РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2014 р.
Справа № 903/1522/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючої судді
Олексюк Г.Є.

суддів
Гудак А.В.

суддів
Сініцина Л.М.

при секретарі судового засідання
Юрчук Ю.М.

розглянувши апеляційну скаргу
відповідача-2 Товариства з обмеженою
відповідальністю "Артур-К" на рішення
господарського суду Волинської
області від 11.02.14 р.

у справі № 903/1522/13 (суддя Слободян
Петро Романович )

позивач Прокурор Луцького району в
інтересах держави в особі Волинської
обласної ради та Волинської обласної
психіатричної лікарні № 1

відповідач - 1 Липинська сільська рада

відповідач - 2 Товариство з обмеженою
відповідальністю "Артур-К"

третя особа на стороні позивача без
самостійних вимог: Державна
інспекція сільського господарства у
Волинській області

про визнання недійсним договору
купівлі-продажу землі від 15.11.2007р. та
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯД №304362 від
22.11.2007р.

за участю представників сторін:

позивача-1 - Якимчук М.В. (довіреність в
матеріалах справи)

позивача-2 - Тарасюк Т.А. (довіреність в
матеріалах справи)

прокурора - Гіліс І.В.

відповідача-1 - не з'явився

відповідача-2 - не з'явився

третя особа - не з'явився

Судом роз'яснено представникам сторін
права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,
22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Волинської області від 11.02.14р. у справі
№ 903/1522/13(суддя Слободян П.Р.) позов
прокурора Луцького району в інтересах
держави в особі Волинської обласної
ради та Волинської обласної
психіатричної лікарні № 1 до
Липинської сільської ради, товариства
з обмеженою відповідальністю "Артур -
К", за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - Державна інспекція сільського
господарства у Волинській області про
визнання недійсним договору купівлі -
продажу землі від 15.11.2007р. та державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯД № 304362 від 22.11.2007р. -
задоволено повністю.

Визнано недійсним договір купівлі -
продажу землі від 15.11.2007р., укладений
між Липинською сільською радою та ТзОВ
"Артур - К" серії ВКВ № 352822 та державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯД № 304362 від 22.11.2007р., який
зареєстровано в книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю, в частині
накладення на земельну ділянку під
приміщення Волинської обласної
психіатричної лікарні № 1 в розмірі
0,0157га. Стягнуто з Липинської сільської
ради в дохід Державного бюджету
1147,00грн. судового збору за розгляд
справи в господарському суді
Волинської області. Стягнуто з
товариства з обмеженою
відповідальністю "Артур - К" в дохід
Державного бюджету 1147,00грн. судового
збору за розгляд справи в
господарському суді Волинської
області.

Задовільняючи позов з огляду на
положення ст.14 ,ч. 2 ст. 19 Конституції
України, ч. 3 ст. 24, п. 34 ст. 26, ст. 33 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", ст.ст. 141, ч. 2 ст.120, 142, 149
Земельного кодексу України, ч. 1 ст. 203, ч.
1, 3 ст. 215, ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу
України, п. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України, п.1.2, 1.2.1, 1.2.4 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання
практики розгляду справ у спорах, що
виникають із земельних відносин", п. 3.1.
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
24.10.2011р. № 10 "Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам", ст.ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог, виходячи з наступного:

- проведеними ТзОВ "Горизонт"
контрольними промірами придбаної ТзОВ
"Артур-К" земельної ділянки
встановлено, що конфігурація
вищезазначеної земельної ділянки не
відповідає вимогам земельного
законодавства, оскільки її частина
площею 0,0157 га накладається на земельну
ділянку під приміщенням та майном
Волинської обласної психіатричної
лікарні №1;

- Волинська обласна психіатрична
лікарня №1 згоди на вилучення
земельної ділянки не надавала;

- при укладені договору купівлі-продажу
землі від 15.11.2007р. не було дотримано
вищезазначених вимог Земельного
кодексу України, оскільки на проданій
ТзОВ "Артур-К" земельній ділянці
знаходиться майно Волинської обласної
психіатричної лікарні № 1 та відсутня
згода лікарні на вилучення земельної
ділянки;

- оскільки прокуратурі стало відомо про
допущені порушення сільською радою
лише 27.07.2012р., тобто після надання акту
перевірки державною інспекцією
сільського господарства від 20.07.2012р.,
відповідно строк позовної давності не
є пропущеним.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду Волинської
області від 11.02.14р. у справі №903/1522/13,
відповідач-2 ( ТзОВ «Артур-К) звернувся
до Рівненського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, якою вважає , що рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню.

З посиланням на положення ст. 25, п.36 ч.1.
ст.26 Закону України "Про місцеве
самоврядування", ст. 82, ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст.
126, ч.1 ст. 127, ч. 2, 3 ст. 128, ч. 1 ст. 132, ст. 149
Земельного кодексу України, ч.1 ст.32, ст.
33, ст. 34 ГПК України, ст.ст. 257, 256, ч. 4 ст. 267
ЦК України, відповідач-2 вказує, що:

- у зв'язку з ненадходженням від
головного лікаря Волинської обласної
психіатричної лікарні № 1 жодних
заперечень щодо вилучення з
користування земельної ділянки площею
0,2526 га, та передачею її у власність ТОВ
"АРТУР-К", 15.10.2007р., а це майже через один
рік після направлення повідомлення,
між останнім та Липинською сільською
радою було укладено договір
купівлі-продажу серії ВКВ №352822, що був
посвідчений приватним нотаріусом
Луцького районного нотаріального
округу ОСОБА_3, на підставі чого і було
виготовлено та одержано державний акт
на право власності на земельну ділянку
серії ЯД № 304362 від 22.11.07р.;

- відповідно до ч.3 п.2.3. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.05.11р. № 6 "Про деякі
питання практики розгляду справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин", господарським судам слід
враховувати, що право, посвідчене
державним актом, є похідним від
відповідного рішення органу державної
влади чи органу місцевого
самоврядування про передачу земельної
ділянки у власність чи в користування,
а тому з огляду на приписи частини
першої ст. 16 ЦК України та ст. 153 ЗК
України захист прав осіб на земельні
ділянки не може здійснюватися лише
шляхом визнання відповідного
державного акта недійсним, якщо
рішення, на підставі якого видано цей
державний акт, не визнано недійсним у
встановленому порядку;

- враховуючи той факт, що Позивач
(Волинська обласна психіатрична
лікарня №1) починаючи з часу як
винесення Липинською сільською радою
Рішення № 4/19 від 22.08.06р., так і з часу
укладення договору купівлі-продажу
серії ВКВ № 352822 від 15.10.07р., міг та мав
можливість оскаржити зазначені як
рішення, так і договір, що начебто
порушило його права та інтереси, однак,
свідомо, на думку апелянта, утримався
від будь-яких дій, які були б
направленні на захист його начебто
порушено права, твердження про
відсутність обізнаності Прокурора про
порушення прав Позивача, є підставою
для поновлення строку позовної
давності, є безпідставними та
необґрунтованими.

Просить скасувати рішення
господарського суду Волинської
області від 11.02.14р. у справі № 903/1522/13 в
повному обсязі; прийняти нове рішення,
яким відмовити в позові прокурора
Луцького району в інтересах держави в
особі Волинської обласної ради та
Волинської обласної психіатричної
лікарні № 1 в повному обсязі.

Прокуратурою Луцького району на адресу
Рівненського апеляційного
господарського суду надіслано
заперечення на апеляційну скаргу
відповідача-2, якими він просить
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

З посиланням на проведену прокуратурою
Луцького району перевірку, положення
ч.2 ст. 19 Конституції України, ч.3 ст. 24
Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні", ст.ст. 141, 142,
149 ЗК України, ст.ст. 33, 34 ГПК України,
зазначає, що:

- проведеними ТзОВ "Горизонт"
контрольними промірами придбаної ТзОВ
"Артур-К" земельної ділянки
встановлено, що конфігурація
вищезазначеної земельної ділянки не
відповідає вимогам земельного
законодавства, оскільки її частина
площею 0,0157 га накладається на земельну
ділянку під приміщенням та майном
Волинської обласної психіатричної
лікарні;

- встановлено, що Волинська обласна
психіатрична лікарня № 1 згоди на
вилучення земельної ділянки не
надавала.

Інших відзивів на апеляційну скаргу не
надійшло, що відповідно до ч. 2 ст. 96 ГПК
України не перешкоджає перегляду
рішення місцевого господарського суду
.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду від 22.04.14р. у справі
№903/1522/13 апеляційну скаргу
відповідача-2 прийнято до провадження
та призначено розгляд справи.

В судове засідання від 21.05.14р. у справі
№903/1522/13 з'явились прокурор,
представник позивача-1 та представник
позивача-2. Прокурор в судовому
засіданні заперечив проти вимог
апеляційної скарги з підстав
викладених в запереченні на апеляційну
скаргу. Вважає апеляційну скаргу
відповідача-2 безпідставною та
необґрунтованою, а рішення місцевого
господарського суду прийнятим з
повним, всебічним та об'єктивним
дослідженням всіх обставин справи.
Просить рішення господарського суду
Волинської області від 11.02.2014р. у
справі №903/1522/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу відповідача-2 без
задоволення.

Представник позивача-1 та представник
позивача-2 підтримали правову позицію
прокурора з підстав, викладених в
запереченні на апеляційну скаргу.
Просять рішення господарського суду
Волинської області від 11.02.2014р. у справі
№ 903/1522/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу відповідача-2 без
задоволення.

Відповідач-1, відповідач-2 та третя
особа не скористались правом участі
під час апеляційного перегляду справи
та не забезпечили явку своїх
представників у судове засідання
апеляційного господарського суду, хоча
про час та місце апеляційного
перегляду справи повідомлялись
заздалегідь та належним чином, на що
вказують зворотні повідомлення
відділення поштового зв'язку.

Статтею 77 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених статтею 69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Оскільки сторони належним чином
повідомлені про час та місце
апеляційного перегляду справи,
враховуючи обмеженість строків
вирішення спору, явка сторін
обов'язковою не визнавалась, судова
колегія визнала за можливе розглянути
справу у відсутність представників
відповідача-1, відповідача-2 та третьої
особи.

У відповідності до статті 101
Господарського процесуального кодексу
України апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. У
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу.

Заслухавши пояснення представників
позивача 1,2 ,прокурора ,обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
повноту з'ясування та доведеність всіх
обставин, що мають значення для справи,
дослідивши правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права при винесенні оскарженого
рішення, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
прокуратурою Луцького району із
залученням спеціалістів Державної
інспекції сільського господарства у
Волинській області проведено
перевірку додержання вимог земельного
законодавства при укладенні між
Липинською сільською радою та ТзОВ
"Артур-К" договору купівлі продажу
земельної ділянки площею 0,2526 га та
виготовленні на підставі вказаного
договору Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯД
№ 304362 від 22.11.2007р.

В ході проведеної перевірки
встановлено, що згідно клопотання ТзОВ
"Артур-К" про надання дозволу на
складання проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність, шляхом продажу, площею 0,2526
га, для обслуговування офісу та
фармацевтичних складів, рішенням
Липинської сільської ради № 4/19 від
22.08.2006р. ТзОВ "Артур-К" вилучено із
землекористування Волинської обласної
психіатричної лікарні № 1 земельну
ділянку площею 0,2526 га та переведено у
землі запасу Липинської сільської
ради. Тим же рішенням ТзОВ "Артур-К"
надано дозвіл на складання проекту
землеустрою щодо відведення вказаної
земельної ділянки у власність, шляхом
продажу.

Рішенням сесії Липинської сільської
ради № 13/24 від 29.10.2007р. затверджено
проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки площею 0,2526 га ТзОВ
"Артур-К". Тим же рішенням вирішено
продати вказану земельну ділянку у
власність ТзОВ "Артур-К" за ціною 62150
грн. В подальшому, 15.10.2007р. між
Липинською сільською радою та ТзОВ
"Артур-К" укладено договір купівлі
-продажу вищезазначеної земельної
ділянки серії ВКВ № 352822, що посвідчений
приватним нотаріусом Луцького
районного нотаріального округу ОСОБА_3
На підставі даного договору ТзОВ
"Артур- К" виготовлено державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯД №304362 від 22.11.2007р.

З матеріалів справи вбачається, що
проведеними ТзОВ "Горизонт"
контрольними промірами придбаної ТзОВ
"Артур-К" земельної ділянки
встановлено, що конфігурація
вищезазначеної земельної ділянки не
відповідає вимогам земельного
законодавства, оскільки її частина
площею 0,0157 га накладається на земельну
ділянку під приміщенням та майном
Волинської обласної психіатричної
лікарні (відповідно з довідкою на
виконання ухвали господарського суду
Волинської області від 28.01.2014р.).

Відповідач-2 зазначає, що ним було
надіслано на адресу Волинської
обласної психіатричної лікарні № 1
лист-повідомлення вих. № 91/1.10.2 про
вилучення з користування земельної
ділянки площею 0,2526 га., однак, з
матеріалів справи вбачається, що
Волинська обласна психіатрична
лікарня №1 згоди на вилучення
земельної ділянки не надавала.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, ч. 3 ст. 24 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією України та
законами України.

Статтями 141, 142 ЗК України встановлено,
що підставою для припинення права
користування земельною ділянкою є
добровільна відмова від права
користування нею. Така відмова
здійснюється за заявою
землекористувача до власника
земельної ділянки.

Оскільки землекористувач добровільно
від користування спірною земельною
ділянкою не відмовився, вона могла бути
вилучена у землекористувача в порядку
,визначеному ст. 149 ЗК України (земельні
ділянки надані у постійне користування
із земель державної та комунальної
власності, можуть вилучатися для
суспільних та інших потреб за рішенням
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування. Вилучення
земельних ділянок проводиться за
згодою землекористувачів на підставі
рішень сільських рад відповідно до їх
повноважень. У разі незгоди
землекористувача з вилученням
земельної ділянки питання вирішується
у судовому порядку).

З обставин викладених вище,
проаналізувавши положення чинного
законодавства, господарським судом
Волинської області правильно
встановлено, що вилучення Липинською
сільською радою земельної ділянки у
Волинської обласної психіатричної
лікарні № 1 здійснено з порушенням
вимог земельного законодавства,
оскільки згоди на її вилучення лікарня
не надавала.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 Земельного
кодексу України якщо жилий будинок,
будівля, споруда розміщенні на
земельній ділянці, що перебуває в
користуванні, то у разі набуття права
власності на ці об'єкти до набувача
переходить право користування
земельною ділянкою на якій вони
розміщенні, на тих самих умовах і в тому
ж обсязі, що були у попереднього
землекористувача.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
при укладенні договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 15.11.2007р. до ТзОВ
"Артур-К" перейшло право власності і на
частину земельної ділянки, на якій
розміщене приміщення лікарні та не
відчужувалось згідно договору
купівлі-продажу окремо індивідуально
визначеного майна від 13.04.2006р.,
укладеного між Волинською обласною
радою та ТзОВ "Артур-К".

Згідно із ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу
України зміст правочину не може
суперечити цьому кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний право чин ).

Відповідно до п. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї з сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Отже, з обставин викладених вище
вбачається, що при укладені договору
купівлі-продажу землі від 15.11.2007р. не
було дотримано вищезазначених вимог
Земельного кодексу України, оскільки
на проданій ТзОВ "Артур-К" земельній
ділянці знаходиться майно Волинської
обласної психіатричної лікарні № 1 та
відсутня згода лікарні на вилучення
земельної ділянки.

Згідно із ст. 14 Конституції України,
земля є основним національним
багатством, яке перебуває під
особливою охороною держави.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
виключною компетенцією сільських,
селищних, міських рад є вирішення
відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

Липинська сільська рада є органом
місцевого самоврядування, що
представляє спільні інтереси
територіальної громади села, здійснює
відповідно до закону від імені та в
інтересах вказаної територіальної
громади правомочності щодо володіння,
користування та розпорядження
об'єктами права комунальної власності,
землями в межах села.

До делегованих повноважень сільської
ради у контексті ст. 33 Закону України
"Про місцеве самоврядування" належать
повноваження по здійсненню контролю за
додержанням земельного та
природоохоронного законодавства,
використанням і охороною земель,
вирішенням земельних спорів у порядку,
встановленому законом.

Пунктом 3.1. постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
24.10.2011р. № 10 "Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам" предбачено, що
господарський спір підвідомчий
господарському суду, зокрема, за таких
умов: участь у спорі суб'єкта
господарювання; наявність між
сторонами, по-перше, господарських
відносин, врегульованих ЦК України, ГК
України, іншими актами господарського
і цивільного законодавства, і, по-
друге, спору про право, що виникає з
відповідних відносин. Згідно п.19 цієї ж
постанови у вирішенні питань,
пов'язаних з підвідомчістю справ у
спорах, що виникають із земельних
відносин, господарським судам слід
враховувати викладене в пункті 1
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 17.05.2011
№ 6 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин".

Згідно із п.1.2, п. 1.2.1, 1.2.4 вищевказаної
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.05.2011р. № 6 господарським судам
підвідомчі лише справи у спорах, що
виникають із земельних відносин
приватно - правового характеру, тобто з
відносин, врегульованих нормами
цивільного або господарського права і
пов'язаних із здійсненням сторонами
цивільних або інших майнових прав на
земельні ділянки на засадах рівності.

Апелянт вказує, що відповідно до ч.3 п.2.3.
Постанови Пленуму ВГС України від
17.05.11р. № 6 "Про деякі питання практики
розгляду справ у спорах, що виникають
із земельних відносин", господарським
судам слід враховувати, що право,
посвідчене державним актом, є похідним
від відповідного рішення органу
державної влади чи органу місцевого
самоврядування про передачу земельної
ділянки у власність чи в користування,
а тому з огляду на приписи частини
першої ст. 16 ЦК України та ст. 153 ЗК
України захист прав осіб на земельні
ділянки не може здійснюватися лише
шляхом визнання відповідного
державного акта недійсним, якщо
рішення, на підставі якого видано цей
державний акт, не визнано недійсним у
встановленому порядку.

Колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
зазначає, що відповідно до положень
чинного законодавства, для вилучення
земельної ділянки необхідно отримання
згоди землекористувача. З наявного в
матеріалах справи листа Державної
інспекції сільського господарства
України у Волинській області
вбачається, що Липинською сільською
радою направлено лист-повідомлення про
вилучення з користування Волинської
обласної психіатричної лікарні №1
земельної ділянки площею 0,2526 га. Разом
з тим, судом першої інстанції
встановлено, а матеріалами справи
підтверджено, що відповіді Волинської
обласної психіатричної лікарні № 1 ,яка
б містила згоду на таке вилучення
,отримано не було. Також ,відсутнє і
рішення суду про вилучення земельної
ділянки

Отже, рішення Липинської сільської
ради № 4/19 від 22.08.2006р. та рішення сесії
Липинської сільської ради № 13/24 від
29.10.2007р. прийнято з порушенням вимог ст.
149 ЗК України. З огляду на те, що
відповідачем-2 не було отримано згоди
землекористувача на вилучення
земельної ділянки, колегія суддів
Рівненського апеляційного
господарського суду їх до уваги не
бере і вважає, що договір
купівлі-продажу серії ВКВ
№352822,укладений на виконання даних
рішень є незаконним.

Прокурор в позові також просить
визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯД № 304362 від 22.11.2007р.

Відповідно до ст. 23 Земельного кодексу
України, право власності або право
постійного користування землею
посвідчується державними актами, які
видаються і реєструються сільськими,
селищними, міськими, районними Радами
народних депутатів.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
17.05.2011р. №6 „Про деякі питання практики
розгляду справ, що виникають із
земельних відносин" зазначено, що
державні акти про право власності або
право постійного користування на
земельну ділянку є документами, що
посвідчують відповідне право і
видаються на підставі рішень Кабінету
Міністрів України, обласних, районних,
Київської і Севастопольської міських,
селищних, сільських рад, Ради Міністрів
Автономної Республіки Крим, обласної,
районної, Київської і Севастопольської
міських державних адміністрацій.

У спорах, пов'язаних з правом
власності або постійного
користування земельними ділянками,
недійсними можуть визнаватися як
зазначені рішення, на підставі яких
видано відповідні державні акти, так і
самі акти про право власності чи
постійного користування.

Оскільки право, посвідчене державним
актом на право власності на земельну
ділянку , виданим ТзОВ" Артур-К" серії
ЯД № 304362 на площу 0,2526га є похідним від
відповідного рішення органу державної
влади чи органу місцевого
самоврядування про передачу земельної
ділянки у власність чи в користування
та те, що в даному випадку рішення
Липинської сільської ради від 22.08.2006р.
та від 29.10.2007р прийняті з порушенням
законодавства , а договір
купівлі-продажу визнаний судом
недійсним ,то і державний акт, виданий
на їх підставі, також слід визнати
недійсними.

В апеляційній скарзі Відповідач-2
зазначає про відсутність підстав для
поновлення строку позовної давності у
зв'язку з тим, що починаючи з часу як
винесення Липинською сільською радою
Рішення № 4/19 від 22.08.06р., так і з часу
укладення договору купівлі-продажу
серії ВКВ № 352822 від 15.10.07р., позивач міг
та мав можливість оскаржити зазначені
як рішення так і договір.

Згідно зі ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу
України, перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатись про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Відповідно до п. 4.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування давності у вирішенні
господарських спорів", у разі, коли
згідно із законом позивачем у справі
виступає прокурор, позовна давність
обчислюється від дня, коли про
порушення або про особу, яка його
допустила, довідався або мав
довідатись відповідний прокурор.

Як вбачається з матеріалів справи,
прокурору Луцького району стало відомо
про порушення, що стали підставою для
звернення з даним позовом, лише 27.07.2012р.,
після надання акту перевірки державною
інспекцією сільського господарства
від 20.07.2012р.

Тому, суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що строк позовної
давності в даному випадку прокурором
не пропущено.

З огляду на зазначені правові
положення та встановлені обставини
справи апеляційний господарський суд
не може погодитися із доводами
скаржника, оскільки вони
спростовуються зібраними по справі
доказами і не відповідають вимогам
закону.

В силу ст.ст. 33, 38, 43 ,47 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
коли кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень, а
суд, оцінивши подані по справі докази
за своїм внутрішнім переконанням, яке
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, повинен
прийняти рішення за результатами
обговорення усіх цих обставин.

Апеляційний господарський суд вважає,
що судом першої інстанції в порядку
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
всебічно, повно і об'єктивно досліджено
матеріали справи та вірно застосовані
норми процесуального і матеріального
права, у зв'язку з чим відсутні правові
підстави для задоволення апеляційної
скарги Товариства з обмеженою
відповідальністю "АРТУР-К" та
скасування чи зміни рішення
господарського суду Волинської
області від 11.02.2014 року у даній справі.

Керуючись ст.ст. 49.99,101,103,105 ГПК
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду
Волинської області від 11.02.14р. у справі
№903/1522/13 залишити без змін, а апеляційну
скаргу ТзОВ "АРТУР-К" залишити без
задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку.

Головуюча суддя
Олексюк Г.Є.

Суддя
Гудак А.В.

Суддя
Сініцина Л.М.