ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

29.04.2014
Справа № 907/1262/13

Розглянувши матеріали справи

За позовом приватного акціонерного
товариства "Лізинг інформаційних
технологій", м. Київ

До відповідача 1 фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м.
Ужгород

До відповідача 2 фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, м. Ужгород

Про стягнення 19003,39 грн.

Суддя Журавчак Л.С.

За участі представників сторін:

від позивача - Литвинець С.А., предст. за
дов. від 25.12.13;

від відповідача 1 - ОСОБА_4, предст. за
дов. від 10.01.14 №011/14;

від відповідача 2 - не з"явився;

СУТЬ СПОРУ: стягнення 19003,39 грн. боргу та
штрафу по договору №12102201 від
22.10.2012(згідно з заявою від 04.03.14)

Представник позивача письмовою заявою
від 04.03.14 та додатковими поясненнями
від 07.04.14 просить суд стягнути з
відповідача 1 - фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 - суму 14003,39 грн.(2646,34
грн. компенсація вартості обладнання і
11357,05 грн. - сума плати за прострочення
платежів), а з відповідача 2 - ОСОБА_2 -
суму 5000грн., яку представник останньої
в судовому засіданні вказав як
вартість поверненої йому комп"ютерної
техніки та зобов"язався перерахувати
її позивачу. Суму позовних вимог
обгрунтовує наступним. Згідно із
структурою грошових нарахувань та
надходжень №20120301 від 03.12.2013р. станом на
03.12.13р. заборгованість відповідача 1
перед позивачем становила 20003,39 грн.,
тобто 7646,34 грн. непогашеної суми
компенсації вартості обладнання та
12357,05 грн. непогашеної плати за
прострочення платежів; сплачену ж
відповідачем 1 у грудні 2013 року суму у
розмірі 1000 гривень позивачем
відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу
України зараховано у часткове
погашення плати за прострочення
платежів, внаслідок чого станом на 01
січня 2014 року така заборгованість
складає 11357,05 грн. Відповідач 1 усно та
письмово позовні вимоги не визнає. Факт
укладення з позивачем договору №12102201
від 22.10.2012р. та внесення першого платежу
у розмірі 1763,54 грн. підтвердив. Пояснив,
що у зв"язку з неприбутковістю
започаткованої ним справи, між
відповідачем та постачальником
комп"ютерної техніки - ОСОБА_2, була
досягнута домовленість про повернення
обладнання та внесення доплати за
користування ним у розмірі 1700
грн.(квитанції додані до клопотання від
14.02.14р.), про що і було складено 25.05.2013
року Акт прийому-передачі обладнання, в
якому чітко вказано, що сторони одна до
одної претензій не мають.

Представник позивача зауважив, що
укладений 25.05.2013р. Акт вважає
позадоговірним, оскільки не давав
згоди ФОП ОСОБА_2 на отримання назад від
відповідача 1 обладнання. Наголосив, що
плата за прострочення платежу є
договірним способом забезпечення
зобов"язання, встановленим пунктом 14.2
Правил отримання ІТ-обладнання, інших
товарів та послуг у системі Lease IT, які є
невід"ємною частиною Договору. Плата за
прострочення платежу нараховується
щомісячно на суму непогашеного
місячного платежу та не залежить від
фактичного використання
лізингоодержувачем обладнання.

Представник залученої до участі у
справі ІІІ-ї особи на боці відповідача,
а згодом відповідача 2, ОСОБА_5,
підтвердив факт повернення першим
відповідачем ФОП ОСОБА_2 комп"ютерного
обладнання за актом прийому-передачі
від 25.05.13, одночасно повідомивши, що
вказане обладнання позивачу не
передано, як і не перераховані кошти за
нього. В ході судового розгляду
зобов"язався перерахувати позивачу
кошти у розмірі 5000грн., однак, опісля
жодного разу на засідання не з"явився,
доказів про таке перерахування суду не
подав, як і не подав витребувані судом
документи.

Судовий розгляд за заявою позивача
відповідно до ст. 74-1 Господарського
процесуального кодексу України
проводився в режимі
відеоконференцзв"язку.

ВСТАНОВИВ:

Згідно з довіреністю постачальника в
системі LeasеlT № 11032801 від 28.03.2011р. та
договору №11032801 від 28.03.2011 р. позивач
надав право Фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_2 виконувати від імені позивача
дії згідно вказаної моделі участі
постачальника в системі Leasе lT та Правил
участі постачальника в системі Leasе lT.

22.10.2012 року між приватним акціонерним
товариством "Лізинг інформаційних
технологій" в особі фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, яка діяла на
підставі довіреності від 28.03.11, та
фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_1(відповідач) укладено Договір
№12102201 про отримання обладнання, інших
товарів та послуг в системі Lease IT, який є
договором лізингу.

Умовами вказаного договору сторони
погодили, що порядок отримання
обладнання, інших товарів та послуг
клієнтом визначаються Правилами
отримання обладнання, інших товарів та
послуг клієнтами системи Leasе lT (надалі
Правила), які є невід'ємною частиною
договору (п. 1.2.). Умови, за якими
обладнання, товари та послуги
передаються клієнту, визначаються
пакетами Leasе lT. Згідно з заявкою
відповідача 1, яким обрано пакет Leasе lT
Шістка (п. 2.1.) він сплачує на користь
позивача платежі згідно з пакетом LeasеlT
та цим договором, на підставі рахунку
позивача в строк до 20 числа поточного
місяця (п. 3.1.).

На підставі заявки на отримання
обладнання, інших товарів та послуг
№12102201 від 22.10.2012 позивачем надано, а
відповідачем 1 прийнято комп"ютерне
обладнання згідно з пакетом Lease IT
Шістка 1 всього на загальну суму 10581,25
грн. Факт отримання обладнання
підтверджується Накладною-вимогою
№12102201 від 22.10.2012, яка є додатком до
укладеного між сторонами Договору про
отримання ІТ-обладнання, інших товарів
та послуг та підтверджує прийняття
клієнтом - ФОП ОСОБА_1 зобов"язання щодо
сплати платежів Оператору Lease IT згідно
з пакетом Lease IT, зазначеного в цій
накладній-вимозі.

Пунктом 9.2.4. Правил визначений
обов»язок відповідача своєчасно та у
повному обсязі сплачувати платежі,
передбачені Пакетом Leasе lT.

Відповідно до п. 6.2. Правил строк,
протягом якого клієнт починає
сплачувати платежі, починається з дати
передачі обладнання клієнту і
закінчується в останній день
останнього календарного місяця,
встановленого Пакетом Lease IT строку.

Пунктом 6.6. Правил встановлено, що
розрахунковий період становить 1
календарний місяць. Оплата платежів
здійснюється до 20 числа поточного
місяця. Якщо до 15 числа поточного
місяця рахунок не надійшов
відповідачеві, він повинен повідомити
про це позивача або самостійно
розрахувати суму платежу. Якщо
відповідач, якому не надійшов рахунок,
не повідомив про це позивача, він
вважається таким, що отримав рахунок.

Відповідно до обраного відповідачем
Пакету Lease IT Шістка 1, укладений між
сторонами у спорі Договір є договором
фінансового лізингу з кількістю
місячних платежів 5 та 5-місячним
терміном виплати вартості обладнання.
Строк лізингу визначений в один рік.
Платіж при отриманні обладнання
складає одну шосту частину загальної
суми платежів за договором, а виплата
залишку вартості здійснюється
щомісяця рівними частинами, починаючи
з наступного календарного місяця після
отримання обладнання. Повне виконання
всіх зобов"язань за договором зумовлює
перехід права власності на обладнання.

Таким чином, відповідач зобов"язався
здійснювати платежі до 20 числа місяця
протягом 5 місяців, починаючи з
наступного календарного місяця після
отримання обладнання, тобто після
сплати 1763,54 грн. при отриманні
обладнання по 1763,54 грн. щомісячно з
листопада 2012 року по 20.03.2013.

Відповідно до п. 7.1. Договору та пункту
14.2 Правил у разі несвоєчасної сплати
клієнтом нарахованого платежу клієнт
сплачує на користь оператора Lease IT
плату за прострочення платежу: в
розмірі п"яти відсотків від погашеної
суми простроченого платежу, якщо
погашення простроченого платежу
здійснюється в розрахунковому періоді
, на який припадає дата оплати за
Договором; в розмірі десяти відсотків
від суми простроченого платежу, якщо
погашення здійснюється після
закінчення розрахункового періоду, на
який припадає дата оплати за Договором.
Сплата плати за прострочення платежу
не звільняє клієнта від обов"язку в
повному обсязі оплатити платежі,
передбачені пакетом Lease IT.

Якщо клієнт сплачує місячний платіж
після 20 числа поточного місяця, і при
цьому за його особовим рахунком
існувала заборгованість за попереднім
місячним платежем, то кошти, які
надійшли, в першу чергу зараховуються в
погашення нарахованих штрафів (пені); в
другу чергу - в погашення всіх
нарахованих процентів (комісій); в
третю чергу погашають заборгованість
за попередніми місячними платежами в
частині вартості обладнання. (п. 6.9.
Правил).

На виконання умов Договору при
отриманні обладнання відповідачем
було сплачено 1763,54 грн., згодом 01.02.2013 ще
1763,54 грн. та 700 грн. 01.09.2013 року, тобто
оплата проводилась з порушенням
термінів внесення платежів.

Не відреагував відповідач і на
Телеграми-вимоги від 25.12.2012 та 31.01.2013, не
оплатив нарахований позивачем борг по
платежах та штрафні санкції LeasеlT за
несвоєчасне їх внесення, внаслідок
чого згідно з структурою грошових
нарахувань та надходжень № від
03.12.2013 позивач нарахував відповідачу 1
до сплати за період з 20.11.2012 по 20.12.2013
суму 20003,39 грн. та звернувся в суд з
вимогою про стягнення її в примусовому
порядку.

В ході розгляду справи відповідач 1
надав суду підписаний ним та ФОП ОСОБА_2
в особі ОСОБА_5(вказаного у Договорі
№12102201 про отримання обладнання, інших
товарів та послуг в системі Lease IT від
22.10.2012 як контактна особа
постачальника) Акт прийому - передачі
від 25.05.2013, яким підтверджено, що ОСОБА_1
передає техніку, отриману згідно з
накладною №12102201 від 22.10.2012р. ОСОБА_5 в
рахунок погашення заборгованості по
договору №12102201 від 22.10.2012р., зазначивши
при цьому, що сторони претензій одна до
одної не мають. Вказаний акт підписаний
сторонами, однак, печатками скріплений
не був.

Уповноважений представник відповідача
2 - ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_5 у судовому
засіданні, яке відбулось 04.03.2014, факт
повернення комп»ютерного обладнання
довірителю, підтвердив та зобов»язався
перерахувати за нього позивачу
-оператору Leasе lT, 5000грн. Однак, на день
винесення рішення жодних коштів на
рахунок позивача не поступало.

Усно та письмово уповноважений
представник позивача просить стягнути
суму 5000 грн. з відповідача 2 ОСОБА_2;
решту ж суми, яка, з врахуванням
сплаченої у грудні 2013 року 1000грн.,
складає 14003,39 грн.(2646,34 грн. компенсація
вартості обладнання і 11357,05 грн. - сума
плати за прострочення платежів)
просить стягнути з відповідача 1.

Заслухавши уповноважених
представників сторін, вивчивши та
дослідивши зібрані у справі докази, суд
приходить до висновку про часткове
задоволення позову з наступним
обґрунтуванням.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
встановлено, що підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є
договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 цього ж кодексу,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Частиною першою ст. 627 Цивільного
кодексу України встановлено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
фінансовий лізинг» за договором
фінансового лізингу (далі - договір
лізингу) лізингодавець зобов'язується
набути у власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Статтею 16 Закону України «Про
фінансовий лізинг» встановлено, що
сплата лізингових платежів
здійснюється в порядку, встановленому
договором. Лізингові платежі можуть
включати: а) суму, яка відшкодовує
частину вартості предмета лізингу; б)
платіж як винагороду лізингодавцю за
отримане у лізинг майно; в) компенсацію
відсотків за кредитом; г) інші витрати
лізингодавця, що безпосередньо
пов'язані з виконанням договору
лізингу.

Згідно із ст. 14 Цивільного кодексу
України, цивільні обов'язки
виконуються у межах, встановлених
договором або актом цивільного
законодавства. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 526 Цивільного кодексу України).
Одностороння відмова від зобов'язання
в силу приписів ст. 525 Цивільного
кодексу України, не допускається.

Відповідно до частини першої ст. 610 ЦК
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частина перша статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно з частиною другою статті 34
Господарського процесуального кодексу
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі заявки на отримання
обладнання, інших товарів та послуг №
12102201 від 22.10.2012р. постачальником було
передано, а відповідачем 1 отримано в
оренду на умовах фінансового лізингу
обладнання, на підтвердження чого в
порядку п. 2.2. договору, а також п. 4.9.
Правил між постачальником та
відповідачем була підписана
накладна-вимога № 12102201 на суму 10581,25
грн.

Вказаними документами сторони
обумовили, що загальна сума платежів за
договором складає 10581,25 грн., з якої
разовий платіж при отриманні
обладнання, який складає частину його
вартості, становить 1763,25грн., фінансова
комісія ж позивачем не нарахована,
тобто 0,00 грн. Разом з тим, підписання
накладної - вимоги
клієнтом-відповідачем 1, підтвердило
прийняття ним зобов»язань щодо сплати
платежів оператору-позивачу Leasе lT
згідно з пакетом Leasе lT, зазначеним в цій
накладній.

Належних доказів сплати відповідачем
обумовлених договором платежів в
повному обсязі суду не надано.

З огляду на наведене, суд вважає вимогу
позивача щодо стягнення
заборгованості по лізингових платежах
у розмірі 7646,34грн. частково
обґрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню в розмірі 6157,58грн. (тобто за
виключенням сплачених коштів
відповідачем, які позивачем надмірно
зараховані у рахунок погашення
штрафних санкцій).

Окрім стягнення основного боргу,
позивач просить стягнути з відповідача
1 11357,05 грн. штрафних санкції(плати за
прострочення платежів).

Відповідно до п. 14.2. Правил отримання
IT-обладнання у разі несвоєчасної
оплати відповідачем нарахованого
платежу, відповідач сплачує на користь
позивача плату за прострочення платежу
в розмірі п'ять відсотків від
погашеної суми простроченого платежу,
якщо погашення простроченого платежу
здійснюється в розрахунковому періоді,
на який припадає дата оплати за
договором, а в розмірі десяти
відсотків від суми простроченого
платежу, якщо погашення здійснюється
після закінчення розрахункового
періоду, на який припадає дата оплати
за договором. Сплата плати за
прострочення платежу не звільняє
відповідача від обов'язку в повному
обсязі сплатити платежі, передбачені
Пакетом Leasе lT.

Відповідно до частини першої ст. 612
Цивільного кодексу України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Статтею 549 цього ж кодексу передбачено,
що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
несвоєчасно виконаного зобов'язання.

Згідно з частиною першою ст. 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

З огляду на наведене, зазначена у п. 14.2.
Правил отримання IT-обладнання плата за
прострочення платежу за своєю правовою
природою є штрафом.

Перевіривши розрахунок штрафу
позивача, вказаного у структурі
нарахувань та надходжень № від
03.12.2013 р., судом встановлено, що останній
є невірним та таким, що суперечить
положенням договору та нормам чинного
законодавства, оскільки позивач при
його здійсненні нараховує штрафні
санкції за кожен місяць прострочення
на одну і ту ж суму заборгованості по
лізингових платежах сумуючи до
вказаного боргу нараховану суму штрафу
за попередній місяць прострочення.

Однак, умовами договору передбачено
конкретну кількість платежів: а саме
п"ять, з конкретним строком їх внесення:
до 20 числа протягом листопада 2012 -
березня 2013 включно, а тому нарахування
позивачем штрафних санкцій щомісячно
до грудня 2013 року за межами цього
строку вбачається безпідставним через
відсутність обов"язку відповідача по
внесенню платежів у ці місяці.

Тому, зробивши розрахунок штрафу по
заборгованості за лізинговими
платежами, з урахуванням п. 3.1 договору,
суд встановив, що сума штрафу,
нарахована за період з 20.11.12 по 20.01.13
складала 176,35 грн. х 3 = 529,05 грн.,
відповідачем погашена платежем від
01.02.2013 року, а за період з 20.02.13 по 20.03.13
сума штрафу 6,21 грн. та 176,35 грн., а також
витрати, які включають вартість
телеграм у розмірі 91,80 грн., погашені
платежем, здійсненим 01.09.2013р. Таким
чином, борг по штрафних санкціях у
клієнта перед позивачем відсутній.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, позивачем за рахунок коштів,
сплачених відповідачем у порядку,
встановленому у п. 6.9 Правил отримання
IT-обладнання було зараховано 1292,17грн. в
рахунок погашення заборгованості по
штрафних санкціях, при реальній сумі
штрафних санкцій у розмірі 711,61грн.
Таким чином, 580,56грн., зайво зарахованих
позивачем в рахунок погашення штрафних
санкцій коштів, слід рахувати як
погашення заборгованості по
лізингових платежах.

Статтею 78 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що у разі визнання
відповідачем позову господарський суд
приймає рішення про задоволення позову
за умови, що дії відповідача не
суперечать законодавству або не
порушують прав і охоронюваних законом
інтересів інших осіб.

Акт прийому - передачі від 25.05.2013 про
повернення клієнтом постачальнику
обладнання був оформлений без
відповідного на те рішення оператора,
однак, факт такого повернення
постачальником - ФОП ОСОБА_2(ОСОБА_7),
останньою у суді визнано, беручи до
уваги згоду позивача на
отримання(стягнення) частини вартості
спірного обладнання в розмірі 5000 грн.
саме з відповідача 2, суд дійшов
висновку, що вказану суму в рахунок
оплати частини вартості обладнання
належить стягнути з відповідача 2, а
решту суми 1157,48 грн. - з відповідача 1.

Проаналізувавши положення пункту 1.5
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", суд, враховуючи, що у
відповідача 2 відбулась лише зміна
найменування (прізвища), тоді як статус
суб"єкта господарювання не змінився,
замінює прізвище відповідача 2 ОСОБА_2
на ОСОБА_7 (витяг з ЄДРПОУ міститься в
матеріалах справи).

Заявлене відповідачем 1 клопотання про
застосування судом до відповідача 2 ст.
90 Господарського процесуального
кодексу України відхилено як
необгрунтоване, до того ж і сам
відповідач 1 своїми діями сприяв
виникненню спору, не перевіривши при
поверненні спірного обладнання
повноважень відповідача 2 на таке
повернення та не оформивши його
належним чином в установленому
порядку.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути на користь приватного
акціонерного товариства «Лізинг
інформаційних технологій»(04205, м. Київ,
пров. Оболонський, 28, ):

а) з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1(АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) суму
1157,58 грн.(одна тисяча сто п»ятдесят сім
гривень 58 коп.) боргу по вартості
обладнання та 1397,06 грн.(одна тисяча
триста дев"яносто сім гривень 06 коп.) на
відшкодування судових витрат;

б) з фізичної особи-підприємця ОСОБА_7
(АДРЕСА_2, код ЄДРПОУ НОМЕР_2) суму 5000 грн.
(п»ять тисяч гривень) боргу по вартості
та 323,44 грн.( триста двадцять три гривні
44 коп.) на відшкодування судових витрат;

.

8. В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України та може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 19.05.14

Суддя
Л.С. Журавчак