ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року Справа № 5024/1416/2011

Вищий господарський суд України у
складі: суддя Селіваненко В.П. -
головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Палій
В.В. (доповідач)

розглянув касаційну скаргу приватного
Херсонського обласного акціонерного
товариства по туризму та екскурсіям
"ХЕРСОНТУРИСТ"

на рішення господарського суду
Херсонської області від 21.09.2011

та постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 26.03.2013

у справі № 5024/1416/2011

за позовом прокурора Скадовського
району Херсонської області (далі -
Прокурор) в інтересах держави в особі
Фонду державного майна України (далі-
ФДМУ), м. Київ,

до 1. приватного Херсонського
обласного акціонерного товариства по
туризму та екскурсіям "ХЕРСОНТУРИСТ"
(далі - "ХЕРСОНТУРИСТ"), м. Херсон,

2. товариства з обмеженою
відповідальністю "Жемчужина" (далі -ТОВ
"Жемчужина"), смт Лазурне, Херсонська
область,

3. товариства з обмеженою
відповідальністю "Каіс Марін" (далі -ТОВ
"Каіс Марін"), м. Херсон,

4. приватного підприємства
"Власта-Агро" (далі - ПП "Власта-Агро"),
м. Кіровоград,

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідачів - Федерація
професійних спілок України, м.
Київ

про визнання права власності та
витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Судове засідання проведено за участю
представників:

прокурора - Бондарчук В.М.
посв. від 22.11.2013 №023013

ФДМУ - не з'явився

"ХЕРСОНТУРИСТ" - не з'явився

ТОВ "Жемчужина" - не з'явився

ТОВ "Каіс Марін" - не з'явився

ПП "Власта-Агро" - не з'явився

Федерації професійних спілок України -
Багатченко Ю.В. предст. (дов. від

25.12.2013)

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до
господарського суду Херсонської
області в інтересах держави в особі
ФДМУ з позовом до "ХЕРСОНТУРИСТ", ТОВ
"Жемчужина", ТОВ "Каіс Марін", ПП
"Власта-Агро", третя особа - Федерація
професійних спілок України, про
визнання за державою в особі Фонду
державного майна України права
власності на майно туристичної бази
"Чорномор" та витребування майна з
незаконного володіння.

Рішенням господарського суду
Херсонської області від 21.09.2011 у справі
№ 5024/1416/2011 (суддя Задорожна Н.О.), яке
залишено без змін постановою Одеського
апеляційного господарського суду від
26.03.2013 (судді Мишкіна М.А.- головуючий,
Будішевська Л.О., Бєляновський В.В.)
позовні вимоги задоволено.

Судові акти попередніх інстанцій з
посиланням на приписи статті 41
Конституції України, статтю 231
Господарського кодексу України, пункт 3
частини першої статті 388, статті 392, 658
Цивільного кодексу України мотивовано
тим, що майно (туристична база
"Чорномор"), яке є державною власністю,
вибуло з володіння держави не з її волі,
внаслідок чого підлягає поверненню
власнику.

"ХЕРСОНТУРИСТ", посилаючись на
порушення попередніми судовими
інстанціями норм матеріального та
процесуального права, просить суд
касаційної інстанції рішення та
постанову скасувати, прийняти нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно
до статті 1114 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) належним чином
повідомлено про час і місце розгляду
скарги.

Перевіривши на підставі
встановлених попередніми судовими
інстанціями обставин справи
правильність застосування ними норм
процесуального та матеріального права,
заслухавши пояснення прокурора та
представника третьої особи, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку про наявність правових
підстав для часткового задоволення
касаційної скарги з урахуванням
такого.

Місцевим та апеляційним
господарськими судами у справі,
зокрема, встановлено, що:

- відповідно до статуту
професійних спілок СРСР, затвердженого
постановою ХVІІІ з'їзду профспілок СРСР
від 01.01.1987, професійні спілки були
загальносоюзною громадською
організацією, до складу якої входили
республіканські ради, у тому числі й
Українська республіканська рада
профспілок;

- після розпаду Союзу РСР
правонаступником республіканської
ради професійних спілок стала
Федерація незалежних профспілок
України (в подальшому Федерація
професійних спілок України);

- з утворенням Федерації
незалежних профспілок України
Президією Ради Загальної конфедерації
професійних союзів СРСР 18.11.1990 була
прийнята постанова за №2-1а "Про
затвердження Договору про закріплення
прав по володінню, користуванню та
розпорядженню профспілковим майном",
якою затверджений Договір про
закріплення прав по володінню,
користуванню та розпорядженню
профспілковим майном між Загальною
конфедерацією профспілок СРСР та
Федерацією;

- відповідно до зазначеного
договору у володіння, користування та
розпорядження Федерації було передано,
зокрема, туристичну базу "Чорномор",
розташовану у смт Лазурне, вул.
Набережна;

- постановою Президії Федерації
№П-7-7 від 23.08.1991р. (зі змінами від 09.10.1991)
було прийнято рішення про перетворення
Української республіканської ради по
туризму і екскурсіях в АТ "Укрпрофтур";

- 04.10.1991 Радою Федерації та Фондом
соціального страхування України був
укладений установчий договір про
створення на базі
туристично-екскурсійних підприємств і
організацій Української
республіканської ради по туризму та
екскурсіях - АТ "Укрпрофтур",
затверджено її статут, що був
зареєстрований Київським
міськвиконкомом 28.10.1991;

- до статутного фонду створеного АТ
"Укрпрофтур" був переданий, серед
іншого, також і спірний об'єкт;

- на підставі рішення правління АТ
"Укрпрофтур" від 03.12.1991 було створене
Херсонське обласне відділення АТ
"Укрпрофтур", яке реорганізовувалося в
подальшому у Херсонське обласне
дочірнє підприємство "Херсонтурист" АТ
"Укрпрофтур", Херсонське обласне ЗАТ по
туризму та екскурсіях "Херсонтурист"
(далі -"ХЕРСОНТУРИСТ"), якому як
статурний внесок передано до
статутного фонду майно загальною
балансовою вартістю 5545 тис.грн., у тому
числі й туристичну базу "Чорномор" у смт
Лазурне;

- на зазначений об'єкт на підставі
рішення виконавчого комітету
Лазурненської селищної ради від 30.01.2002
№03 "ХЕРСОНТУРИСТ" було одержано
свідоцтво про право колективної
власності, з подальшою державною
реєстрацією права колективної
власності 12.02.2002;

- рішенням господарського суду
Херсонської області від 12.02.2011, яке
залишено без змін постановою Одеського
апеляційного господарського суду від
14.02.2012 зі справи № 5024/2046/2011, визнано
недійсним рішення виконавчого
комітету Лазурненської селищної ради
від 30.01.2002 №03 "Про видачу свідоцтва про
право колективної власності на турбазу
"Чорномор";

- 21.04.2011 "ХЕРСОНТУРИСТ" та ТОВ "Каіс
Марін" було укладено нотаріально
посвідчений договір купівлі - продажу
(зареєстрований в реєстрі за №715),
відповідно до якого ТОВ "Каіс Марін""
придбало у "ХЕРСОНТУРИСТ" нерухоме
майно туристичної бази "Чорномор" -
спальний корус літ. „Г" площею забудови
65,9кв.м., спальний корпус літ. „Д", площею
забудови 65,5кв.м., спальний корпус літ
„Е" площею забудови 65,9кв.м., що
знаходиться за адресою: Херсонська
область, Скадовський район, смт
Лазурне, вул. Набережна, 5;

- 22.04.2011 "ХЕРСОНТУРИСТ" та ТОВ "Жемчужина"
було укладено нотаріально посвідчений
договір купівлі-продажу
(зареєстрований в реєстрі за №745),
відповідно до якого ТОВ "Жемчужина"
придбало у "ХЕРСОНТУРИСТ" нерухоме
майно туристичної бази "Чорномор" -
спальний корус літ. „Ц" площею забудови
47,3кв.м., спальний корпус літ. „З", площею
забудови 126кв.м., спальний корпус літ
„И" площею забудови 126кв.м., санітарний
блок літ. „Ч" площею забудови 122кв.м., що
знаходиться за адресою: Херсонська
область, Скадовський район, смт
Лазурне, вул. Набережна, 5.

- 22.04.2011 "ХЕРСОНТУРИСТ" та ПП
"Власта-Агро" було укладено нотаріально
посвідчений договір купівлі-продажу
(зареєстрований в реєстрі за №741),
відповідно до якого ПП "Власта-Агро"
придбало у "ХЕРСОНТУРИСТ" нерухоме
майно туристичної бази "Чорномор" -
спальний корус літ. „Х" площею забудови
47,3кв.м., що знаходиться за адресою:
Херсонська область, Скадовський район,
смт Лазурне, вул. Набережна, 5;

- спірний об'єкт належить до державної
(загальнодержавної) власності,
внаслідок чого не підлягає відчуженню
без згоди власника (держави).

Причиною виникнення спору зі справи є
питання стосовно наявності чи
відсутності підстав для визнання за
державною права власності на майно
туристичної бази "Чорномор" та
витребування зазначеного майна з
незаконного володіння відповідачів.

Постановою Верховної Ради УРСР
від 24.08.1991 р. № 1427-ХІІ "Про проголошення
незалежності України" Україна
проголошена незалежною демократичною
державою. З моменту проголошення
незалежності чинними на території
України є тільки її Конституція,
закони, постанови Уряду та інші акти
законодавства.

Постановою Верховної Ради УРСР від
29.11.1990 №506 "Про захист суверенних прав
власності Української РСР" введено
мораторій на території України на
будь-які зміни форми власності і
власника державного майна до введення
в дію Закону Української РСР про
роздержавлення майна.

Відповідно до Указу Президії
Верховної Ради України від 30.08.1991
№ 145-ХІІ "Про передачу підприємств,
установ та організацій союзного
підпорядкування, розташованих на
території України, у власність держави"
та Закону України "Про підприємства,
установи та організації союзного
підпорядкування, розташовані на
території України" від 10.09.1991 №1540-ХІІ,
майно та фінансові ресурси
підприємств, установ та організацій та
інших об'єктів союзного
підпорядкування, розташовані на
території країни, є державною
власністю України, а укладені після
29.11.1990 року майнові договори, якими
змінено форму власності, визнаються
недійсними.

10.04.1992 Верховна Рада України
постановою № 2268-ХІІ "Про майнові
комплекси та фінансові ресурси
громадських організацій колишнього
СРСР, розташовані на території
України", з метою збереження в
інтересах громадян України майна
загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР
тимчасово, до визначення
правонаступників, передала ФДМ України
майно та фінансові ресурси
розташованих на території України
підприємств, установ та об'єктів, що
перебували у віданні центральних
органів цих загальносоюзних
громадських організацій.

Постановою Верховної Ради України
"Про майно загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР" від
04.11.1994 №3943-ХІІ встановлено, що
тимчасово, до законодавчого визначення
суб'єктів права власності майна
загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР,
розташованого на території України,
зазначене майно є загальнодержавною
власністю. Кабінету Міністрів України
до 01.03.1994 доручено визначити органи
управління зазначеним майном, що
тимчасово виконуватимуть ці функції до
законодавчого визначення
правонаступників вищезгаданого майна.
До законодавчого визначення
правонаступників майна
загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР Фонд
державного майна України здійснює
право розпорядження цим майном у
процесі приватизації та повноваження
орендодавця майнових комплексів
підприємств та організацій.

У прийнятті оскаржуваних судових
рішень суди попередніх інстанцій
виходили із того, що туристична база
"Чорномор" належить до державної
(загальнодержавної) власності, у
зв'язку із тим, що професійні спілки
були загальносоюзною громадською
організацією, до складу якої входили
республіканські ради, у тому числі й
Українська республіканська рада
профспілок.

Проте касаційна інстанція вважає такий
висновок судів попередніх інстанцій
передчасним, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 43 ГПК України наявні
докази підлягають оцінці в їх
сукупності і жодний доказ не має для
господарського суду заздалегідь
встановленої сили.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи
спростовуючи подані стороною докази,
господарські суди повинні у
мотивувальній частині рішення навести
правове обґрунтування і ті доведені
фактичні обставини, з огляду на які ці
доводи або докази не взято до уваги
судом. Викладення у судовому рішенні
лише доводів та доказів сторони, на
користь якої приймається рішення, є
порушенням вимог статті 42 ГПК України
щодо рівності всіх учасників судового
процесу перед законом і судом.

За твердженням відповідачів, факт
належності спірного майна профспілкам
(до його подальшого відчуження), а не
державі, підтверджується, зокрема:

- постановою Вищого арбітражного
суду України від 20.01.1997 у справі №138/7 за
позовом Фонду державного майна України
до Федерації профспілок України, Фонду
соціального страхування України та
Акціонерного товариства "Укрпрофтур"
про визнання недійсними установчих
документів "Укрпрофтур", відповідно до
якої майно Української
республіканської ради по туризму та
екскурсіях, як української профспілки,
не відносилось до майна
загальносоюзних громадських
організацій колишнього Союзу РСР,
відповідно, не підлягало вилученню на
користь держави у відповідності до
Постанов Верховної Ради України від
10.04.1992 "Про майнові комплекси та
фінансові ресурси громадських
організацій колишнього СРСР,
розташовані на території України" та
від 04.02.1994 "Про майно загальносоюзних
громадських організацій колишнього
Союзу РСР";

- Договором про закріплення прав
по володінню, користуванню та
розпорядженню профсоюзним майном від
18.11.1990, відповідно до якого за
Федерацією незалежних профспілок
України було закріплено майно на праві
власності, у тому числі, туристична
база "Чорномор", і який "ХЕРСОНТУРИСТ"
вважає первинним правовстановлюючим
документом на право власності на
спірний об'єкт нерухомості.

Проте суди попередніх інстанцій оцінку
зазначеним доводам не надали, а подані
на їх підтвердження докази належним
чином не оцінили та, відповідно, не
з'ясували питання про правовий режим
спірного майна.

Крім того, для правильного вирішення
спору у даній справі судам належало
достеменно встановити, в якому році
туристична база "Чорномор" була введена
в експлуатацію та за рахунок яких
коштів остання побудована, з
урахуванням того, що відповідно до
постанови Ради Міністрів Української
РСР від 23.04.1960 №606 "Про передачу
профспілкам санаторіїв та будинків
відпочинку Міністерства охорони
здоров'я УРСР" у відання Українській
республіканській Раді профспілок було
передбачено здійснити безоплатну
передачу до 01.05.1960 року курортних
установ, санаторіїв, будинків
відпочинку та інших підприємств і
організацій. При цьому відповідно до
пункту 6 названої постанови
будівництво нових санаторіїв, будинків
відпочинку та інших
санаторно-курортних будівель і споруд,
а також їх впорядкування,
реконструкція і ремонт здійснюються
будівельними організаціями
раднаргоспів, виконкомів місцевих Рад
народних депутатів трудящих,
міністерств, відомств і
санаторно-курортних управлінь.

Проте встановлення відповідних
обставин залишилось поза увагою судів
попередніх інстанцій.

У даній справі "ХЕРСОНТУРИСТ" було
подано заяву про застосування позовної
давності.

Суди попередніх інстанцій у розгляді
даної заяви виходили з того, що позовну
давність Прокурором не пропущено,
оскільки порушення, що були підставою
для звернення до суду з позовом,
встановлені і стали відомі Прокурору
під час здійснення перевірки,
проведеної на підставі листа прокурора
Херсонської області №07/1-974вих-11 від
09.06.2011, а з позовом Прокурор звернувся
до суду 21.07.2011, тобто у межах трирічної
позовної давності.

Проте висновок судів попередніх
інстанцій, відповідно до якого позовна
давність для звернення з даним позовом
до суду не спливла, касаційна інстанція
вважає передчасним з огляду на таке.

Початок перебігу позовної
давності визначається за правилами
статті 261 ЦК України. Якщо у
передбачених законом випадках з
позовом до господарського суду
звернувся прокурор, що не є позивачем,
то позовна давність обчислюватиметься
від дня, коли про порушення свого права
або про особу, яка його порушила,
довідався або мав довідатися саме
позивач, а не прокурор. У таких випадках
питання про визнання поважними причин
пропущення позовної давності може
порушуватися перед судом як
прокурором, так і позивачем у справі
(аналогічна права позиція міститься у
підпункті 4.1 пункту 4 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішенні господарських спорів").

Проте ні місцевим господарським судом,
ані апеляційним господарським судом не
встановлено моменту, коли саме
позивачу стало відомо про порушення
його права або про особу, яка його
порушила.

Касаційна ж інстанція згідно з
частиною другою статті 1117 ГПК України
не має права встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені у рішенні або постанові
господарського суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази.

За наведених обставин Вищий
господарський суд України вважає, що
оскаржувані рішення місцевого
господарського суду та постанова
апеляційної інстанції, які прийняті з
порушенням норм матеріального і
процесуального права підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до місцевого господарського
суду.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11112
ГПК України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу приватного
Херсонського обласного акціонерного
товариства по туризму та екскурсіям
"ХЕРСОНТУРИСТ" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду
Херсонської області від 21.09.2011 та
постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 26.03.2013 зі
справи № 5024/1416/2011
скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
господарського суду Херсонської
області.

Суддя
В. Селіваненко

Суддя
І. Бенедисюк

Суддя
В. Палій