м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/7578/14 26.05.14
За позовомКомунального підприємства
"Київблагоустрій" виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
адміністрації)доТовариства з
обмеженою відповідальністю "ПХ
Груп"простягнення 3 100,25 грн.Суддя Бойко
Представники сторін:
Від позивача:Куценко О.В. Від
відповідача: не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Комунальне підприємство
"Київблагоустрій" виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
(надалі - "Підприємство") звернулося до
господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПХ Груп" (надалі -
"Товариство") про стягнення 3 100,25 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач перерахував на підставі
рахунку-фактури №ДА-0000001 від 26.03.2010 р. на
рахунок відповідача грошові кошти у
розмірі 3 108,25 грн. за продукти
харчування, а відповідач звої
зобов'язання по передачі таких
продуктів не виконав, у зв'язку з чим у
Товариства виникла заборгованість у
розмірі 3 100,25 грн.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 24.04.2014 р. порушено провадження
у справі та призначено її до розгляду
07.05.2014 р. до канцелярії суду від
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПХ Груп" надійшло
клопотання про відкладення розгляду
справи, в якій відповідач пояснив, що не
може належним чином підготуватися до
судового засідання, призначеного на
12.05.2014 р., оскільки отримав ухвалу
господарського суду міста Києва від
24.04.2014 р. лише 06.05.2014 р.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 12.05.2014 р. розгляд справи
№910/7578/14 було відкладено на 26.05.2014 р.
Представник позивача в судове
засідання з'явився, позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, хоча був
належним чином повідомлений про час та
місце розгляду справи, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення
Місцезнаходження відповідача за
Хрещатик/Заньковецької, 15/4-А, на яку
було відправлено ухвали суду,
підтверджується наявними в матеріалах
справи документами, інформацією з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців, яка
міститься на офіційному веб-сайті
Державного підприємства
"Інформаційно-ресурсний центр" за
Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

У судових засіданнях складалися
протоколи згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.03.2010 р. Товариством було виставлено
рахунок-фактуру №ДА-0000001 на оплату
продуктів харчування, а 31.03.2010 р.
Підприємство оплатило виставлений
рахунок-фактуру на суму 3 108,25 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№201 від 31.03.2010 р.

Позивач звернувся до відповідача з
претензією-вимогою №643-476/9/КБ від 17.06.2013
р. про повернення коштів у зв'язку з
ненаданням останнім своїх зобов'язань
по передачі продуктів харчування
згідно рахунку-фактури №ДА-0000001 від
26.03.2010 р.

Спір у справі виник у зв'язку із
неналежним, на думку позивача,
виконанням відповідчем взятих на себе
зобов'язань по передачі продуктів
харчування (товару), у зв'язку з чим
Підприємство просить стягнути з
Товариства заборгованість у розмірі 3
100,25 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що
спірні грошові кошти сплачувалися
позивачем за надання послуг згідно
рахунку-фактури №ДА-0000001 від 26.03.2014 р.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 656 Цивільного кодексу
України передбачено, що предметом
договору купівлі-продажу може бути
товар, який є у продавця на момент
укладення договору або буде створений
(придбаний, набутий) продавцем у
майбутньому.

Відповідно до пункту 1 статті 638
Цивільного кодексу України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Стаття 180 Господарського кодексу
України визначає істотні умови
господарського договору. Відповідно до
положень цієї статті зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства.

Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

Відповідно до п. 1 ст. 181 Господарського
кодексу України допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Разом із цим, незалежно від форми
договору сторони у будь-якому випадку
зобов'язані погодити істотні умови
договору відповідного виду.

В той же час, у колонці 1 таблиці, яка
називається "Назва", рахунку-фактури
№ДА-0000001 від 26.03.2010 р. вказано лише
"продукти харчування", з чого взагалі не
вбачається, яке за яке саме майно
(товар) продавця покупець повинен
сплатити кошти.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що сторонами не було
досягнуто згоди щодо такої істотної
умови договору купівлі-продажу як
предмет договору. Вказана умова є
істотною в розумінні приписів ч. 3 ст. 180
Господарського кодексу України.

Згідно з частиною 8 статті 181
Господарського кодексу України у разі
якщо сторони не досягли згоди з усіх
істотних умов господарського договору,
такий договір вважається неукладеним
(таким, що не відбувся). Якщо одна із
сторін здійснила фактичні дії щодо
його виконання, правові наслідки таких
дій визначаються нормами Цивільного
кодексу України.

При цьому, не передання відповідачем
товару, що вказаний у виставленому
рахунку-фактурі №ДА-0000001 від 26.03.2010 р.,
підтверджується матеріалами справи та
поясненнями представника позивача в
судовому засіданні, а відповідачем не
надано доказів на спростування таких
тверджень.

17.06.2013 р. позивач звернувся до
відповідача з повторною
претензією-вимогою №643-476/9/КБ про
повернення коштів у зв'язку з
невиконанням останнім своїх
зобов'язань по передачі товару згідно
рахунку-фактури №ДА-0000001 від 26.03.2010 р.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про відсутність укладеного
між сторонами правочину
купівлі-продажу, що зумовлює
відсутність правової підстави
володіння Товариством грошовими
коштами у сумі 3 100,25 грн. Правочин, який
сторони мали намір укласти у спрощеній
формі (рахунком-фактурою та його
оплатою), є неукладеним, а тому не
створює для сторін прав та обов'язків.

Платіжне доручення №201 від 31.03.2010 р., на
підставі якого позивачем
перераховувались грошові кошти у
розмірі 3 108,25 грн. в графі "призначення
платежу" містить посилання лише на
послуги, надані згідно спірного
рахунку, що в свою чергу є
підтвердженням факту неукладеності
договору.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 Цивільного
кодексу України особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу
України застосовуються незалежно від
того, чи безпідставне набуття або
збереження майна було результатом
поведінки набувача майна, потерпілого,
інших осіб чи наслідком події. Таким
чином, обов'язковою умовою, з якою
законодавець пов'язує виникнення
даного виду зобов'язань, є відсутність
правової підстави для набуття майна
однією особою за рахунок іншої особи.

Статтею 177 Цивільного кодексу України
унормовано, що об'єктами цивільних прав
є речі, у тому числі гроші. Майном, як
особливим об'єктом згідно зі статтею 190
цього Кодексу вважаються окрема річ,
сукупність речей, а також майнові права
та обов'язки. Зі змісту наведених норм
вбачається, що положення про
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави поширюються і на
безпідставно набуті грошові суми.

Відтак, в силу юридичного факту
володіння грошовими коштами без
достатньої правової підстави у
володільця згідно ст.ст. 11, 1212
Цивільного кодексу України виникає
зобов'язання повернути такі кошти на
користь особи, яка має відповідні права
на такі кошти.

Матеріалами справи підтверджується
звернення позивача до Товариства з
претензією-вимогою №643-476/9/КБ від 17.06.2013
р. перерахувати спірні кошти.

Таким чином, оскільки правочин між
сторонами не укладено, доказів
повернення отриманих грошових коштів
відповідачем не надано, відповідно до
ст. 1212 Цивільного кодексу України, якою
передбачено порядок повернення
безпідставно отриманого майна, у
відповідача виникло зобов'язання по
поверненню позивачу 3 1008,25 грн., які
отримані відповідачем без достатніх
правових підстав.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу
України визначено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується
отримання відповідачем грошових
коштів у розмірі 3 108,25 грн., відсутність
правової підстави для володіння такими
коштами та наявність вимоги позивача
про повернення коштів. В той же час,
відповідачем наведені обставини не
спростовані, доказів повернення коштів
суду не надано.

Таким чином, вимоги Підприємства про
стягнення з Товариства грошових коштів
у розмірі 3 100,25 грн. є обґрунтованими, а
тому підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України судові витрати покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунального
підприємства "Київблагоустрій"
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПХ Груп" (01001, м. Київ,
вул. Хрещатик/Заньковецької, 15/4-А;
ідентифікаційний код 32950525) на користь
Комунального підприємства
"Київблагоустрій" виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) (03680,
м. Київ, вул. Дегтярівська, 31, корп. 2;
ідентифікаційний код 26199708)
заборгованість у розмірі 3 100 (три
тисячі сто) грн. 25 коп. та судовий збір у
розмірі 1 827 (одна тисяча вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 30.05.2014 р.

Суддя
Р.В. Бойко