КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2014 р. Справа№ 910/21748/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шаптали Є.Ю.

суддів: Гончарова С.А.

Самсіна Р.І.

при секретарі Пась М.П.

за участю представників:

від апелянта: Чернінська Л.М. за дов.
№18/4216 від 28.12.2012р.

від відповідача: Іванкіна Ю.Б. за дов.
№14-91 від 18.04.2014р.

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Чернігівгаз"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 04.12.2013 року

у справі № 910/21748/13 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Чернігівгаз"

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення неустойки, сум за
прострочення виконання боржником
грошового зобов'язання 1 461 457,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
«Чернігівгаз» звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» про
стягнення 1 156 333,77 грн. пені та 305 123,89 грн.
три проценти річних від прострочення
суми боргу.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 04.12.2013 року у справі № 910/21748/13
(суддя Паламар П.І.) позовні вимоги
задоволено частково.

Так, наведеним рішенням стягнуто
з Публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" на користь
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Чернігівгаз" 299 136,94 грн. три проценти
річних з простроченої суми, 113 007,46 грн.
пені, 28 584,23 грн. витрат по оплаті
судового збору, в іншій частині позову
відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Публічне акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Чернігівгаз" звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення в частині зменшення
пені та прийняти нове, яким в цій
частині задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу
передано на розгляд судді Київського
апеляційного господарського суду
Шапталі Є.Ю.

Розпорядженнями голови Київського
апеляційного господарського суду від
31.03.2014 року для розгляду апеляційної
скарги по справі № 910/21748/13 сформовано
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Шаптала Є.Ю., судді Гончаров С.А.,
Самсін Р.І.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 31.03.2014р.
колегією суддів у складі головуючого
судді: Шаптали Є.Ю., судді Гончарова
С.А., Самсіна Р.І. прийнято вказану
апеляційну скаргу, порушено апеляційне
провадження у справі № 910/21748/13, розгляд
справи призначено на 20.05.2014 року.

05.05.2014 року до відділу документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від позивача
(апелянта) надійшли пояснення по
справі, в яких зазначено, що апелянт
підтримую апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 20.05.2014 року
представник позивача (апелянта)
підтримав вимоги апеляційної скарги та
просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував
проти доводів апеляційної скарги, та
просив суд залишити її без задоволення,
а рішення Господарського суду міста
Києва від 04.12.2013 року у справі № 910/21748/13
без змін.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, заслухавши пояснення учасників
судового процесу, присутніх в судовому
засіданні, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами наданими
суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно
встановлено та матеріалами справи
підтверджується наступне.

Між позивачем Публічним акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації "Чернігівгаз" та
відповідачем Публічним акціонерним
товариством "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" 31.05.2012 року
було укладено Договір на розподіл
природного газу (на транспортування
природного газу газорозподільними
мережами) № 14/3365/12.

За умовами Договору від 31.05.2012р. №14/3365/12
позивач Публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації "Чернігівгаз" зобов'язався
протягом 2012 року здійснити
транспортування природного газу
відповідача, а відповідач - оплачувати
надані послуги на умовах Договору.

Відповідно до п. 4.5 договору відповідач
здійснює оплату послуг протягом 5
банківських днів з моменту отримання
ним рахунку за умови оформлення обома
сторонами акту наданих послуг, який
позивач надає відповідачу для
підписання до 12-го числа місяця,
наступного за місяцем, в якому
надавалися послуги.

Відповідно до п. 4.1 Договору від 31.05.2012р.
№14/3365/12 тариф на транспортування 1000 м3
газу розподільчими трубопроводами
виконавця встановлений в розмірі 333,96
грн. з урахуванням ПДВ.

Строк дії Договору від 31.05.2012р. №14/3365/12
за умовами п. 10.1 даного Договору
встановлений з 1 травня до 31 грудня 2012 р.
в частині транспортування природного
газу, в частині проведення розрахунків
за послуги - до їх повного здійснення.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов Договору між сторонами
підписані Акти надання послуг з
транспортування газу №№ 05 від 31 травня
2012 р., 06 від 30 червня 2012 р., 07 від 31 липня
2012 р., 08 від 31 серпня 2012 р., 09 від 30
вересня 2012 р., 10 від 31 жовтня 2012 р., 11 від
30 листопада 2012 р., 12 від 31 грудня 2012 р.,
банківськими виписками з рахунку
позивача за грудень 2012-березень 2013
років підтверджується факт надання
позивачем відповідачу протягом
травня-грудня 2012 року послуг з
транспортування 111 799 973 м3 природного
газу вартістю 37 336 718,97 грн.

Судова колегія погоджується з
висновками, з яких виходив місцевий
господарський суд при прийнятті
рішення, виходячи з наступного.

Статтями 509, 510 Цивільного кодексу
України передбачено, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання повинні
виконуватися належним чином та у
встановлений законом чи договором
строк, одностороння відмова від
виконання зобов'язань не допускається.

Згідно частини 7 статті 193
Господарського кодексу України не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 526 Цивільного кодексу України).

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст. 599
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного
кодексу України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується сторонами Публічне
акціонерне товариство "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
належним чином зобов'язання з оплати
транспортування природного газу не
виконало, що стало підставою для
звернення позивача Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Чернігівгаз" з відповідним позовом про
стягнення 1 156 333,77 грн. пені та 305 123,89 грн.
три проценти річних від прострочення
суми боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного
кодексу України боржник, який порушив
зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно з п. 4.5. договору відповідач
здійснює оплату послуг протягом 5
банківських днів з моменту отримання
ним рахунку за умови оформлення обома
сторонами акту наданих послуг, який
позивач надає відповідачу для
підписання до 12-го числа місяця,
наступного за місяцем, в якому
надавалися послуги..

Відповідно до перерахунку 3% річних
судом першої інстанції, встановлено, що
розмір 3 % річних розрахований
позивачем невірно, а саме без
дотримання вимог чинного
законодавства та умов укладеного між
сторонами договору, а також фактичних
обставин щодо тривалості прострочення
оплати за договором, та апеляційний суд
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню 3%
річних в розмірі 299 136,94 грн., тому вимога
в цій частині правомірно задоволена
частково.

Щодо стягнення пені, колегія суддів
Київського апеляційного
господарського суду зазначає наступне.

Неналежне виконання відповідачем
своїх обов'язків за Договором від
31.05.2012р. №14/3365/12 призвело до
прострочення відповідачем виконання
грошового зобов'язання щодо оплати
вартості послуг з транспортування
природного газу.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Стаття 549 Цивільного кодексу України
зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею)
є грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 Цивільного кодексу України).

Пунктом 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України встановлено, якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором, або актом
цивільного законодавства.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
передбачено, що сторони вільні в
укладанні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
врахуванням вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно п. 6.2. Договору, за прострочення
виконання зобов'язання відповідач
зобов'язаний сплатити на користь
позивача пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який сплачується пеня, від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення платежу.

За таких обставин, керуючись вказаним
пунктом договору, враховуючи, що
відповідачем не виконані в строк свої
зобов'язання стосовно оплати наданих
йому послуг за договором на розподіл
природного газу (на транспортування
природного газу газорозподільними
мережами) позивач нарахував
відповідачу та пред'явив до стягнення
пеню у розмірі 1 156 333,77 грн.

Відповідно до перерахунку пені судом
першої інстанції, нарахованої за
періоди: за послуги травня 2012 року - з 19
червня 2012 р., червня 2012 - з 14 липня 2012 р.,
липня 2012 - з 15 серпня 2012 р., серпня 2012 - з 19
вересня 2012 р., вересня 2012 - з 18 жовтня 2012
р., жовтня 2012 - з 16 листопада 2012 р.,
листопада 2012 - з 18 грудня 2012 р., грудень
2012 - з 18 січня 2013 р., встановлено, що
розмір пені розрахований позивачем
невірно, та апеляційний суд
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню
пеня у розмірі 1 130 074,57 грн.

Однак, з урахуванням встановлених
господарським судом обставин щодо
розміру простроченого зобов'язання та
стану його виконання на час розгляду
справи судом, відсутності даних про
заподіяння позивачу у зв'язку з цим
збитків, співрозмірності належних до
сплати відповідачем штрафних санкцій і
сумою прострочення, інтересів сторін у
забезпеченні сталого функціонування
паливно-енергетичного комплексу, суд
першої інстанції відповідно до вимог
ст. 233 ГК України зменшив розмір пені з 1
130 074,57 грн. до 113 007,46 грн. (1 130 074,57 грн. - 1 017
067,11 грн. = 113 007,46 грн.).

Зважаючи на вищевикладені обставини,
колегія суддів вважає вірним висновок
суду першої інстанції про задоволення
позову частково та зменшення розміру
пені на 1 017 067,11 грн. з таких підстав.

Пунктом 1 ст.233 ГК України закріплено, що
суд має право зменшити розмір санкцій,
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора. При цьому повинно бути взято
до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, суд повинен
з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема, із розміром
збитків кредитора.

За оцінкою колегії суддів, судом першої
інстанції вірно застосовані положення
вищевказаних правових норм та
правомірно враховано співрозмірність
належних до сплати відповідачем
штрафних санкцій і суму прострочення,
та ті факти, що на момент розгляду
справи господарським судом
зобов'язання по сплаті основного боргу
за Договором від 31.05.2012р. №14/3365/12
відповідачем Публічним акціонерним
товариством «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» було
виконано, дані про заподіяння позивачу
у зв'язку з цим збитків відсутні, що
стало підставою для часткового
зменшення суми пені до 113 007,46 грн.

Беручи до уваги вищезазначене, колегія
суддів дійшла висновку, що підстави для
зміни чи скасування Рішення
Господарського суду м. Києва від 04.12.2013
р. №910/21748/13 відсутні, тому апеляційна
скарга Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Чернігівгаз" задоволенню
не підлягає.

Згідно приписів ст. 49 ГПК України
судовий збір за апеляційний перегляд
справи покладається на позивача
Публічне акціонерне товариство по
газопостачанню та газифікації
"Чернігівгаз".

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 ГПК України,
ст. 233 ГК України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Чернігівгаз" залишити без задоволення.

2 Рішення Господарського суду міста
Києва від 04.12.2013р. по справі № 910/21748/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/21748/13 повернути
Господарському суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Є.Ю. Шаптала

Судді
С.А. Гончаров

Р.І. Самсін