ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.05.14р. Справа № 904/2657/14За позовом:
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України", м. Київ

До відповідача: комунального
підприємства "Теплові мережі м.
Вільногірськ", м. Вільногірськ
Дніпропетровської області

Про: стягнення 24 246 777,01 грн.

Суддя: Євстигнеєва Н.М.

Представники:

Від позивача: Букоємський Р.В.,
довіреність №14-138 від 13.05.2014 року,
головний юрисконсульт Відділу
правового забезпечення
зовнішньоекономічної діяльності
Управління договірної роботи
Юридичного департаменту

Від відповідача: Корінь Я.Ю.,
довіреність №142 від 26.05.2014 року,
юрисконсульт

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" звернулося до
господарського суду з позовом, яким
просить стягнути з комунального
підприємства "Теплові мережі м.
Вільногірськ":

- основний борг за отриманий природний
газ у сумі 21 754 157,14 грн.;

- пеню у сумі 1 555 562,94 грн.;

- втрати від інфляційних процесів за
весь час прострочення зобов'язання у
сумі 252 777,29 грн.;

- 3% річних у сумі 684 279,63 грн.

Витрати по сплаті судового збору
позивач просить покласти на
відповідача.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем умов договору
№13/2336-БО-3 купівлі-продажу природного
газу від 28.12.2012 року за період з січня по
квітень 2013 року у сумі 21 754 157,14 грн. За
прострочення оплати природного газу на
підставі п. 7.2 договору позивач
нарахував та просить стягнути з
відповідача пеню за загальний період з
14.02.2013 року по 13.11.2013 року у сумі 1 555 562,94
грн. За прострочення виконання
зобов'язання на підставі статті 625
Цивільного кодексу України позивач
нарахував та просить стягнути з
відповідача 3% річних за загальний
період з 14.02.2013 року по 02.04.2014 року у сумі
684 279,63 грн. та втрати від інфляції за
загальний період з лютого 2013 року по
лютий 2014 року у сумі 252 777,29 грн.

Комунальне підприємство "Теплові
мережі м. Вільногірськ" позовні вимоги
в частині суми основного боргу (21 754 154,14
грн.) визнає, у стягненні інших сум
просить відмовити, посилаючись на
тяжке фінансове становище. Відповідач
зазначає, що має заборгованість перед
ПрАТ "Кримський титан" в особі філії
"Вільногірський ГМК ПрАТ "Кримський
титан" за рішенням суду від 17.10.2008 року у
сумі 29 967 960,19 грн. та за договорами про
надання послуг та підряду у загальній
сумі 11 540 760,77 грн.

Рішенням виконавчого комітету
Вільногірської міської ради від 09.10.2013
року №377/0/7-13 комунальне підприємство
"Теплові мережі м. Вільногірськ"
позбавлено статусу виконавця послуг з
виробництва, транспортування та
постачання теплової енергії,
централізованого опалення і гарячого
водопостачання для споживачів м.
Вільногірська, у зв'язку відключенням
споживачів від мереж централізованого
теплопостачання та переведені на
індивідуальні та автономні системи
тепло забезпечення.

Відповідач зазначає, що мало б
можливість погасити заборгованість за
умови відшкодування заборгованості
населенням міста перед підприємством,
яка станом на 01.05.2014 року складає 8 397 477,41
грн.

Розгляд справи був відкладений з 20.05.2014
року на 29.05.2014 року.

У судовому засіданні 29.05.2014 року
оголошені вступна та резолютивна
частини рішення.

Під час розгляду справи судом
досліджені письмові докази, що
містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, господарський
суд, -

В С Т А Н О В И В:

28 грудня 2012 року між публічним
акціонерним товариством "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
(продавець) та комунальним
підприємством "Теплові мережі м.
Вільногірськ" (покупець) був укладений
договір №13/2336-БО-3 купівлі-продажу
природного газу, відповідно до п.1.1
якого продавець зобов'язується
передати покупцю у 2013 році природний
газ, ввезений на митну територію
України ПАТ "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний
газ, видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
дію статті 10 Закону України "Про засади
функціонування ринку природного газу",
а покупець зобов'язується прийняти та
оплатити цей природний газ (надалі -
газ), на умовах цього договору.

Газ, що продається за цим договором,
використовується Покупцем виключно
для виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами (п.
1.2 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору продавець
передає покупцю в період з 01 січня 2013
року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до
6 500 тис.м3, в тому числі: у січні - 1 000
тис.м3, у лютому - 1 400 тис.м3, у березні - 1
000 тис.м3, у квітні - 400 тис.м3, у жовтні - 500
тис.м3, у листопаді - 1 000 тис.м3, у грудні -
1 200 тис.м3.

Цей договір набуває чинності з дати
його підписання повноважними
представниками сторін та скріплення
печатками сторін, діє у частині
поставки газу до 31 грудня 2013 року, а у
частині розрахунків за газ - до їх
повного здійснення (п.11.1 договору).

Відповідно до п. 3.3 договору
приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу Покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного
за місяцем продажу газу, покупець
зобов'язується надати продавцеві
підписані та скріплені печатками
покупця та газотранспортного
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газотранспортному
підприємству по одному примірнику
оригіналу акта, підписаний
уповноваженим представником та
скріплений печаткою, або надати в
письмовій формі мотивовану відмову від
підписання акта. Акти є підставою для
остаточних розрахунків між сторонами
(п.3.4 договору).

Сторонами підписані акти
приймання-передачі природного газу:
від 31.01.2013 року на суму 8 249 613,14 грн. (за
природний газ - 7 600 649,29 грн.,
транспортування природного газу - 648
963,85 грн.), від 28.02.2013 року на суму 5 868 281,86
грн. (за природний газ - 5 406 647,6 грн.,
транспортування природного газу - 461
634,11 грн.), від 31.03.2013 року на суму 6 194 817,81
грн. (за природний газ - 5 707 496,44 грн.,
транспортування природного газу - 487
321,37 грн.), від 30.04.2013 року на суму 1 471 444,33
грн. (за природний газ - 1 355 691,73 грн.,
транспортування природного газу - 115
752,60 грн.), всього на суму 21 784 157,14 грн.

Відповідно до п. 6.1 договору оплата за
газ здійснюється покупцем виключно
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу.

Позивач зазначає, що відповідач
частково розрахувався за поставлений
природний газ у сумі 30 000,00 грн.,
заборгованість за спірний період
складає 21 754 157,14 грн. (21 784 157,14 грн. - 30 000,00
грн.).

Причиною виникнення спору є неналежне
виконання комунальним підприємством
"Теплові мережі м. Вільногірськ" умов
договору №13/2356-БО-3 купівлі-продажу
природного газу від 28.12.2012 року в
частині своєчасної та повної оплати
природного газу за січень - квітень 2013
року.

Суб'єкти господарювання повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином, відповідно до закону,
інших правових актів, договору (частина
1 статті 193 Господарського кодексу
України).

Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (стаття 525
Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (стаття 530
Цивільного кодексу України).

Позивачем заявлена до стягнення
заборгованість за поставлений
природний газ за договором №13/2356-БО-3
купівлі-продажу природного газу від
28.12.2012 року за січень - квітень 2013 року у
сумі 21 754 157,14 грн. (21 784 157,14 грн. - 30 000,00
грн.).

З огляду на положення п. 6.1 договору,
строк оплати природного газу за січень
- квітень 2013 року є таким, що настав.

Доказів оплати природного газу за
договором №13/2356-БО-3 купівлі-продажу
природного газу від 28.12.2012 року за
січень - квітень 2013 року у сумі 21 754 157,14
грн. відповідач не надав, доводи,
наведені в обґрунтування позову не
спростував.

29.05.2014 року комунальне підприємство
"Теплові мережі м. Вільногірськ" подало
до суду відзив на позов (вих. №156 від
28.05.2014 року), яким визнало позовні
вимоги в частині суми основного боргу у
розмірі 21 754 157,14 грн.

Право відповідача визнати позов
повністю або частково передбачено
статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України.

Згідно зі статтею 78 Господарського
процесуального кодексу України
визнання позову відповідачем
викладається в адресованій
господарському суду письмовій заяві,
що долучається до справи.

Відповідно до частини 5 статті 78
Господарського процесуального кодексу
України, у разі визнання відповідачем
позову господарський суд приймає
рішення про задоволення позову за
умови, що дії відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб.

Дії відповідача в частині визнання
основного боргу у сумі 21 754 157,14 грн. не
суперечать законодавству, не порушують
прав і охоронюваних законом інтересів
інших осіб, з огляду на що
господарський суд приймає визнання
позову відповідачем в цій частині суми
основного боргу.

За викладеного, є правомірними та
такими, що підлягають задоволенню
позовні вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача
основного боргу в сумі 21 754 157,14 грн.

Порушенням зобов'язання, відповідно до
статті 610 Цивільного кодексу України, є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивач нарахував та просить стягнути
з відповідача 3% річних за загальний
період з 14.02.2013 року по 02.04.2014 року у сумі
684 279,63 грн. та збитки від інфляції за
загальний період з лютого 2013 року по
лютий 2014 року у сумі 252 777,29 грн.

Відповідно до пункту 1.4 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань" з
урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону
України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні" моментом
виконання грошового зобов'язання є
дата зарахування коштів на рахунок
кредитора або видачі їх йому готівкою,
а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього
Закону банк зобов'язаний виконати
доручення клієнта, що міститься в
розрахунковому документі, який
надійшов протягом операційного часу
банку, в день його надходження. При
цьому порушення банком, що обслуговує
платника (боржника), строку
перерахування коштів до банку, який
обслуговує кредитора, або несвоєчасне
зарахування банками коштів на рахунок
кредитора, в зв'язку з чим сталося
прострочення виконання грошового
зобов'язання, не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання цього
зобов'язання, однак надає боржникові
право звернутися до банку, який його
обслуговує, з вимогою щодо сплати пені
відповідно до пункту 32.2 статті 32
названого Закону (див. також частину
третю статті 343 Господарського кодексу
України).

День фактичної сплати суми
заборгованості не включається в період
часу, за який здійснюється стягнення
інфляційних нарахувань та пені (пункт
1.9 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.12.2013
року № 14 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань").

З урахуванням приписів п.1.9 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань"
позовні вимоги про стягнення 3% за
прострочення зобов'язання за січень 2013
року підлягають задоволенню частково у
сумі 278 478,14 грн., згідно з наступним
розрахунком:

- за прострочення суми 8 249 613,14 грн. за
період з 14.02.2013 року по 19.03.2013 року у сумі
23 053,71 грн.;

- за прострочення суми 8 239 613,14 грн. за
період з 20.03.2013 року по 28.03.2013 року у сумі
6 095,06 грн.;

- за прострочення суми 8 229 613,14 грн. за
період з 29.03.2013 року по 14.05.2013 року у сумі
31 791,11 грн.;

- за прострочення суми 8 219 613,14 грн. за
період з 15.05.2013 року по 02.04.2014 року у сумі
217 538,26 грн. (у заявленій позивачем сумі).

За прострочення зобов'язань за
лютий-квітень 2013 року 3% нараховані
позивачем відповідно до чинного
законодавства та підлягає стягненню з
відповідача.

Оскільки прострочення виконання
зобов'язання має місце, підлягає
задоволенню вимога про стягнення 3%
річних за загальний період 14.02.2013 року
по 02.04.2014 року у сумі 683 601,59 грн. (278 478,14
грн. + 185 694,95 грн. + 180 243,74 грн. + 39 184,76 грн.).

Розрахунок збитків від інфляції
розраховані з урахуванням приписів
листа Верховного суду України від
03.04.1997 року № 62-97 р. "Рекомендації
відносно порядку застосування
індексів інфляції при розгляді судових
справ" та підлягаю стягненню з
відповідача у сумі 252 777,29 грн.

Згідно з частиною 1 статті 199
Господарського кодексу України
виконання господарських зобов'язань
забезпечується заходами захисту прав
та відповідальності учасників
господарських відносин, передбаченими
цим Кодексом та іншими законами. До
відносин щодо забезпечення виконання
зобов'язань учасників господарських
відносин застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.

Виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом
(стаття 548 Цивільного кодексу України).
Виконання зобов'язань може
забезпечуватись згідно договору
неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми не своєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (стаття 549
Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 7.2 договору у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1
цього договору продавець має право не
здійснювати поставку газу покупцю або
обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів за
умови їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
покупцем пункту 6.1 умов цього договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть
звернутися до суду з вимогою про захист
своїх прав за цим договором (строк
позовної давності), у тому числі щодо
стягнення основної заборгованості,
штрафів, пені, відсотків річних,
інфляційних нарахувань,
встановлюється тривалістю у 5 (п'ять)
років (п. 9.3 договору).

За несвоєчасну оплату природного газу
позивач нарахував та просить стягнути
з відповідача пеню у сумі 610 054,47 грн. за
загальний період з 14.02.2013 року по 13.11.2013
року (по кожному акту окремо).

З урахуванням приписів п.1.9 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань"
позовні вимоги про стягнення пені за
прострочення зобов'язання за січень 2013
року підлягають задоволенню частково у
сумі 593 849,61 грн., згідно з наступним
розрахунком:

- за прострочення суми 8 249 613,14 грн. за
період з 14.02.2013 року по 19.03.2013 року у сумі
115 268,57 грн.;

- за прострочення суми 8 239 613,14 грн. за
період з 20.03.2013 року по 28.03.2013 року у сумі
30 475,28 грн.;

- за прострочення суми 8 229 613,14 грн. за
період з 29.03.2013 року по 14.05.2013 року у сумі
158 955,54 грн.;

- за прострочення суми 8 219 613,14 грн. за
період з 15.05.2013 року по 13.08.2013 року у сумі
289 150,22 грн. (у заявленій позивачем сумі).

Пеня за прострочення зобов'язань за
лютий-квітень 2013 року нарахована
позивачем відповідно до умов договору
чинного законодавства та підлягає
стягненню з відповідача.

Таким чином, з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню пеня у
сумі 1 552 172,68 грн. (593 849,61 грн. + 423 159,39 грн. +
433 976,69 грн. + 101 186,99 грн.)

Відповідач просить відмовити в
задоволенні позову про стягнення
штрафних санкцій посилаючись на тяжке
фінансове становище та фінансову
неспроможність здійснювати погашення
боргу в обумовлені договором строки.

Відповідно до статті 233 Господарського
кодексу України та пункту 3 частини 1
статті 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має право зменшити
розмір штрафних санкцій (штрафу, пені).

Санкції за прострочку виконання
грошових зобов`язань передбачені
статтями 217, 230, 231 Господарського
кодексу України. При цьому, частина 1
статті 229 Господарського кодексу
України встановлює виняток із
загального правила статті 218
Господарського кодексу України та
статті 614 Цивільного кодексу України,
які закріплюють принцип вини як
підставу відповідальності боржника. За
невиконання грошового зобов`язання
боржник відповідає, хоч би його
виконання стало неможливим не тільки в
результаті його винних дій або
бездіяльності, а і внаслідок дії
непереборної сили або простого
випадку. Тобто, боржник не звільняється
від відповідальності за невиконання чи
неналежне виконання грошового
зобов`язання за будь-яких обставин.

Вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 Цивільного
кодексу України і статтею 233
Господарського кодексу України (пункт
3.17.4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Приймаючи до уваги майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні, враховуючи статус
відповідача (основним предметом
діяльності підприємства до 09.10.2013 року
була експлуатація об'єктів
теплопостачання та надання тепла
споживачам), який використовував
придбаний газ виключно для потреб
опалення, а також ті обставини, що з
09.102.13 року відповідача позбавлено
статусу виконавця послуг з
виробництва, транспортування та
постачання теплової енергії,
централізованого опалення і гарячого
водопостачання (основного виду
діяльності) нарахування та стягнення
інфляційних втрат та 3% річних у
наведених вище сумах, господарський
суд вважає за можливе на підставі
пункту 3 частини 1 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України зменшити розмір пені на 20 % від
належної до стягнення, що буде
становити 1 244 138,14 грн.

За викладеного з відповідача підлягає
стягненню сума 23 934 674,16 грн. (21 754 157,14 грн.
- сума основного боргу + 1 244 138,14 грн. -
пеня + 683 601,59 грн. - 3% річних + 252 777,29 грн. -
збитки від інфляції ).

Відповідно до пункту 3.17.4 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
судовий збір у разі зменшення судом
розміру неустойки покладається на
відповідача повністю, без урахування
зменшення неустойки.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача у сумі 73
080,00 грн.

При цьому суд враховує частковість
задоволення позовних вимог без
урахування зменшення неустойки,
приписи статті 4 Закону України "Про
судовий збір", відповідно до якої
судовий збір складає максимальний
розмір у сумі 73 080,00 грн. та не підлягає
зменшенню, оскільки 2% від суми 24 245 708,70
грн. (21 754 157,14 грн. - сума основного боргу
+ 1 555 172,68 грн. - пеня + 683 601,59 грн. - 3% річних
+ 252 777,29 грн. - збитки від інфляції ) є
більшою, ніж 73 080,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст.ст. 1, 33, 34, 49, 78, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства
"Теплові мережі м. Вільногірськ" (51700,
Дніпропетровська область, м.
Вільногірськ, вул. Промислова, 17,
ідентифікаційний код 24422912) на користь
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 6, ідентифікаційний код
20077720) основний борг у сумі 21 754 157,14 грн.,
пеню в розмірі 1 244 138,14 грн., збитки від
інфляції в розмірі 252 777,29 грн., 3% річних
в сумі 683 601,59 грн., витрати по сплаті
судового збору в розмірі 73 080,00 грн., про
що видати наказ.

У решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання.

Суддя

Н.М.Євстигнеєва

Повне рішення складено - 02.06.2014 року.