ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" травня 2014 р.Справа № 916/3276/13

За позовом: Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

До відповідача: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2

про стягнення 47187,04грн.;

Головуючий суддя Погребна К.Ф.

Суддя Демешин
О.А.

Суддя Цісельський О.В.

В судових засіданнях приймали участь
представники:

Від позивача: ОСОБА_3 - довіреність;

Від відповідач: ОСОБА_4 - довіреність;

В судовому засіданні 05.05.2014р. приймали
участь представники:

Від позивача: ОСОБА_3 - довіреність;

Від відповідач: ОСОБА_4 - довіреність;

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою до відповідача -
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості розмірі
47187,04грн., яка складається зі стягнення
вартості використаних матеріалів при
первинному ремонті в сумі 7857 грн. та
стягнення збитків в розмірі 39330,04грн.
які в свою чергу складаються з
загальної вартості виконаних робіт при
повторному ремонті в розмірі 3983,04грн.,
загальної вартості використаних
матеріалів при повторному ремонті в
сумі 6951грн., загальної вартості простою
в сумі 5500грн., загального розміру
неодержаного прибутку в розмірі 22896грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 28.11.2013р. було порушено
провадження по справі 916/3276/13 із
призначенням до розгляду в судових
засіданнях.

22.01.2014р. представник позивача звернувся
до суду із заявою про зменшення розміру
позовних вимог, відповідно якої
просить суд стягнути з відповідача
заборгованості у розмірі 46887,04грн. яка
складається зі стягнення вартості
використаних матеріалів при
первинному ремонті в сумі 7857 грн. та
стягнення збитків в розмірі 39030,04грн.
які в свою чергу складаються з
загальної вартості виконаних робіт при
повторному ремонті в розмірі 3983,04грн.,
загальної вартості використаних
матеріалів при повторному ремонті в
сумі 6951грн., загальної вартості простою
в сумі 5200грн., загального розміру
неодержаного прибутку в розмірі 22896грн.

Відповідно до приписів ч.4 ст. 22 ГПК
України, позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог, відмовитись від позову
або зменшити розмір позовних вимог.

Вищенаведена редакція позовних вимог
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,
згідно з вказаною заявою є остаточною,
у зв'язку з чим приймається
господарським судом для розгляду по
суті викладених в них вимог.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 27.01.2014р. справу №916/3276/13 було
призначено до колегіального розгляду у
складі трьох суддів господарського
суду Одеської області.

Згідно розпорядження голови
господарського суду Одеської області
від 27.01.2014р. визначено наступний склад
колегії суддів: головуючий суддя
Погребна К.Ф., судді Горячук Н.О.,
Цісельський О.В..

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 28.01.2014р. справу №916/3276/13 було
прийнято до провадження колегією
суддів у складі: головуючий суддя
Погребна К.Ф., судді Горячук Н.О.,
Цісельський О.В..

Враховуючи перебування судді Горячук
Н.О. на лікарняному, розпорядженням
голови господарського суду Одеської
області справу 916/3276/13 було передано на
розгляд колегії судів у складі:
головуючий суддя Погребна К.Ф., судді
Демешин О.А., Цісельський О.В., які своєю
ухвалою від 04.03.2014р. прийняли
відповідну справу до свого
провадження.

Відповідач в судове засідання з'явився,
надав відзив на позов відповідно якого
позовні вимоги не визнає, вважає їх
необґрунтованими такими що не
відповідають нормам чинного
законодавства та просить суд в
задоволені позову відмовити повністю.

В судових засіданнях в порядку ст. 77 ГПК
України проголошувались перерви з
23.01.2014р. до 27.01.2014р. та з 18.03.2014р. до
08.04.2014р.

У судовому засіданні 05.05.2014р. було
проголошено вступну та резолютивну
частини рішення суду в порядку статті
85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив.

В квітні 2013р. між Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1)
та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2
(ФОП ОСОБА_2) був укладений договір
поставки у спрощений спосіб.

17 та 18 квітня 2013р. ФОП ОСОБА_2 на адресу
позивача було здійснено поставку
комплектуючих та запасних чистин
механізмів для автотранспортних
засобів (далі - товар) на загальну суму
8807грн., що підтверджується видатковими
накладними від 17.04.2013р. №2513, від 18.04.2013р.
№2525 та рахунками від 17.04.2013 №2513, від
18.04.2013р. №2525.

Позивач вказує, що придбаний товар був
використаний ним для виконання
заказу-наряду від 27.05.2013р. № АхЗН048432, а
саме здіснення капітального ремонту
двигуна автомобіля „Skoda Octavia Tour 1,9 TD", що
підтверджується бухгалтерською
документацією позивача, а саме
„Відомістю переміщення залишків та
оборотів".

27.05.2013р. ФОП ОСОБА_1 заказ-наряд від
27.05.2013р. №АхЗН048432 було виконано, а
автомобільний засіб видано замовнику -
автомобільному господарству УМВС
України в Одеській області.

14.06.2013р. замовник повернув позивачу
автомобільний засіб „Skoda Octavia Tour 1,9 TD",
шляхом доставки його автомобільним
евакуатором. Підставою повернення
автомобільного засобу була поломка та
вихід з ладу двигуна автомобіля.

В зв'язку з тим, що при виконанні
ремонту вказаного автомобіля
використовувались деталі які були
придбані у відповідача, позивач
повідомив його про повернення
автомобіля.

З метою встановлення причин поломки,
відповідачем в Одеському
науково-дослідному інституті судових
експертиз було замовлено проведення
автотехнічного експертного
дослідження.

Згідно з експертним висновком №3348/363419
від 19.07.2013р., причиною поломки є
руйнування поршня четвертого циліндру,
яке відбулось в результаті втомного
зламу стержню випускного клапана
четвертого циліндра, після його
встановлення в головку блоку
циліндрів.

На думку позивача причиною вказаних
порушень є поставка відповідачем
неякісного товару, який
використовувався для ремонту
вищезазначеного транспортного засобу.

Позивач вказує, що дії відповідача по
поставці неякісного товару призвели до
виникнення у нього значних
матеріальних збитків, а саме згідно
уточненого розрахунку: загальної
вартості виконаних робіт при
повторному ремонті в розмірі 3983,04грн.,
загальної вартості використаних
матеріалів при повторному ремонті в
сумі 6951грн., загальної вартості простою
в сумі 5200грн., загального розміру
неодержаного прибутку в розмірі 22896грн.
та вартість самих матеріалів яки
використовувались при первинному
ремонті в сумі 7857грн.

Позивач вказує, що вказані обставини
стали підставою для його звернення до
господарського суду Одеської області з
відповідним позовом для захисту свого
порушеного права.

Дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши норми чинного
законодавства колегія суддів дійшла
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог з наступних підстав.

В силу ст. 124 Конституції України,
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 1 ГПК України,
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Згідно до ст. 2 ГПК України,
господарський суд порушує провадження
у справі за позовами, зокрема,
підприємств та організацій, які
звертаються до господарського суду за
захистом своїх прав та охоронюваних
законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні
правосуддя, в силу ст.2 Закону України
"Про судоустрій та статус суддів" є,
зокрема, захист гарантованих
Конституцією України та законами, прав
і законних інтересів юридичних осіб.
Встановивши наявність у особи, яка
звернулася з позовом, суб'єктивного
матеріального права або охоронюваного
законом інтересу, на захист яких подано
позов, суд з'ясовує наявність чи
відсутність факту порушення або
оспорювання і, відповідно, ухвалює
рішення про захист порушеного права
або відмовляє позивачу у захисті,
встановивши безпідставність та
необґрунтованість заявлених вимог.

Як вбачається із позовної заяви,
вимогою Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 є стягнення з відповідача -
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
збитків у розмірі 39030,04грн., заподіяних
внаслідок поставки останнім
неякісного товару та вартості
матеріалів при первинному ремонті в
сумі 7857грн.

У відповідності до ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Визначення поняття збитків наводяться
також у ч. 2 ст. 224 ГК України, відповідно
до якої під збитками розуміють витрати,
зроблені управної стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Породжуючи настання цивільних прав та
обов'язків згідно ч. 2 ст.11 ЦК України,
відповідальність у вигляді
відшкодування збитків вимагає для її
застосування наявності складу
правопорушення, а саме протиправної
поведінки (дії чи бездіяльності особи),
шкідливого результату такої поведінки,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та заподіяними збитками,
вини особи, яка заподіяла збитки.

Протиправною є поведінка, що не
відповідає вимогам закону або
договору, тягне за собою порушення
майнових прав та інтересів іншої особи
і спричинила заподіяння збитків
(шкоди).

Збитки відшкодовуються у повному
обсязі, якщо договором або законом не
передбачено відшкодування у меншому
або більшому розмірі.

При визначенні розміру збитків, якщо
інше не передбачено законом або
договором, враховуються ціни, що
існували за місцем виконання
зобов'язання на день задоволення
боржником у добровільному порядку
вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у
разі якщо вимогу не задоволено у
добровільному порядку, - на день
подання до суду відповідного позову
про стягнення збитків.

Відповідно до статті 11 Цивільного
кодексу України підставою виникнення
цивільних прав і обов'язків, у тому
числі щодо відшкодування кредиторові
або іншій особі збитків (шкоди), є
зобов'язання, які виникають з договорів
та інших правочинів або завдання
майнової (матеріальної) та моральної
шкоди іншій особі. За статтею 174
Господарського кодексу України
господарські зобов'язання можуть
виникати внаслідок заподіяння шкоди
суб'єкту або суб'єктом господарювання.

У пункті 1 Роз'яснень Вищого
арбітражного суду України від 01.04.94 р. N
02-5/215 „Про деякі питання практики
вирішення спорів пов'язаних з
відшкодуванням шкоди" (в редакції
Рекомендацій президії Вищого
господарського суду України від 29
грудня 2007 року N 04-5/239 визначено, що
вирішуючи спори про стягнення
заподіяних збитків, господарський суд
перш за все повинен з'ясувати правові
підстави покладення на винну особу
зазначеної майнової відповідальності.
При цьому господарському суду слід
відрізняти обов'язок боржника
відшкодувати збитки, завдані
невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання, що випливає з
договору (статті 623 ЦК України), від
позадоговірної шкоди, тобто від
зобов'язання, що виникає внаслідок
завдання шкоди (глава 82 ЦК України).

Крім застосування принципу вини при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди необхідно виходити з того, що
шкода підлягає відшкодуванню за умови
безпосереднього причинного зв'язку між
неправомірними діями особи, яка
завдала шкоду, і самою шкодою.

Згідно ж до п. 6 вказаних Роз'яснень
встановлення причинного зв'язку між
протиправною поведінкою особи, яка
завдала шкоду, та збитками потерпілої
сторони є важливим елементом
доказування наявності реальних
збитків. Слід довести, що протиправна
дія чи бездіяльність завдавача є
причиною, а збитки, які виникли у
потерпілої особи, - наслідком такої
протиправної поведінки.

Питання про наявність або відсутність
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою особи і шкодою має бути
вирішено судом шляхом оцінки усіх
фактичних обставин справи.

Таким чином, предметом доведення по
справам про стягнення збитків є:
по-перше, наявність збитків та
визначення правових підстав їх
виникнення, по-друге, наявність вини
особи, яка завдала ці збитки, а по-третє,
наявність причинного зв'язку між
протиправною поведінкою особи і
завданими збитками.

Розмір збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором
(ч. 2 ст. 623 ЦК України).

З огляду на здійснений судом правовий
аналіз приписів чинного законодавства,
якими визначені правові підстави для
відшкодування збитків особою, яка
порушила прийняті на себе договірні
зобов'язання, суд вважає за необхідне
при вирішенні даного спору встановити
наявність у діях Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 складу цивільного
правопорушення та дослідити наявність
правових підстав для покладення на
відповідача обов'язку відшкодування
витрат позивача, які кваліфіковані
останнім як збитки, що полягає в
поставці ним неякісного товару.

Так, як вже зазначалось вище, між
позивачем та відповідачем по справі
був укладений договір поставки товару
у спрощений спосіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 180 Господарського
кодексу України визначено, що
господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. При цьому, в силу ч. 7 ст.
179 Господарського кодексу України,
господарські договори укладаються за
правилами, встановленими Цивільним
кодексом України з урахуванням
особливостей, передбачених
Господарським кодексом України, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

В силу ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу
України, для правочинів (за змістом ч. 2
ст. 202 Цивільного кодексу України,
договір між двома особами є
двостороннім правочином) між
юридичними особами встановлена
письмова форма. Разом з тим, згідно ст.
218 Цивільного кодексу України,
недодержання сторонами письмової
форми правочину, яка встановлена
законом, не має наслідком його
недійсності, крім випадків,
встановлених законом.

Частиною 2 ст. 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
виникають з підстав, встановлених
статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11
Цивільного кодексу України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України, що визначено ст. 175
Господарського кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до видаткових накладних від
17.04.2013р. №2513, від 18.04.2013р. №2525 та
рахунках від 17.04.2013 №2513, від 18.04.2013р.
№2525. відповідач поставив, а позивач
прийняв та оплатив поставку
комплектуючих та запасних чистин
механізмів для автотранспортних
засобів на загальну суму 8807грн.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України та ст. 268 Господарського
кодексу України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Статтею 675 ЦК України передбачено, що
товар, який продавець передає або
зобов'язаний передати покупцеві, має
відповідати вимогам щодо якості в
момент його передання покупцеві, якщо
інший момент визначення відповідності
товару цим вимогам не встановлено
договором купівлі-продажу.

Згідно ст. 674 ЦК України визначено, що
відповідність товару вимогам
законодавства підтверджується
способом та в порядку, встановленими
законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Приписами п.1,2,4 ст. 268 ГК України,
закріплено, що якість товарів, що
поставляється, повинна відповідати
стандартам, технічним умовам, іншій
технічній документації, яка встановлює
вимоги до їх якості, або зразкам
(еталоном). Номери та індекси
стандартів, технічних умов або іншої
документації про якість товару
зазначаються в договорі. Якщо вказану
документацію не опубліковано у
загальнодоступних виданнях, її копії
повинні додаватися постачальником до
примірника договору покупця на його
вимогу. Постачальник повинен
засвідчити якість товарів, що
поставляються, належним
товаросупровідним документом, який
надсилається разом з товаром, якщо інше
не передбачено в договорі.

Згідно з п.5 ст. 269 ГУ України,
постачальник (виробник) гарантує
якість товарів у цілому.

Відповідно до п. 21.6.3. Наказу Державного
комітету України з питань технічного
регулювання та споживчої політики від
01.02.2005р. №28 до переліку товарів, що
підлягають обов'язковій сертифікації в
Україні належать деталі
циліндро-поршневої групи і
газорозподільного механізму (поршні,
кільця поршневі, гільзи циліндрів,
розподільчі вали, клапани.)

Отже, з аналізу вищевикладених норм
можливо зробити висновок, що
відповідач був зобов'язаний поставити
товар, який відповідає встановленим
вимогам якості для такого товару, та на
підтвердження такої відповідності
надати встановлені законодавством
документи, зокрема сертифікати якості,
гарантійний талон, та інше.

Як вбачається з позовної заяви, факт
поставки відповідача неякісного
товару, на думку позивача,
підтверджується зокрема відсутність у
відповідача будь яких документів які б
підтверджували якість товару.

Проте, відповідне твердження позивача
спростовується доказами наявними
матеріалами справи. Так в матеріалах
справи міститься сертифікат
відповідності №UA1.009.0169089-12 від 04.10.2012р.
на деталі циліндро-поршневої групи та
газорозподільного механізму (поршні,
кільця поршневі, гільзи циліндрів,
розподільчі вали, клапани) виготовлені
компанією „KOLBENSCHMIDT". Як вбачається з
експертного висновку арк..5-6 поршні
саме цієї компанії були використані
під час останнього ремонту двигуна.

Крім того, в якості доказу поставки
неякісного товару позивач посилається
на висновок автотехнічного
експертного дослідження від 19.07.2013р.
№3348/3634 зроблений на замовлення
відповідача.

Проте, як вбачається з відповідного
висновку будь які посилання в ньому на
той факт, що під час ремонту двигуна
автомобіля використовувались неякісні
деталі в ньому відсутні.

Згідно вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому, докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
В свою чергу, доказами у справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Під час розгляду даної справи
позивачем в порушення ст.ст. 32, 33 ГПК
України не доведено суду наявність
всіх елементів складу цивільного
правопорушення. Так позивачем не
доведено суду чи дійсно дії Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 носили
протиправний характер, які полягають в
поставі неякісного товару, чи дійсно
саме ФОП ОСОБА_2 завдав позивачу шкоду
та найголовніше наявність причинного
зв'язку між шкодою та протиправною
поведінкою, в зв'язку з чим суд
доходить висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
щодо стягнення з відповідача збитків в
сумі 39030,04грн.

Що ж стосується вимоги позивача про
стягнення з ФОП ОСОБА_2 вартості
використаних матеріалів при
первинному ремонті в сумі 7857 грн. то суд
зазначає на наступну.

Відповідно до положень ст. 678 ЦК України
покупець, якому переданий товар
неналежної якості, має право, незалежно
від можливості використання товару за
призначенням, вимагати від продавця за
своїм вибором: пропорційного зменшення
ціни; безоплатного усунення недоліків
товару в розумний строк; відшкодування
витрат на усунення недоліків товару. У
разі істотного порушення вимог щодо
якості товару (виявлення недоліків, які
не можна усунути, недоліків, усунення
яких пов'язане з непропорційними
витратами або затратами часу,
недоліків, які виявилися неодноразово
чи з'явилися знову після їх усунення)
покупець має право за своїм вибором:
відмовитися від договору і вимагати
повернення сплаченої за товар грошової
суми; вимагати заміни товару. Якщо
продавець товару неналежної якості не
є його виготовлювачем, вимоги щодо
заміни, безоплатного усунення
недоліків товару і відшкодування
збитків можуть бути пред'явлені до
продавця або виготовлювача товару.
Положення цієї статті застосовуються,
якщо інше не встановлено цим Кодексом
або іншим законом.

В той же час положенням частини 1 ст. 679
ЦК України передбачено, що продавець
відповідає за недоліки товару, якщо
покупець доведе, що вони виникли до
передання товару покупцеві або з
причин, які існували до цього моменту.

Проте як встановлено судом, позивачем
жодними доказами не доведено факт
поставки відповідачем неякісного
товару тобто наявності недоліків
товару до його передання покупцеві.

Отже враховуючи вищевикладене судом
доходить висновку про відмову в
задоволення вимоги про стягнення з
відповідача вартості використаних
матеріалів при первинному ремонті в
сумі 7857 грн.

За при приписами ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає
позовні вимоги Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 щодо стягнення з
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2
заборгованості у розмірі 46887,04грн.
матеріалами справи не підтверджуються
є необґрунтованими та такими що
задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору
покладаються на позивача згідно ст. ст.
44, 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 77, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволені позову відмовити
повністю.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку ст. 85 ГПК України.

Приймаючи до уваги перебування судді
Цісельського О.В. з 12.05.2014р. по 16.05.2014р. на
лікарняному, повний текст рішення
підписано 19.05.2014р.

Головуючий
Погребна К.Ф.

Суддя
Демешин О.А.

Суддя
Цісельський О.В.