КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2014 р. Справа№ 910/1069/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Дикунської С.Я.

за участю представників:

Від позивача: представник Шпак Т.Г. -
за довіреністю.

Від відповідача: представник
Перетятько В.Є. - за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Маркет-Сервіс",

на рішення Господарського суду м.
Києва від 11.03.2014 року

у справі №910/1069/14 (суддя:
Полякова К.В.)

за позовом Публічного
акціонерного товариства "Ерде Банк"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Маркет-Сервіс"

про стягнення 6 689,58 грн.

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 Публічне акціонерне
товариство "Ерде Банк" звернулось до
Господарського суду м. Києва з позовом
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Маркет-Сервіс" про
стягнення 6 689,58 грн., з яких 6 000,00 грн.
основної заборгованості, 241,50 грн. 3 %
річних та 448,08 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на неналежне виконання
відповідачем умов договору № 401/і від
27.04.2011 року в частині оплати за надані у
серпні 2012 року послуги по інкасації
коштів.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 11.03.2014 року у справі № 910/1069/14
позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на те, що
між ним та позивачем в порядку ст.ст. 601,
602 ЦК України відбулось зарахування
зустрічних однорідних вимог, а тому
провадження по даній справі мало бути
припинено.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
дослідивши зібрані у справі докази,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, судова
колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
27.04.2011 року між Публічним акціонерним
товариством "Ерде Банк" (виконавець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Маркет-Сервіс"
(замовник) укладено договір на
інкасацію коштів № 401/і, за умовами
якого виконавець власними силами і
засобами в зазначені дні та години
проводить інкасацію коштів замовника
за певною адресою.

Встановлено, що у подальшому до
договору вносились зміни, щодо адрес,
за якими здійснюється інкасація
грошових коштів, шляхом укладання
Договорів про внесення змін та
доповнень від 15.06.2011 року та від 09.04.2012
року (а.с. 10-11).

Відповідно до п. 1.2. договору виконавець
доставляє готівку до власної каси,
здійснює перерахування інкасованої
виручки і забезпечує їх своєчасний
переказ, наступного після інкасації
робочого дня на поточний рахунок
замовника № 01, відкритий в ПАТ
"Банк Петрокомерц-Україна", м. Київ МФО
300120 інд.31405650; а замовник зобов'язується
своєчасно оплачувати надані послуги у
визначених договором розмірах і
термінах (строках) та виконати інші
свої зобов'язання, визначені договором,
в повному обсязі.

Пунктом 4.1. визначено, що розмір
винагороди виконавцю за послуги, що
надаються замовнику, визначається
договірним тарифом, який
встановлюється, у розмірі 1000,00 грн. за
кожний календарний місяць, незалежно
від кількості днів користування
послугами з одного пункту інкасації.
Якщо початок надання послуг виконавцем
не збігається з першим робочим днем
календарного місяця, то сума
винагороди за послуги, що надавались
виконавцем впродовж неповного
календарного місяця розраховується,
починаючи з першого дня отримання
послуг замовником, з розрахунку
вартості одного дня надання послуг,
помноженої на кількість днів
календарного місяця, в якому
надавались послуги.

У п. 4.2. договору сторони узгодили, що
виконавець зобов'язується надавати
замовнику до 5 числа місяця наступного
за звітнім рахунок-фактуру із
зазначенням суми грошових коштів, що
підлягають сплаті замовником за
звітній місяць, та в двох примірниках
акт про надані послуги за звітній
місяць.

Згідно з п. 4.3. договору замовник
зобов'язаний здійснювати оплату
наданого виконавцем рахунку-фактури до
20 числа включно, місяця що слідує за
звітним, шляхом перерахунку суми
коштів на рахунок виконавця,
зазначений у рахунку-фактурі.

Пунктом 4.4. договору сторони
передбачили, що замовник
зобов'язується не пізніше 5 календарних
днів з моменту отримання 2-х
примірників акта про надані послуги за
звітній місяць, повернути виконавцю
один підписаний уповноваженою особою
замовника примірник акту про надані
послуги за звітній місяць.

Як передбачено ст.193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з
положеннями ст. 526 ЦК України.

В силу ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено,
що якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

З матеріалів справи вбачається, що у
серпні 2012 року позивачем було надано
відповідачу послуги по інкасації
коштів на суму 6 000,00 грн., що не
заперечується сторонами по справі.

Як свідчать матеріали справи, доказів
оплати наданих відповідачу послуг по
інкасації коштів на суму 6 000,00 грн.
відповідачем не надано.

Окрім того, матеріали справи свідчать
про те, що 06.06.2013 року позивачем
направлено лист відповідачу, у якому
він повідомляє про наявність суми
заборгованості за Договором № 401/і на
інкасацію коштів у загальному розмірі 6
000,00 грн. та вимагає сплатити вказану
заборгованість у строк до 20.06.2013 року,
який отримано відповідачем 10.06.2013 року,
що підтверджується поштовим
повідомленням (а.с.15).

Встановлено, що відповідач направив
позивачу лист, у якому повідомив про
припинення зобов'язання зарахуванням
зустрічних однорідних вимог, строк
виконання яких настав, посилаючись на
те, що у нього обліковується сума
заборгованості позивача на загальну
суму 738 786,00 грн. за рішенням
Господарського суду міста Києва у
справі № 5011-61/14016-2012 від 14.01.2013 року та
враховуючи положення ст. 601 ЦК України,
відповідач заявив про зарахування
зустрічних однорідних вимог на суму 6
000,00 грн.

Натомість, позивачем 23.07.2013 року
направлено відповідачу лист № 5424, в
якому він повідомив відповідача про
неможливість здійснення зарахування
однорідних вимог через
невідповідність вимогам чинного
законодавства.

29.07.2013 року відповідач повторно
звернувся до Банку із листом, в якому
зазначив, що взаємні зобов'язання у
відповідних розмірах припиняються
шляхом зарахування однорідних вимог.

Проте, через відсутність здійснення
погашення суми боргу у розмірі 6 000,00
грн. відповідачем у визначені строки,
позивач звернувся із даним позовом до
суду.

Дослідивши матеріали справи та
заслухавши пояснення обох сторін,
судова колегія приходить до висновку
про те, що доводи апеляційної скарги
про те, що між відповідачем та
позивачем в порядку ст.ст. 601, 602 ЦК
України відбулось зарахування
зустрічних однорідних вимог не
заслуговують на увагу, з наступних
підстав.

За приписами ст. 601 ЦК України
зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги.

Статтею 602 ЦК України передбачено, що не
допускається зарахування зустрічних
вимог: про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю; про стягнення
аліментів; щодо довічного утримання
(догляду); у разі спливу позовної
давності; в інших випадках,
встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 ЗУ "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб",
під час тимчасової адміністрації не
здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та
інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та
майна банку, звернення стягнення на
майно банку, накладення арешту на кошти
та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів,
пені), інших фінансових (економічних)
санкцій за невиконання чи неналежне
виконання зобов'язань перед
кредиторами та зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів);

4) зарахування зустрічних
однорідних вимог, якщо це може
призвести до порушення порядку
погашення вимог кредиторів,
встановленого цим Законом.

Частиною 1 ст. 44 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" встановлено, що Національний банк
України приймає рішення про
відкликання банківської ліцензії та
ліквідацію банку за пропозицією Фонду
та з інших підстав, передбачених
Законом України "Про банки і банківську
діяльність".

Згідно з ч. 1 ст. 45 Закону України "Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб" Фонд не пізніше робочого дня,
наступного за днем отримання рішення
Національного банку України про
відкликання банківської ліцензії та
ліквідацію банку, розміщує інформацію
про це на своїй офіційній сторінці в
мережі Інтернет.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" уповноважена особа
Фонду припиняє приймання вимог
кредиторів після закінчення 30 днів з
дня опублікування відомостей
відповідно до частини другої статті 45
цього Закону. Будь-які вимоги, що
надійшли після закінчення цього
строку, вважаються погашеними, крім
вимог вкладників у межах гарантованої
Фондом суми відшкодування за вкладами.

За вимогами п. 6 ч. 2 ст. 46 Закону України
"Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб" з дня призначення
уповноваженої особи Фонду укладення
правочинів, пов'язаних з відчуженням
майна банку чи передачею його майна
третім особам, допускається в порядку,
передбаченому статтею 51 цього Закону.

Стаття 52 Закону України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
стосується реалізація майна банку, що
ліквідується.

Отже, Законом України "Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб"
встановлений певний порядок погашення
вимог кредиторів.

Як вбачається з матеріалів справи,
Постановою Правління Національного
банка України № 451 від 29.10.2012 року АТ
"ЕРДЕ БАНК" віднесено до категорії
неплатоспроможних.

Встановлено, що рішенням виконавчої
дирекції Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб № 25 від 29.10.2012 року
розпочато процедуру виведення АТ "ЕРДЕ
БАНК" з ринку, запроваджено тимчасову
адміністрацію та призначено
уповноважену особу Фонду на тимчасову
адміністрацію в Банку.

09.01.2013 року Національним банком України
прийнято рішення про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію АТ
"ЕРДЕ БАНК".

10.01.2013 року виконавчою дирекцією Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
прийнято рішення №3 про призначення
уповноваженої особи Фонду на
ліквідацію Банку.

Згідно Витягу з переліку (реєстру )
вимог кредиторів ПАТ «ЕРДЕ БАНК»,
акцептованих уповноваженою особою
Фонду на суму 738 786 грн., вимоги
відповідача на зазначену суму на
підставі Рішення господарського суду
м.Києва від 14.01.2013р. по справі №
5011-61/14016-2012 внесено до сьомої черги (
а.с.53).

Як свідчать матеріали справи,
Акціонерне товариство "Ерде Банк"
припинило приймання вимог кредиторів
15.02.2013 року.

Отже, враховуючи те, що зарахування
зустрічних однорідних вимог
відповідача у даній справі є фактично
погашенням вимог кредитора, тому таке
зарахування призведе до порушення
порядку, передбаченого процедурою
ліквідації банку, в тому числі порушить
черговість задоволення вимог
кредиторів банку, передбаченої ч.4 ст.52
Закону про систему гарантування,
відповідно до якої вимоги кожної
наступної черги задовольняються в міру
надходження коштів від реалізації
майна банку після повного задоволення
вимог попередньої черги.

Враховуючи встановлені вище обставини,
судова колегія вважає, що суд першої
інстанції дійшов до обгрунтованого
висновку про те, що позовні вимоги про
стягнення з відповідача основної
заборгованості у розмірі 6 000,00 грн. за
надані позивачем послуги по інкасації
коштів є підставними та такими, що
підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 241,50 грн. 3 %
річних та 448,08 грн. пені судова колегія
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

За приписами ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачем нараховано відповідачу 241,50
грн. 3 % річних за не виконання
зобов'язання щодо оплати наданих
позивачем послуг по інкасації коштів
за період з 21.09.2012 року по 23.01.2014 року.

Перевіривши правильність нарахування
241,50 грн. 3 % річних за допомогою системи
«ЛІГА: ЕЛІТ», судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції стосовно того, що вимоги
позивача про стягнення з відповідача
241,50 грн. 3 % річних підлягають
задоволенню.

За приписами ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, якими зокрема є
сплата неустойки, відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Штрафом є неустойки, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з п. 5.7 договору за прострочення
замовником визначеного договором
строку сплати винагороди за надані
послуги виконавцем в розмірі
визначеному договором, замовник
сплачує виконавцю пеню в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діяла
в період за який сплачується пеня.

Встановлено, що позивачем нараховано
відповідачу 448,08 грн. пені за не
виконання зобов'язання щодо оплати
наданих позивачем послуг по інкасації
коштів за період з 21.09.2012 року по 21.03.2013
року.

Перевіривши правильність нарахування
позивачем суми пені, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції стосовно того, що вимоги
позивача про стягнення з відповідача
448,08 грн. пені підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України
передбачено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Апелянтом належними та допустимими
доказами не спростовані встановлені
вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова
колегія вважає, що місцевим
господарським судом повно і всебічно
з'ясовані всі обставини справи та
надано їм належну правову оцінку,
рішення місцевого господарського суду,
яким позов задоволено, відповідає
чинному законодавству та матеріалам
справи; колегія не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

В силу ст. 49 ГПК України витрати по
сплаті судового збору покладаються на
відповідача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Маркет-Сервіс" на рішення
Господарського суду м. Києва від 11.03.2014
року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва
від 11.03.2014 року у справі № 910/1069/14 - без
змін.

3. Матеріали справи № 910/1069/14 повернути
до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
Н.М. Коршун

Судді
С.О. Алданова

С.Я. Дикунська