ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2014 р.Справа № 922/1680/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання
Воронько В.В.

розглянувши справу

за позовом Публічного АТ "Шляхове
ремонтно-будівельне управління № 33", м.
Харків до ТОВ "АТАМАН АВТО", м. Харків
про стягнення 188000,00грн. за участю
представників сторін:

позивача - Омельницька Т.В., довіреність
№520 від 03.06.11 р.,

відповідача - Очиченко О.Г., довіреність
№14 від 10.02.14 р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне АТ "Шляхове
ремонтно-будівельне управління № 33"
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом про
стягнення з відповідача - ТОВ "АТАМАН
АВТО" безпідставно отриманих грошових
коштів в розмірі 188000,00грн. Свої вимоги
позивач обгрунтовує тим, що платіжними
дорученнями № 369 від 22.05.2012р., № 103 від
10.06.2013р. та № 51 від 10.01.2014р. ним помилково
було перераховано відповідачу грошові
кошти з призначенням платежу - оплата
за транспортні послуги за Договором №
б/н від 04.05.2012р., проте зазначеного
договору між сторонами не укладалося,
отже, на думку позивача, грошові кошти
позивачем перераховані на користь
відповідача помилково та за
відсутності належних правових підстав.

Ухвалою від 29.04.2014р. суд прийняв позовну
заяву до розгляду, порушив провадження
у справі та призначив її до розгляду в
судовому засіданні.

07.05.2014р. позивачем, через канцелярію
суду, надані документи для долучення до
матеріалів справи, які долучено судом
до матеріалів справи.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлений позов,
просить суд його задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні та відзиві на позов, поданому
до суду 19.05.2014р. за вх. № 16249 проти вимог
позивача заперечує в повному обсязі. В
обґрунтування своїх заперечень
відповідач посилається на те, що ним
правомірно зараховано грошові кошти в
розмірі 188000,00грн. як оплату за надані
послуги згідно договору на надання
транспортних послуг № 75 від 04.05.2012р.,
адже на час їх отримання у відповідача
була правова підстава їх зарахування:
договір №75 від 04.05.2012р.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких грунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані докази, заслухавши
пояснення представників сторін, суд
встановив наступне.

Публічне акціонерне товариство
"Шляхове ремонтно - будівельне
управління №33" (позивач) здійснило
перерахування грошових коштів на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "АТАМАН АВТО"
(відповідач) в загальній сумі 188000,00грн.,
в тому числі: 43000,00грн. платіжним
дорученням № 369 від 22.05.2012р.; 100000,00грн.
платіжним дорученням № 103 від 10.06.2013р.;
45000,00грн. платіжним дорученням № 51 від
10.01.2014р. Зазначені грошові кошти були
перераховані з призначенням платежу -
оплата за транспортні послуги згідно
із договором б/н від 04.05.2012р.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач посилається на те, що будь -
якого Договору б/н від 04.05.2012р. між ним
та відповідачем не укладалось та не
діяло. Отже, грошові кошти позивачем
перераховані на користь відповідача
помилково та за відсутності належних
правових підстав.

Заперечуючи проти позовних вимог
відповідач посилається на те, що ТОВ
"АТАМАН АВТО" правомірно зарахувало
грошові кошти в розмірі 188000,00грн. як
оплату за надані послуги згідно
договору на надання транспортних
послуг № 75 від 04.05.2012р., адже на час їх
отримання у відповідача була правова
підстава їх зарахування: договір №75
від 04.05.2012р., підписані сторонами Акти
здачі-прийняття робіт та
товарно-транспортні накладні. У
платіжних дорученнях на переказ
грошових коштів № 369 від 22.05.2012р., № 103
від 10.06.2013р. та № 51 від 10.01.2014р. правильно
були зазначені платник, отримувач,
предмет та дата договору. Що стосується
номеру договору, то допущена помилка є
незначною, адже вона не заважає
визначенню підстави, за якої було
здійснено платіж.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить із
наступного.

Відповідно до п.1.4 глави 1 Інструкції
про безготівкові розрахунки в Україні
в національній валюті (затв.
Постановою Правління Національного
банку України
21.01.2004 N 22 та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 29 березня
2004 р. за N 377/8976),
помилкове списання/зарахування коштів
- списання/зарахування коштів,
унаслідок якого з вини банку або
клієнта відбувається їх списання з
рахунку неналежного платника та/або
зарахування на рахунок неналежного
отримувача. Неналежний отримувач -
особа, якій без законних підстав
зарахована сума переказу на її рахунок
або видана їй у готівковій формі;
неналежний платник - особа, з рахунку
якої помилково або неправомірно
переказана сума коштів.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України,
на яку посилається позивач
обгрунтовуючи свої позовні вимоги,
містить загальні положення про
зобов'язання у зв'язку з набуттям,
збереженням майна без достатньої
правової підстави, зокрема: особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Необхідно зазначити, що зобов'язання із
набуття або збереження майна без
достатньої правової підстави має місце
за наявності таких умов: По-перше, є
набуття або збереження майна. Це
означає, що особа набуває нові
цінності, збільшує кількість та
вартість належного їй майна або
зберігає майно, яке неминуче мало б
вибути із її володіння. Наприклад,
продавець надав покупцеві здачу в
більшому розмірі, ніж потрібно, або
передав неоплачений товар. По-друге,
мало місце набуття або збереження
майна за рахунок іншої особи. Тобто
збільшення або збереження майна у
особи є наслідком втрати або
недоотримання цього майна іншою
особою. По-третє, обов'язково має бути
відсутність правової підстави для
набуття або збереження майна за
рахунок іншої особи. Тобто мала місце
помилка, обман, випадковість або інші
підстави набуття або збереження майна,
які не можна віднести до підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків (ст.11 ЦК України).

Отже, для виникнення зобов'язання,
передбаченого ст. 1212 Цивільного
кодексу України важливим є сам факт
безпідставного набуття або збереження,
а не конкретна підстава, за якою це
відбулося. Для визначення зобов'язання
таким, що виникло внаслідок набуття,
збереження майна без достатньої
підстави, вирішальне значення має не
характер поведінки набувача
(правомірна чи неправомірна) і не
юридичні факти, на підставі яких
виникає це зобов'язання (правочини,
події або вчинки), а відсутність
передбачених законом або правочином
підстав для набуття або збереження
майна.

За загальним положенням цивільного
законодавства, зобов'язання виникають
з підстав, зазначених у статті 11
Цивільного кодексу України (надалі - ЦК
України). За приписами частини 2 цієї
статті підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є
договір та інші правочини та юридичні
факти. Підставою виникнення цивільних
прав та обов'язків є дії осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також дії, що не
передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Як вбачається з додатково наданих
відповідачем до матеріалів справи
доказів, 04.05.2012р. між ним та позивачем
було укладено договір № 75 на надання
транспортних послуг, за умовами якого
позивач (замовник) доручає, а
відповідач (виконавець) приймає на себе
зобов'язання надати транспортні
послуги по перевезенню матеріалів
замовника автомобілями згідно Додатку
№ 1 до даного договору (п.1.1.). Пунктом 2
укладеного договору передбачено, що
розрахунок за надані послуги
проводиться на підставі
товарно-транспортних накладних та акту
наданих послуг.

Окрім того, в матеріалах справи
містяться Акти здачі-прийняття робіт
(надання послуг) № ОУ-0000009 від 31.05.2012р. та
№ ОУ-0000014 від 27.06.2012р., підписані та
скріплені печатками сторін.

Оригінали договору № 75 на надання
транспортних послуг від 04.05.2012р. та
Актів здачі-прийняття робіт (надання
послуг) № ОУ-0000009 від 31.05.2012р. та №
ОУ-0000014 від 27.06.2012р. були оглянути судом
в судовому засіданні.

Посилання позивача на те, що номер
договору не співпадає з номером,
вказаним в призначенні платежу в
спірних платіжних дорученнях, і даний
факт є підставою вважати те, що ці кошти
є помилково перерахованими
відповідачу - не є достатньо
підтвердженим та обгрунтованим,
оскільки інших договірних відносин
між сторонами взагалі не існувало, що
підтверджується довідкою позивача за
підписом директора та головного
бухгалтера, яка міститься в матеріалах
справи.

Посилання позивача на відсутність
належних правових підстав для набуття
відповідачем грошових коштів не
відповідають обставинам справи та
суперечать наявним в ній доказам, а
неправильно вказаний номер договору не
означає, що правова підстава відпала
або взагалі не існувала.

Таким чином, посилання позивача на
безпідставне набуття відповідачем
грошових коштів в загальній сумі 188000,00
грн., в тому числі: 43000,00 грн. платіжним
дорученням № 369 від 22.05.2012 р.; 100000,00 грн.
платіжним дорученням № 103 від 10.06.2013 р.;
45000,00 грн. платіжним дорученням № 51 від
10.01.2014р. - є спростованими відповідачем
та доданими до справи документами.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає
вимоги позивача недостатньо
обгрунтованими та такими, що
спростовуються матеріалами справи,
тому в задоволенні позову необхідно
відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судовий
збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших
підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, витрати по сплаті судового
збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 1212 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 1, 12, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 21.05.2014 р.

Суддя Л.В. Шарко