписана належним
представником відповідача (особисто
ОСОБА_2).

Як стверджує позивач, в порушення умов
договору відповідач за отриманий
товар не розрахувався.

Вищенаведене стало підставою для
звернення ТОВ „Баядера Логістик" до
господарського суду Миколаївської
області з відповідним позовом про
стягнення заборгованості та
нарахованих на неї 20% річних і штрафу.

Дослідивши матеріали та обставини
справи апеляційний господарський суд
прийшов до наступних висновків.

Статтею 175 ГК України встановлено, що
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому
числі і з договорів. Згідно з ст. 629 ЦК
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено,
що зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема з видаткової накладної №57040/57277
від 25.102.012р., та не спростовується
сторонами, 25.10.2012р. позивачем було
передано, а відповідачем отримано на
виконання умов договору №76 від 01.01.2011р.
товар на загальну суму 5016,66 грн.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно зі ст. 664 ЦК України обов'язок
продавця передати товар покупцеві
вважається виконаним у момент:
вручення товару покупцеві, якщо
договором встановлений обов'язок
продавця доставити товар; надання
товару в розпорядження покупця, якщо
товар має бути переданий покупцеві за
місцезнаходженням товару.

Відповідно до норм ст. ст. 525, 526, 629
Цивільного кодексу України, Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За вимогами ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які
кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно зі ст. 610, ч.2 ст. 615 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Одностороння
відмова від зобов'язання не звільняє
винну сторону від відповідальності за
порушення зобов'язання.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

За ст. 34 ГПК України господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Апеляційний господарський суд
зауважує, що відповідачем не надано
жодних доказів, в розумінні ст.ст. 32-34
ГПК України, на підтвердження
відсутності заборгованості за спірним
договором у розмірі 5016,66 грн., або на
підтвердження погашення відповідної
заборгованості.

Одеський апеляційний господарський
суд не приймає до уваги доводи
скаржника стосовно відсутності
заборгованості у розмірі 5016,66 грн., що
на думку скаржника підтверджується
актом звірки взаєморозрахунків між
сторонами по справі за період з 01.01.2011р.
по 26.03.2013р., оскільки акт звірки не є
документом первинного бухгалтерського
обліку та не засвідчує наявність
здійснення господарських операцій,
зокрема оплати отриманого товару на
суму 5016,66 грн., а отже не є належним
доказом по справі.

Решта доказів наданих сторонами не
стосуються предмету спору та не
спростовують відсутності оплати
відповідачем отриманого від позивача
товару за накладною №57040/57277 від 25
жовтня 2012р. на суму 5016,66 грн.

Таким чином, приймаючи до уваги норми
чинного законодавства, враховуючи факт
отримання відповідачем від позивача
спірного товару на суму 5016,66грн., який
підтверджується видатковою накладною
№57040/57277 від 25 жовтня 2012р., підписаної
відповідачем особисто, приймаючи до
уваги, що відповідачем не спростовано
наявність заборгованості перед
позивачем за договором №76 від 01.01.2011р. у
розмірі 5016,66 грн., апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком господарського суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення позовних вимог ТОВ
„Баядера Логістик" в частині стягнення
з відповідача 5016,66грн. основної
заборгованості.

Щодо позовних вимог ТОВ „Баядера
Логістик" в частині стягнення з
відповідача 351,16 грн. штрафу,
апеляційний господарський суд
зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 229 Господарського кодексу
України, учасник господарських
відносин у разі порушення ним
грошового зобов'язання не звільняється
від відповідальності через
неможливість виконання і зобов'язаний
відшкодувати збитки, завдані
невиконанням зобов'язання, а також
сплатити штрафні санкції відповідно до
вимог, встановлених цим Кодексом та
іншими законами.

За умовами ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання.

За ст. 230 ГК України штрафними санкціями
у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання. Суб'єктами права
застосування штрафних санкцій є
учасники відносин у сфері
господарювання, зазначені у статті 2
цього Кодексу.

Також, відповідно до ст. 231 ГК України у
разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

За умовами п. 7.1 договору у разі
порушення строку оплати за товар
покупець зобов'язаний сплатити пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ від суми боргу за кожен день
порушення строків оплати; у випадку
порушення покупцем строків оплати
вартості одержаного від постачальника
товару більше ніж на 30 календарних
днів, покупець сплачує постачальнику
штраф в розмірі сім відсотків від суми
боргу.

Дослідивши наданий позивачем
розрахунок штрафу, апеляційний
господарський суд погоджується з
висновком господарського суду першої
інстанції, що вказаний розрахунок
здійснено відповідно до норм чинного
законодавства.

Таким чином, апеляційний господарський
суд приходить до висновку про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог ТОВ „Баядера Логістик"
в частині стягнення з відповідача 351,16
грн. штрафу.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення з відповідача 390,33грн. 20%
річних апеляційний господарський суд
зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно ст. 536 ЦК України, за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Пунктом 9.2 договору сторони встановили,
що у випадку порушення покупцем
строків оплати отриманого від
постачальника товару, покупець
зобов'язаний сплатити постачальнику 20%
річних від суми боргу за користування
чужими коштами.

Дослідивши наданий позивачем
розрахунок 20% річних, колегія суддів
приймає його як обґрунтований та
складений відповідно до вимог чинного
законодавства і погоджується з
висновком господарського суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення позовних вимог ТОВ
„Баядера Логістик" в частині стягнення
з відповідача 390,33грн. 20% річних.

Щодо клопотання позивача про стягнення
витрат на послуги адвоката в сумі 1500
грн. за розгляд справи у господарському
суді першої інстанції, Одеський
апеляційний господарський суд
приходить до наступних висновків.

Статтями 44, 48 ГПК України передбачено,
що до складу судових витрат входить,
зокрема, оплата послуг адвоката.
Витрати, що підлягають сплаті за
послуги адвоката, визначаються у
порядку, встановленому Законом України
„Про адвокатуру".

Відповідно до ст. ст. 1, 4, 6 Закону
України „Про адвокатуру та
адвокатську діяльність" адвокат -
фізична особа, яка здійснює
адвокатську діяльність на підставах та
в порядку, що передбачені цим Законом.
Адвокатом може бути фізична особа, яка
має повну вищу юридичну освіту, володіє
державною мовою, має стаж роботи в
галузі права не менше двох років,
склала кваліфікаційний іспит, пройшла
стажування (крім випадків,
встановлених цим Законом), склала
присягу адвоката України та отримала
свідоцтво про право на заняття
адвокатською діяльністю. Адвокат може
здійснювати адвокатську діяльність
індивідуально або в
організаційно-правових формах
адвокатського бюро чи адвокатського
об'єднання (організаційні форми
адвокатської діяльності).

Згідно зі ст. 12 Закону України „Про
адвокатуру та адвокатську діяльність"
оплата праці адвоката провадиться на
підставі угоди між громадянином чи
юридичною особою та адвокатським
об'єднанням або адвокатом.

Таким чином, судові витрати за участь
адвоката при розгляді справи,
відповідно до норм чинного
законодавства, підлягають
відшкодуванню в порядку ст. ст. 44, 49 ГПК
України лише в тому випадку, якщо
послуги, отримані стороною, були надані
саме адвокатом.

Враховуючи що послуги позивачу
надавались адвокатом у розумінні ст. 1, 6
Закону України „Про адвокатуру та
адвокатську діяльність", а факт надання
таких послуг та їх оплата
підтверджується матеріалами справи,
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що вказані
клопотання позивача про відшкодування
судових витрат є обґрунтованим,
підтвердженими матеріалами справи та
підлягають задоволенню пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог.

Щодо доводів скаржника, стосовно
порушення місцевим господарським
судом норм процесуального права в
частині неповідомлення відповідач про
час, дату і місце розгляду справи,
розгляд справи за відсутністю
відповідача, прийняття рішення судом
першої інстанції без участі
відповідача, апеляційний суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 64 ГПК України суддя,
прийнявши позовну заяву, не пізніше
трьох днів з дня її надходження
виносить і надсилає сторонам,
прокурору, якщо він є заявником, ухвалу
про порушення провадження у справі, в
якій вказується про прийняття позовної
заяви, призначення справи до розгляду в
засіданні господарського суду, про час
і місце його проведення, необхідні дії
щодо підготовки справи до розгляду в
засіданні. Ухвала про порушення
провадження у справі надсилається
зазначеним особам за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвала про порушення провадження по
справі №915/768/13 від 23.04.2013р. була
направлена відповідачу на адресу
АДРЕСА_1. Вказана адреса є юридичною та
фактичною адресою відповідача,
зокрема, апеляційний господарський суд
зауважує, що вказану адресу відповідач
зазначив у своїй апеляційній скарзі.

У матеріалах справи наявне поштове
повідомлення, яке було відправлено на
адресу відповідача, що підтверджується
вказаною адресою в апеляційної скарзі,
з ухвалою про прийняття позовної заяви
ТОВ „Баядера Логістик" до ФОП ОСОБА_2 до
провадження, але повернуто з
посиланням на закінчення строку
зберігання.

Відповідно до п. 3.9 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України N 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог ч. 1 ст. 64 та ст.
87 Господарського процесуального
кодексу України.

При цьому в п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України N 18
від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначається, що у
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином місцевим господарським
судом не було порушено вимоги чинного
законодавства в частині
неповідомлення відповідача про час,
дату та місце розгляду справи.

За ст. 77 ГПК України господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу,
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Колегія суддів зауважує, що
відповідачем ніяким чином не
обґрунтовано, чому саме місцевий
господарський суд повинен був
переносити розгляд справи та не
підтверджено наявність обставин які б
утруднили чи зробили б неможливим
вирішення спору у першому судовому
засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що
учасники провадження у справі були
належним чином повідомлені про дату та
час судового засідання. Враховуючи, що
матеріали справи містять достатньо
документів для розгляду справи по суті,
та зважаючи на те, що від учасників
провадження не надходило будь-яких
клопотань, в тому числі, про
відкладення розгляду справи,
апеляційний господарський суд вважає,
що неявка у судове засідання першої
інстанції представника відповідача не
була перешкодою для прийняття
правомірного рішення господарським
судом Миколаївської області по даній
справі.

Як вбачається з матеріалів справи,
оскаржуване рішення також було
направлено відповідачу в порядку,
передбаченому ГПК, без порушень норм
процесуального права.

Таким чином, апеляційний господарський
суд погоджується з висновком
господарського суду першої інстанції
про наявність підстав для задоволення
позовних вимог ТОВ „Баядера Логістик"
в повному обсязі

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Таким чином, оскільки доводи, викладені
в апеляційній скарзі, та матеріали
справи не спростовують вищенаведені
висновки суду першої інстанції,
апеляційний господарський суд вважає,
що оскаржуване судове рішення прийнято
з дотриманням норм матеріального і
процесуального права, відповідає
фактичним обставинам і матеріалам
справи, а підстави, передбачені ст. 104
ГПК України, для його скасування
відсутні.

За таких обставин оскаржуване рішення
місцевого господарського суду слід
залишити без змін, а апеляційну скаргу
ФО-П ОСОБА_2 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101-106 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 21 травня 2013
року у справі №915/768/13 залишити без змін,
а апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 - без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 29
травня 2014 року.

Головуючий суддяО.О. Журавльов
Судді А.І. Ярош В.А. Лисенко