РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2014 р.
Справа № 5019/904/11

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючої судді
Олексюк Г.Є.

суддів
Гудак А.В.

суддів
Сініцина Л.М.

при секретарі судового засідання
Юрчук Ю.М.

розглянувши апеляційну скаргу
позивача Дочірньої компанії "Газ
України " Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" та
відповідача ПАТ " Рівнеазот"

на рішення господарського суду
Рівненської області від 16.03.12 р.

у справі № 5019/904/11 (суддя Войтюк В.Р. )

позивач Дочірня компанія "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України"

відповідач Публічне акціонерне
товариство "Рівнеазот"

за участю прокуратури Рівненської
області

про стягнення 455 774 411 грн. 55 коп.

за участю представників сторін:

позивача - Левченка О.Є., представника,
довіреність в справі

відповідача - Шевчук В.С., представника,
довіреність в справі

прокурора - Данилюка О.С.

Судом роз'яснено представникам сторін
права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,
22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

Розпорядженням заст. голови
Рівненського апеляційного
господарського суду від 06 квітня 2012
року у зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності судді Сініциної Л.М.
внесені зміни до складу колегії і
визначено колегію у складі: головуюча
суддя Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В.,
суддя Огороднік К.М.

Розпорядженням голови Рівненського
апеляційного господарського суду від 03
травня 2012 року у зв'язку із
перебуванням у відпустці судді
Огородніка К.М. та відповідно до
затверджених складів колегій внесені
зміни до складу колегії і визначено
колегію у складі: головуюча суддя
Олексюк Г.Є., суддя Гудак А.В., суддя
Сініцина Л.М.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 16.03.12р. у справі
№ 5019/904/11 ( суддя ВойтюкВ.Р.) позов
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства "Рівнеазот" на користь
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" 439 230 676 грн. 52 коп.
основного боргу, 5 412 641 грн. 82 коп. - суми
збільшення боргу внаслідок
інфляційних процесів, 3 % річних у сумі 1
803 853 грн. 05 коп., 24 978 грн. 15 коп.
державного мита та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу у сумі 231 грн. 17 коп.

У задоволенні позовних вимог про
стягнення 9 327 240 грн. 16 коп. пені -
відмовлено.

Частково задовольняючи позов з огляду
на положення ст. 526, п.1 ст. 530, ст. 625, ч.1
ст. 712 Цивільного кодексу України, ч.2,7
ст. 193 Господарського процесуального
кодексу, місцевий господарський суд
вказав, що відповідач свої зобов'язання
по договору не виконав та за
поставлений протягом січня 2011 року -
березня 2011 року природний газ в сумі 439
230 676 грн. 52 коп. не розрахувався, а тому
вимоги позивача в частині стягнення
основного боргу в сумі 439 230 676 грн. 52
коп., 5 412 641 грн. 82 коп. суми збільшення
боргу внаслідок інфляційних процесів
та 1 803 853 грн. 05 коп. 3 % річних є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд зазначив, що підстави
для нарахування та стягнення з
відповідача пені в сумі 9 327 240 грн. 16 коп.
за період з 06.02.2011 р. по 26.04.2011 р. -
відсутні, оскільки вона нарахована
позивачем за період протягом дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів.

Не погодившись з постановленим
рішенням, Публічне акціонерне
товариство "Рівнеазот" звернулось з
апеляційною скаргою, в якій вказує, що
при прийнятті рішення судом першої
інстанції неповно з'ясовані обставини
справи та допущено порушення норм
матеріального та процесуального права.

Щодо порушення норм матеріального
права та неповного з'ясування обставин
справи з посиланням на ч. 2 ст.530, ст. 625
Цивільного кодексу України, вказує, що
умовами Договору поставки природного
газу №06/10-2839 від 20.12.2010р. не встановлено
конкретних строків виконання
грошового зобов'язання. Жодної вимоги
про необхідність сплатити суму боргу,
що виникла на підставі згаданого
договору, ПАТ "Рівнеазот" не отримувало,
відтак, строк виконання грошового
зобов'язання (оплати вартості
природного газу) не настав. Таким чином,
не може бути прострочення грошового
зобов'язання, строк виконання якого не
настав. А тому вважає, що ст.625
Цивільного кодексу України не підлягає
застосуванню до спірних відносин.

Крім того зазначає, що ухвалою
арбітражного суду Тернопільської
області від 03.03.2000року у справі №
7Б-209-3/10Б введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів ВАТ
"Рівнеазот" на підставі ст.12 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом". Відповідно до
ухвали Господарського суду
Рівненської області від 23.12.2005року
№7Б-209-3/10Б мораторій діє до дня
припинення провадження у справі
№75-209-3/10Б про банкрутство ВАТ
"Рівнеазот".

Апелянт посилається на ч. 4, 7 ст.12 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", п. 17 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
18.12.2009 року № 15 "Про судову практику в
справах про банкрутство" які,
передбачають, що протягом дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів не нараховується неустойка
(штраф, пеня), не застосовуються інші
санкції за невиконання чи неналежне
виконання грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Вказує, що відповідно до ст.625
Цивільного кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. При цьому,
позивач не вимагав від відповідача
сплати суми боргу з урахуванням
індексу інфляції та 3% річних. Разом з
тим, у відповідності з ч. 4 ст. 12 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", протягом дії
мораторію 3% річних та інфляційні
зобов'язання не нараховуються.

Зауважує, що суд першої інстанції на
вказані обставини уваги не звернув та
безпідставно задовольнив позов в
частині стягнення з ПАТ "Рівнеазот"
інфляційних втрат та 3% річних.

Щодо порушення норм процесуального
права, вказує таке.

У відповідності з ч.1 ст.79
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд зупиняє
провадження у справі в разі
неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, що розглядається іншим судом.

ПАТ "Рівнеазот" 13.03.2012 року подано до
господарського суду Рівненської
області клопотання про зупинення
розгляду справи № 5019/904/11 до вирішення
господарським судом міста Києва справи
№5011-42/2302-2012 за позовом ПАТ "Рівнеазот"
до ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз
України" про визнання недійсним
договору поставки природного газу №
06/10-2839 від 20.12.2010 року.

Вказує, що висновок суду першої
інстанції про можливість вирішення
питання про дійсність договору
поставки природного газу №06/10-2839 від
20.12.2010 року за наявності ухвали
господарського суду міста Києва про
порушення провадження у справі
№5011-42/2302-2012 від 28.02.2012року, предметом
якої є визнання недійсним договору
поставки природного газу № 06/10-2839 від
20.12.2010року не відповідає засадам та
принципам господарського процесу та є
необґрунтованим.

Просить рішення господарського суду
Рівненської області від 16.03.2012 року у
справі № 5019/904/11 скасувати та прийняти
нове рішення, яким в задоволенні позову
Дочірньої компанії "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" відмовити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу, ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України", вказує,
що вважає апеляційну скаргу
безпідставною, необґрунтованою та
такою, що не відповідає дійсним
обставинам справи та не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Щодо доводів відповідача стосовно
порушення господарським судом норм
матеріального права та неповного
з'ясування обставин справи зазначає
таке.

Відповідач з невідомих причин вважає,
що договором поставки природного газу
від 20.12.10р. № 06/10-2839 (надалі - договір) не
встановлено строків виконання
грошового зобов'язання. Дані доводи
спростовуються укладеним договором, а
саме п. 4.1, яким передбачено, що оплата
за природний газ з врахуванням
вартості транспортування територією
України проводиться покупцем виключно
грошовими коштами в такому порядку:

- оплата в розмірі по 34% від вартості
запланованих місячних обсягів
проводиться не пізніше ніж за 5
банківських днів до початку місяця
поставки газу;

- оплата в розмірі по 33% від вартості
запланованих місячних обсягів
проводиться до 5 числа та до 15 поточного
місяця поставки.

Остаточний розрахунок за спожитий
природний газ з урахуванням вартості
транспортування територією України
здійснюється на підставі акту
приймання-передачі природного газу (за
звітний місяць) до 5 числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

Отже, сторони при укладанні договору
погодили його умови, в тому числі і
строки оплати природного газу.

ДК "Газ України" заперечує проти
доводів відповідача щодо того, що при
прийнятті рішення суд не звернув на
положення ст. 12 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом з
наступних підстав.

Положення статті 12 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його
банкрутом" (далі - Закон) стосуються
вимог, які охоплюються поняттям
мораторію, отже дане положення слід
застосовувати з урахуванням
визначення мораторію, наведеного у
статті 1 Закону.

Відповідно до статті 1 Закону мораторій
на задоволення вимог кредиторів - є
зупинення виконання боржником,
стосовно якого порушено справу про
банкрутство, грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до прийняття
рішення про введення мораторію.

Проаналізувавши вищевикладені норми
Закону робить висновок , що мораторій
не зупиняє виконання боржником
грошових зобов'язань, які виникли після
введення мораторію, а отже, не припиняє
і заходів, спрямованих на їх
забезпечення.

Вказує, строк виконання зобов'язань по
договору поставки газу настав після
введення мораторію, а тому вимоги ДК
"Газ України" є поточними, і п. 4 ст. 12
Закону до спірних правовідносин не
може застосовуватись.

Щодо доводів відповідача стосовно
порушення господарським судом норм
процесуального права вказує, що 01.02.12р.
Вищим господарським судом України було
прийнято постанову у справі № 37/172, якою
було залишено без задоволення
касаційну скаргу ВАТ "Рівнеазот",
рішення господарського суду м. Києва
від 19.09.11р. та постанова Київського
апеляційного господарського суду від
23.11.11р., якими було відмовлено в
задоволенні позовних вимог, були
залишені без змін.

Звертає увагу суду, що ПАТ "Рівнеазот"
навмисно затягує розгляд основної
справи, зупиняючи її позовними заявами,
крім того, позивач замість подання
зустрічного позову до господарського
суду Рівненської області подавав
позовні заяви до господарського суду м.
Києва, що доводить про зловживання
останнім норм чинного законодавства та
факту навмисного затягування процесу.

Вказує, що господарським судом
Рівненської області було зазначено, що
у разі в подальшому визнання недійсним
договору № 06/10-2839 від 20.12.2010 року, його
сторони не будуть позбавлені
можливості в порядку, визначеному
розділом XIII ГПК України звернутись до
суду із заявою про перегляд рішення за
нововиявленими обставинами.

За таких обставин, господарський суд
правомірно відмовив у задоволенні
клопотання про зупинення провадження.

Просить відмовити у задоволенні
апеляційної скарги ПАТ "Рівнеазот"
повністю, а рішення господарського
суду Рівненської області від
16.03.12р. у справі № 5019/904/11 в частині
задоволення вимог ДК "Газ України"-
залишити без змін.

Крім того, ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз
України" також подало апеляційну
скаргу, якою вважає рішення
господарського суду прийнятим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, входячи з
наступного.

З посиланням на ст.1, 12 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його
банкрутом" (далі - Закон) вказує, що
мораторій не зупиняє виконання
боржником грошових зобов'язань які
виникли після введення мораторію, а
отже, не припиняє і заходів,
спрямованих на їх забезпечення.

Оскільки дія мораторію не поширюється
на зобов'язання по спірному договору,
які виникли після його введення, та на
штрафні санкції за їх невиконання, то
відповідні нарахування пені, 3% річних
та інфляційних збитків є законними та
відповідають чинному законодавству.

Абсолютно аналогічна думка викладена
колегією Верховного суду України у
постанові від 15.04.2008р. у справі № 08/94 та
постанові від 07.11.06р..

Також вважає за необхідне зазначити, що
відповідно до п.5.4 Рекомендацій
президії Вищого господарського суду
України від 04.06.2004р. №0 4-5/1193, мораторій
поширюється на задоволення вимог
конкурсних кредиторів за грошовими
зобов'язаннями та зобов'язаннями щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), а також на задоволення вимог
кредиторів щодо відшкодування збитків,
які виникли у зв'язку з відмовою
боржника від виконання зобов'язань, у
порядку, передбаченому частиною 10
статті 17 Закону (частини 6 та 24 статті 1,
частина 5 статті 12 Закону).

Дія мораторію не поширюється на
задоволення вимог поточних кредиторів
та виплату (стягнення) заробітної
плати, аліментів, відшкодування шкоди,
заподіяної здоров'ю та життю громадян,
авторської винагороди (частини 6 та 24
статті 1, частина 6 статті 12 Закону).

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення пені підлягають задоволенню.

Просив скасувати рішення
господарського суду Рівненської
області від 16.03.12р. у справі № 5019/904/11 в
частині відмови в задоволенні пені та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги ДК "Газ України" в цій частині
задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ
"Рівнеазот" вказує, що не погоджується
із твердженням ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" про невірне
застосування судом положення ст. 12
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", не врахувавши
при цьому вимог ст. 1 цього Закону з
наступних підстав.

З посиланням на п. 17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009р. № 15
"Про судову практику в справах про
банкрутство" зазначає, що вказана норма
визначає конкретний проміжок часу,
протягом якого не нараховується
неустойка та не застосовуються інші
санкції, і цей проміжок часу лише
відповідає строку дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів, але ніяк
не пов'язаний з його суттю, що
розкривається в статті 1 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом". Тобто,
боржник повинен виконувати
зобов'язання, що виникли після введення
мораторію, але за їх невиконання або
неналежне виконання неустойка не
нараховується, а інші санкції не
застосовуються.

Відповідно до ухвали Господарського
суду Рівненської області про мораторій
на задоволення вимог кредиторів від
23.12.2005р. по справі №75-209-3/1 10Б , мораторій
на задоволення вимог кредиторів ВАТ
"Рівнеазот", введений ухвалою
арбітражного суду Тернопільської
області від 03.03.2000р. по справі № 7Б-209-3/10Б
діє до дня припинення провадження у
справі про банкрутство ВАТ "Рівнеазот".

Провадження у справі №7Б-209-3/10Б про
банкрутство ВАТ "Рівнеазот" припинено
відповідно до ухвали господарського
суду Рівненської області від 29.07.2011р.
Вказаною ухвалою припинено дію
мораторію, введеного ухвалою
арбітражного суду Тернопільської
області від 03.03.2000р. Тобто, мораторій
діяв у період з 03.03.2000р. по 29.07.2011р.

Враховуючи, що мораторій на
задоволення вимог кредиторів діяв у
період, за який нарахована пеня,
неустойка (штраф, пеня) за неналежне
виконання договору №06/10-2839 від 20.12.2010р.
не може бути нарахована, а інші санкції
за невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань не можуть бути
застосовані.

Під час розгляду справи судом були
прийняті всі докази, які надавалися
сторонами, надані рівні можливості для
захисту прав та законних інтересів. При
ухваленні рішення всі доводи та
твердження позивача і відповідача щодо
підстав, порядку нарахування та
стягнення пені, які були заявлені
сторонами при розгляді справи, були
оцінені судом в їх сукупності і знайшли
відображення в судовому рішенні.

Вважає, що при ухваленні рішення у
справі № 5019/904/11 щодо відмови в
задоволенні вимоги про стягнення пені
судом було дотримано вимоги норм
матеріального та процесуального права,
зокрема ст.232 ГК України, ст.ст.525, 526, 549
ЦК України, ст.ст. 4-2, 43, 83-84 ГПК України,
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", а тому,
підстав для його скасування в цій
частині немає.

Просить апеляційну скаргу Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" залишити без задоволення, а
рішення господарського суду
Рівненської області від 16.03.2012р. у
справі №5019/904/11 в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
стягнення з ПАТ "Рівнеазот" пені - без
змін.

Крім того, ПАТ "Рівнеазот" подало
додаткові пояснення, в яких додає
наступне.

Із змісту договору поставки
природного газу №06/10-2839 від 20.12.2010р.
передбачено обов'язок ПАТ "Рівнеазот"
щодо проведення попередньої оплати
,однак, попередня оплата в зазначеному
розмірі не проводилась. Відтак, позивач
поставив природній газ на виконання
умов договору без отримання
попередньої оплати.

З посиланням на ст.530, 538, 693 Цивільного
кодексу України, п. 4.2. договору ,
зазначає, що незважаючи на факт
відсутності першої та наступних
передоплат за природний газ, що були
передбачені п. 4.1 договору поставки
природного газу від 20.12.2010р. №06/10-2839, ДК
"Газ України" НАК "Нафтогаз України" не
скористалося своїм правом призупинити
виконання свого обов'язку з його
поставки, передбаченим як положенням п.
4.2 договору так і нормами законодавства
та надалі здійснювало на свій ризик
поставку природного газу для ПАТ
"Рівнеазот".

Разом з тим, з посиланням на ст. 625
Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України,
вказує, що момент виконання
зобов'язання по оплаті за природний
газ, поставлений без попередньої
оплати, договором від 20.12.2010 року №
06/10-2839 встановлений не був, а відповідні
зміни до нього у письмовій формі не
внесені, строк виконання такого
зобов'язання по договору необхідно
визначити моментом пред'явлення
кредитором відповідної вимоги/ Однак,
жодної вимоги про необхідність
сплатити суму боргу, що виникла на
підставі згаданого договору, ПАТ
"Рівнеазот" не отримувало, відтак, строк
виконання грошового зобов'язання
(оплати вартості природного газу) не
настав. Таким чином, не може бути
прострочення грошового зобов'язання,
строк виконання якого не настав. За
таких обставин, ст.625 Цивільного
кодексу України не підлягає
застосуванню до спірних відносин, а
стягнення пені, 3 відсотків річних та
інфляційних втрат є помилковим
(аналогічної правової думки
дотримується Вищий господарський суд
України в постановах від 10.12.2013р. по
справі №901/1052/13 та від 8.06.2013р. по справі
№5002-5/2799-2012).

Наголошує, що погоджується з рішенням
суду першої інстанції в частині
відмови в стягненні пені в розмірі 9
327240,16 грн. ,оскільки, фактично строки
виконання грошового зобов'язання
змінені, тому застосування
відповідальності у вигляді пені у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
, передбаченої п. 7.3.1. договору є також
неправомірним.

Крім того, звертає увагу, що 22 жовтня 2012
року ПАТ "Рівнеазот" надіслано заяву
про зарахування (залік) зустрічних
однорідних вимог , по договору поставки
природного газу № 06/10-2839 від 20.12.2010 року
(на підставі рішення Господарського
суду Рівненської області по справі №
5019/904/11 від 16.03.2012 року) щодо припинення
грошових зобов'язань на загальну суму
446 447 171,39 грн. (в т. ч. основного боргу - 439
230 676,52 грн., 5 412 641,82 грн. - суми збільшення
боргу внаслідок інфляційних процесів, 1
803 853,05 грн. - три відсотки річних.)

Таким чином, на даний час сума
заборгованості за поставлений
природній газ по договору № 06/10-2839 від
20.12.2010 року оплачена ПАТ "Рівнеазот" в
повному обсязі.

Зазначає, що на їхню думку, у задоволені
позовних вимог ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" про стягнення з ПАТ
"Рівнеазот" заборгованості за
поставлений природний газ по договору
№ 06/110-2839 від 20.12.2010 року, пені, трьох
відсотків річних та суми , на яку
збільшився борг внаслідок інфляційних
процесів, необхідно відмовити
повністю.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 03.04.2012р.
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Рівнеазот" у
справі № 5019/904/11 прийнято до
провадження, справу призначено до
слухання.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 06.04.2012р.
апеляційну скаргу ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" у справі № 5019/904/11
прийнято до провадження та об'єднано в
одне провадження з апеляційною скаргою
ПАТ "Рівнеазот", справу призначено до
слухання.

26.04.2012р. Публічне акціонерне
товариство "Рівнеазот" подало
клопотання про зупинення провадження
у справі № 5019/904/11 з підстав
,передбачених ч.1 ст.79 ГПК України.

В обґрунтування поданого клопотання
відповідач покликався на те, що
господарським судом м. Києва відкрито
провадження по справі за позовом ПАТ
"Рівнеазот" до ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" про визнання
недійсним договору поставки
природного газу № 06/10-2839 від 20.12.2010 р. На
думку апелянта, в разі якщо суд визнає
спірний договір № 06/10-2839 , відповідно до
якого стягуються кошти за природний
газ по справі № 5019/904/11 недійсним,
необхідність у стягненні вказаної суми
відпаде.

Ухвалою від 03 травня 2012 року
Рівненський апеляційний господарський
суд зупинив провадження у справі №
5019/904/11 до набрання законної сили
рішення суду у справі №5011-42/2302-2012 за
позовом Публічного акціонерного
товариства "Рівнеазот" до Дочірньої
компанії "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз України
" про визнання договору недійсним.

17.03.14р. на адресу суду надійшло
клопотання від ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" про поновлення
провадження у справі.

21.03.2014 р. на адресу Київського
апеляційного господарського суду
Рівненський апеляційний господарський
суд надіслав запит, про надання
інформації, щодо закінчення здійснення
реорганізації дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України", термін
закінчення якої визначено п. 8 наказу
Міністерства енергетики та вугільної
промисловості України від 26 липня 2012
року №545 (із змінами від 13.12.2012 р. №1002), а
саме: до 31.12.2013 р. Однак, на даний час
відповіді запит не надійшло.

Оскільки провадження у справі було
зупинено тривалий час, колегія суддів
ухвалою від 10.04.14 р. поновила
провадження у справі № 5019/904/11 та
призначила справу для розгляду в
судовому засіданні.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримала апеляційну
скаргу з підстав, зазначених у ній та
додаткових поясненнях. Зазначила, що на
даний час заборгованість за
поставлений природній газ по договору
№ 06/10-2839 від 20.12.2010 року оплачена ПАТ
"Рівнеазот" в повному обсязі. Просила у
задоволені позовних вимог ДК "Газ
України" НАК "Нафтогаз України" про
стягнення з ПАТ "Рівнеазот"
заборгованості за поставлений
природний газ по Договору № 06/110-2839 від
20.12.2010 року, пені, трьох відсотків
річних та суми на яку збільшився борг
внаслідок інфляційних процесів,
відмовити повністю.

Крім того, заперечила проти доводів
апеляційної скарги позивача з
підстав,викладених у відзиві в повному
обсязі та просила апеляційну скаргу
Дочірньої компанії "Газ України"
Національної акціонерної компанії
"Нафтогаз України" залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду Рівненської області від 16.03.2012р. у
справі № 5019/904/11 в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
стягнення з ПАТ "Рівнеазот" пені - без
змін.

Представник позивача та прокурор проти
доводів апеляційної скарги
заперечували з підстав, викладених у
відзиві. Просили відмовити у
задоволенні апеляційної скарги ПАТ
"Рівнеазот" повністю. Рішення
господарського суду Рівненської
області від 16.03.12р. у справі №
5019/904/11 в частині задоволення вимог ДК
"Газ України" залишити без змін.

Крім того, представник позивача
підтримав апеляційну скаргу з підстав,
зазначених у ній. Просив скасувати
рішення господарського суду
Рівненської області від 16.03.12р. у справі
№ 5019/904/11 в частині відмови в
задоволенні пені. Прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги ДК "Газ
України" в цій частині задовольнити
повністю.

Відповідно до статті 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. У
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Заслухавши пояснення представників
сторін та думку прокурора, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
повноту з'ясування та доведеність всіх
обставин, що мають значення для справи,
дослідивши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права при винесенні оскарженого
рішення , судова колегія вважає, що
апеляційні скарги ДК"» Газ України "
Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" та Публічного
акціонерного товариства "Рівнеазот" не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції , 20
грудня 2010 року дочірня компанія "Газ
України" НАК "Нафтогаз України" (надалі
-позивач, постачальник) та ВАТ
"Рівнеазот" (надалі -відповідач,
покупець) уклали договір № 06/10-2839
поставки природного газу (надалі
-договір) з додатком (т.1, а.с.10-17).

Відповідно до п.1.1. договору
постачальник зобов'язується поставити
Покупцеві імпортований природний газ,
а Покупець зобов'язується прийняти і
оплатити природний газ в обсязі,
зазначеному у п.1.2. договору.

Пунктом 1.2. договору передбачено, що
постачальник передає покупцю протягом
періоду з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2011
року природний газ з урахуванням
вартості його транспортування в
обсязі до 574 000 тис.куб.м., в тому числі по
місяцях: січень - 52000 тис.м.куб., лютий -
48000 тис.м.куб., березень - 52000 тис.м.куб.,
квітень - 49000 тис.м.куб., травень - 49000
тис.м.куб., червень - 35000 тис.м.куб.,
липень - 37000 тис.м.куб., серпень - 49000
тис.м.куб., вересень - 49000 тис.м.куб.,
жовтень - 52000 тис.м.куб., листопад - 50000
тис.м.куб., грудень - 52000 тис.м.куб.,

Пунктом 10.1. сторони визначили, що
договір набирає чинності з моменту
його підписання повноважними
представниками сторін і скріплення
печатками сторін, поширює дію на
відносини, що склались між сторонами з
01 січня 2011 року і діє у частині поставки
газу до 31 грудня 2011 року включно, а в
частині розрахунків за газ - до їх
повного здійснення.

Договір підписаний повноважними
представниками сторін і скріплений
відтисками їх печаток.

Пунктом 3.1 договору визначено, що ціна
за 1000 куб.м. природного газу становить
2187,20 грн. без урахування податку на
додану вартість, збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу, крім того: - збір у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%; - податок на додану вартість за
ставкою 20%. Крім того, тариф на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 194,90 грн., ПДВ - 20%. До
сплати за 1000 куб. м. природного газу -
2425,84 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ
- 2911,01 грн.

Додатковою угодою № 1 від 30.12.2010 року (т.1
а.с.18) сторони погодили викласти пункт
3.1. договору в наступній редакції:

"Ціна з 1 січня 2011 року за 1000 куб.м.
природного газу становить 2282,00грн. без
урахування податку на додану вартість,
збору у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу, крім того: -
збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%; - податок на додану вартість за
ставкою 20%.

Крім того, тариф на транспортування
природного газу магістральними та
розподільними трубопроводами
становить 194,90 грн., ПДВ - 20%.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу -
2522,54 грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ
- 3027,05 грн.".

Згідно п. 2.2 додатку № 1 до договору,
обсяг газу, визначений згідно з п.2.1
цього додатку, є підставою для
визначення обсягу газу переданого за
договором в пунктах
приймання-передачі.

Приймання-передача газу, поставленого
постачальником покупцеві у
відповідному місяці поставки,
оформлюється актом приймання-передачі
газу, в якому зазначаються фактичні
обсяги спожитого газу, його ціна та
вартість. Акт приймання - передачі газу
складається на підставі технічних
актів приймання-передачі газу між
газотранспортним підприємством та
покупцем, з урахуванням планового
обсягу поставки наданого
постачальником. Не пізніше 5 числа
місяця, наступного за місяцем поставки,
покупець зобов'язується надати
постачальнику для підпису два
примірники акта приймання-передачі
газу, підписані та скріплені печаткою
покупця і погоджені газотранспортним
підприємством, копію технічних актів
приймання-передачі газу.

Умови договору № 06/10-2839 від 20.12.2010 року
свідчать про те, що за своєю правовою
природою він є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 712
Цивільного кодексу України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в
інших цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до пункту 1 статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 526 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

На виконання умов Договору №06/10-2839 ДК
"Газ України" передала покупцю протягом
січня 2011 року - березня 2011 року
природний газ на загальну суму 439 230 676
грн. 52 коп., що підтверджується актами
прийому-передачі природного газу від
31.01.2011 р. на суму 152 198 450 грн. 84 коп. (т. 1
,а.с.19), від 28.02.2011 р. на суму 136 576 960 грн. 98
коп. (т.1 а.с.20), від 31.03.2011 р. на суму 150 455 264
грн. 70 коп. (т.1, а.с.21), підписаними
сторонами, копії яких залучені до
справи. Ці акти є достатніми і
належними доказами передачі газу,
оскільки передбачені умовами п. 2.2
додатку № 1 до договору.

Умовами п.4.1 Договору передбачено, що
оплата за газ з врахуванням вартості
транспортування територією України
проводиться покупцем виключно
грошовими коштами в такому порядку:

- оплата в розмірі 34 % від вартості
запланованих місячних обсягів
проводиться не пізніше ніж за 5
банківських днів до початку місяця
поставки газу;

- оплата в розмірі 33 % від вартості
запланованих місячних обсягів
проводиться до 05 числа та до 15-го числа
поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за спожитий газ
з урахуванням вартості
транспортування територією України
здійснюється на підставі акту
приймання-передачі газу (за звітний
місяць) до 05 числа місяця, наступного за
місяцем поставки газу.

Відповідач свої зобов`язання по
договору не виконав, за поставлений
протягом січня 2011 року - березня 2011 року
природний газ в сумі 439 230 676 грн. 52 коп.
не розрахувався.

У зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань позивач звернувся до суду
про стягнення на його користь з
відповідача 439 230 676, 52 грн. основного
боргу, 9 327 240,16 грн. - пені, 5 412 641,82 -
інфляційних, 1 803 853,05 грн. - 3% річних.

Аналізуючи встановлені обставини
справи, Рівненський апеляційний
господарський суд вважає за необхідне
врахувати наступні положення чинного
законодавства України.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) встановлено, що
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договори та
інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 509 ЦК України, - зобов'язанням
є правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідач свої зобов`язання по
договору не виконав, за поставлений
природний газ в сумі 439 230 676 грн. 52 коп.
на момент розгляду справи у суді першої
інстанції не розрахувався, що ним не
заперечується,а відтак , суд першої
інстанції правомірно стягнув з
відповідача означену суму.

Пунктом 7.1. договору, визначено, що у
разі невиконання або неналежного
виконання своїх зобов'язань сторони
несуть відповідальність передбачену
законами і цим договором.

У підпункті 7.3.1. договору зазначено, що
у разі порушення покупцем умов пункту
4.1 цього договору покупець
зобов'язується сплатити продавцю крім
суми заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, яке
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної
статті пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно
від наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання (частина 1
статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України
встановлено, що сплата (передання)
неустойки не звільняє боржника від
виконання свого обов'язку в натурі.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів за
прострочення платежу сплачують на
користь одержувачів цих коштів пеню в
розмірі, що встановлюється за
погодженням сторін. Зазначений розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу і не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який сплачується
пеня.

У зв'язку із неналежним виконання
відповідачем договірних зобов'язань,
позивачем нараховано пеню, інфляційні
та 3% річних.

Однак, суд апеляційної інстанції
зауважує, що пеня нарахована позивачем
за період протягом дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою арбітражного суду
Тернопільської області від 03.03.2000р. у
справі № 7Б-209-3/10Б введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів ВАТ
"Рівнеазот" на підставі ст. 12 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом". Відповідно до
ухвали господарського суду
Рівненської області від 23 грудня 2005
року № 7Б-209-3/10Б мораторій діє до дня
припинення провадження у справі №
7Б-209-3/10Б про банкрутство ВАТ
"Рівнеазот".

Частиною 7 ст. 12 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
встановлено, що дія мораторію
припиняється з дня припинення
провадження у справі про банкрутство.

Провадження в справі № 7Б-209-3/10Б про
банкрутство ВАТ "Рівнеазот" припинено
відповідно до ухвали господарського
суду Рівненської області від 29 липня 2011
року у справі № 7Б-209-3/10Б. Вказаною
ухвалою припинено дію мораторію,
введеного ухвалою арбітражного суду
Тернопільської області від 03 березня
2000 року. Тобто, мораторій діяв у період
з 03 березня 2000 року по 29 липня 2011 року.

У зв'язку із вищевикладеним, судова
колегія звертає увагу на наступне.

Відповідно до положень статті 1 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (у редакції,
чинній на момент виникнення
правовідносин) (далі - Закон) мораторій
на задоволення вимог кредиторів - це
зупинення виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань щодо сплати
податків і зборів, застосованих до
прийняття рішення про введення
мораторію.

Разом із тим, Закон визначає, що
конкурсні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство і виконання яких не
забезпечено заставою майна боржника;
поточні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли після
порушення провадження у справі про
банкрутство.

Частиною четвертою статті 12 цього
Закону встановлено, що мораторій на
задоволення вимог кредиторів
вводиться одночасно з порушенням
справи про банкрутство.

Таким чином, із моменту введення
мораторію боржник не може виконувати
як грошові зобов'язання та зобов'язання
щодо сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів), що виникли до
введення мораторію, так і заходи,
спрямовані на забезпечення їх
виконання.

Згідно з абзацом другим частини
четвертої статті 12 Закону, протягом дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів забороняється стягнення на
підставі виконавчих документів та
інших документів, за якими
здійснюється стягнення відповідно до
законодавства; не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та інші види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Тобто, вказана норма встановлює
загальну заборону на нарахування
штрафу і пені протягом часу дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів. Зміст цієї заборони не
пов'язаний з визначенням поняття
мораторію і не обмежений ним. Заборона
чинна протягом дії мораторію. Тому
неустойка за невиконання грошових
зобов'язань не нараховується в силу
прямої заборони законом, безвідносно
до часу їх виникнення. Крім того, не
може розглядатися питання про
поширення чи непоширення мораторію на
ненараховану неустойку, оскільки
законом виключена можливість
виникнення та існування відносин
нарахування неустойки боржнику, щодо
якого діє мораторій, введений при
провадженні справи про його
банкрутство.

Виходячи із змісту Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
боржник повинен виконувати
зобов'язання, що виникли після введення
мораторію, але пеня та штраф за їх
невиконання або неналежне виконання не
нараховуються, за винятком випадків,
які можуть бути встановлені
спеціальними нормами законодавства.

Аналогічну правову позицію про те, що
протягом здійснення провадження у
справі про банкрутство встановлюється
заборона на нарахування боржнику, щодо
якого порушено справу про банкрутство
та введено мораторій на задоволення
вимог кредиторів, неустойки (штрафу,
пені), а також інших санкцій за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань викладено у
постановах Вищого господарського суду
України від 15 грудня 2010 року у справі №
34/201-10 та від 18 травня 2011 року у справі №
20/281-10.

Разом з тим, у п. 17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 р. №
15 "Про судову практику в справах про
банкрутство" зазначено, що згідно з
абзацом четвертим частини четвертої
статті 12 Закону протягом дії мораторію
на задоволення вимог кредиторів не
нараховується неустойка (штраф, пеня),
не застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань
щодо сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів). За змістом
статті 12 Закону мораторій не зупиняє
виконання боржником грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів), які виникли після введення
мораторію; їх виконання для боржника є
обов'язковим, але пеня, штраф та інші
фінансові санкції за невиконання чи
неналежне виконання зобов'язань зі
сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів), що
застосовуються до платника податків
за порушення податкового
законодавства, не нараховуються,
оскільки ця норма визначає
конкретний проміжок часу, який
відповідає строку дії мораторію на
задоволення вимог кредиторів, але
ніяк не пов'язаний із його суттю.

Враховуючи викладене, колегія суддів
апеляційної інстанції погоджується із
висновком суду першої інстанції про
відсутність підстав для нарахування та
стягнення з відповідача пені за період
з 06.02.2011 р. по 26.04.2011 р..

Крім того , позивач просив стягнути з
відповідача 3% річних та інфляційні.

За приписами частини 2 статті 625 ЦК
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3% річних, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом, не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання (Постанова Верховного
суду України від 12.12.11 в справі №07/238-10).

Судова колегія, перевіривши розрахунок
інфляційних, який наданий позивачем,
вважає його правильним та арифметично
вірним, а тому погоджується з висновком
суду першої інстанції щодо
задоволення позовної вимоги про
стягнення інфляційних в сумі 5 412 641грн.
82 коп..

Крім того, апеляційний суд, перевіривши
розрахунок 3% річних, зроблений судом
першої інстанції, згідно якого розмір 3%
річних становить 1 803 853 грн. 05 коп.,
вважає його правильним.

Разом з тим, колегія суддів апеляційної
інстанції не бере до уваги факт сплати
відповідачем основного боргу,
інфляційних та 3% річних, оскільки на
момент прийняття рішення судом першої
інстанції такої обставини не існувало.

За таких обставин, колегія суддів
апеляційної інстанції погоджується з
висновком місцевого суду щодо
стягнення з відповідача грошових
коштів у розмірі 439 230 676 грн. 52 коп.
основного боргу, 5 412 641 грн. 82 коп. - суми
збільшення боргу внаслідок
інфляційних процесів, 3 % річних у сумі 1
803 853 грн. 05 коп., у зв'язку з неналежним
виконанням останнім умов договору .

Інші доводи апеляційних скарг не
спростовують по суті правильних
висновків , викладених у рішенні
місцевого господарського суду.

В силу ст.ст. 33, 38, 43,47 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
коли кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
суд, оцінивши подані по справі докази
за своїм внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, повинен
прийняти рішення за результатами
обговорення усіх цих обставин.

Апеляційний господарський суд вважає,
що судом першої інстанції в порядку
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
всебічно, повно і об'єктивно досліджено
матеріали справи та вірно застосовані
норми процесуального і матеріального
права, у зв'язку з чим відсутні правові
підстави для задоволення апеляційних
скарг та скасування чи зміни рішення
господарського суду Рівненської
області від 16 березня 2012 року у справі
№ 5019/904/11.

Судовий збір за подачу апеляційних
скарг відповідно до ст. 49 ГПК України в
зв'язку з відмовою в їх задоволенні
покладається на апелянтів.

Керуючись ст.ст. 49,99,101,103,105 ГПК
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Рівненської області від 16.03.12р. у справі
№ 5019/904/11 залишити без змін, а
апеляційні скарги ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" та ПАТ "Рівнеазот"
залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуюча суддя
Олексюк Г.Є.

Суддя
Гудак А.В.

Суддя
Сініцина Л.М.