ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2014 р.
Справа №917/648/14

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Європейський страховий
альянс", вул. Г. Андрющенка, 4-г, м. Київ 4,
01135

до Публічного акціонерного товариства
"Автокразбанк", вул. Київська, 8, м.
Кременчук, Полтавська область,39600

про стягнення грошових коштів в сумі 50
411,37 грн.

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: Погодіна Н.М., дов. №191/2014
від 22.04.2014 року

від відповідача: не з явився

В судовому засіданні 20.05.2014 року суд
оголосив вступну та резолютивну
частини рішення у відповідності до ст.
85 ГПК України та повідомив про дату
виготовлення повного рішення.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна
заява про стягнення 50411,37 гривень боргу
за генеральним договором
мультивалютної депозитної лінії Вклад
"Генеральний" №18/1 від 11.02.2014 року, з
яких: 50060,27 грн. - сума вкладу з
нарахованими за договором відсотками,
65,83 грн. - 3% річних, 285,27 грн. - пеня.

Відповідач в судове засідання не
з'явився. 19.05.2014 року факсом від
відповідача до суду надійшла заява про
розгляд справи без його участі за
наявними у справі матеріалами ( арк.
справи 85).

Суд заяву відповідача задовольнив.

В попередньому судовому засіданні
24.04.2014 року представник відповідача
проти задоволення позовних вимог
заперечував посилаючись на те, що
позивач не має права на дострокове
отримання вкладу у розмірі 50 000 грн.,
оскільки пунктом 4.8 генерального
договору мультивалютної депозитної
лінії передбачено лише дострокове
часткове повернення траншів та з інших
підстав, наведених у відзиві на позов (
акр. справи 48-49).

Представник позивача підтримала
позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та оцінивши подані докази,
суд встановив:

Між Білоцерківською районною філією
Приватного акціонерного товариства
"Європейський страховий альянс"
(позивач, вкладник) та Публічним
акціонерним товариством
"АВТОКРАЗБАНК" (відповідач, банк) було
укладено Генеральний договір
мультивалютної депозитної лінії № 18/1
від 11 лютого 2014р. (надалі - договір) (арк.
с. 11-15).

При укладенні договору сторони
узгодили, зокрема, наступне :

- предметом цього договору є внесення
вкладником тимчасово вільних грошових
коштів (Вкладу) на депозитний рахунок,
відкритий у банку. Датою внесення
вкладу вважається дата надходження
коштів на депозитний рахунок, при
цьому, для кожного окремого траншу,
датою внесення є день надходження на
депозитний рахунок такого траншу (п. 2.1.
договору);

- загальний трок розміщення вкладу до 12
червня 2014 року. Визначена цим пунктом
договору дата є днем повернення вкладу,
при цьому для кожного окремого траншу,
день повернення визначається у заявці
(п. 2.2. договору);

- кожен випадок поповнення Вкладу
грошовими коштами відбувається
траншами на підставі заявки. Заявка є
невід'ємною частиною даного договору і
засвідчує бажання вкладника
розмістити транш на депозитному
рахунку в банку (п.2.7 договору);

- розмір процентів за користування
кожним окремим траншем зазначається в
заявці вкладника, яка є невід'ємною
частиною цього договору (п.2.8.
договору);

- дострокове часткове повернення
траншів допускається з врахуванням п.
4.11 цього договору та за умови подання
вкладником відповідної заяви в
письмовій формі за 5 (п'ять) робочих днів
до запланованої дати повернення
коштів. Щодо частини траншу, що
достроково повертається вкладнику,
банк здійснює перерахунок процентів за
фактичний строк розміщення частини
траншу, що повертається, за період,
починаючи від дня, наступного за днем
надходження траншу на депозитний
рахунок, до дня, який передує дню
повернення частини траншу. Розмір
процентів для частини траншу, що
повертається, становить 1 % річних (п. 4.8.
договору);

- за несвоєчасне повернення,
повернення не в повному обсязі або
неповернення коштів, розміщених на
депозитному рахунку вкладника згідно
умов цього договору та процентів за
користування цими коштами банк сплачує
на користь вкладника пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла
на момент допущення порушення, від суми
та за період, на які було допущено
порушення (п.5.2. договору);

- цей договір набирає чинності з
моменту підписання його обома
сторонами та діє до повного виконання
сторонами своїх обов'язків (п.6.9.
договору).

Згідно заявки №1 до договору від 11.02.2014
року сума траншу розміщеного
позивачем на депозитному рахунку в
банку складає 50 000, 00 грн. Дата
повернення траншу - 12.06.2014 р. (арк. с. 17).

Відповідно до пункту .4.8. та з
врахуванням п.4.11 договору 07.03.2014 року
позивачем було подано відповідачу
(банку) заяву щодо дострокового
припинення дії договору та повернення
суми траншу.

Згідно п. 6.3 договору при обміні листами
та документами датою отримання
особистих повідомлень вважається дата
їх особистого вручення.

Проте відповідач до 13.03.2014 року так і не
повернув суму вкладу та розмір
нарахованих процентів на рахунок
позивача.

Вважаючи свої права порушеними,
позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 50060,27 грн. суми
вкладу з нарахованими за договором
відсотками, 285,27 грн. пені та 65,83 грн. 3%
річних за період з 13.03.2014 року по 28.03.2014
року (розрахунок арк. с. 8-10).

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Відповідно до п. 3 ст. 11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
акти цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України договір є підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Зазначене також
кореспондується зі ст. 526 Цивільного
кодексу України, де встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Матеріали справи свідчать про те, що
між позивачем та відповідачем у справі
виникли зобов'язання з договору
банківського вкладу, згідно якого, в
силу ст. 1058 ЦК України, одна сторона
(банк), що прийняла від другої сторони
(вкладника) або для неї грошову суму
(вклад), що надійшла, зобов'язується
виплачувати вкладникові таку суму та
проценти на неї або дохід в іншій формі
на умовах та в порядку, встановлених
договором.

До відносин банку та вкладника за
рахунком, на який внесений вклад,
застосовуються положення про договір
банківського рахунку (глава 72 цього
кодексу), якщо інше не встановлено цією
главою або не випливає із суті договору
банківського вкладу.

Матеріалами справи доведено, що
позивачем належним чином виконані
умови договору щодо перерахування
банку грошових коштів в сумі 50000,00 грн.,
що підтверджено заявкою № 1 від 11.02.2014
року та платіжним дорученням №1 від
11.02.2014 року на суму 50000,00 про
перерахування коштів на депозит згідно
генерального договору мультивалютної
депозитної лінії Вклад "Генеральний"
№18/1 від 11.02.2014 року (арк. с. 17-18).

Частиною другою статті 1060 ЦК України
визначено, що за договором
банківського вкладу банк зобов'язаний
видати вклад або його частину на першу
вимогу вкладника, крім вкладів,
зроблених юридичними особами на інших
умовах повернення, які встановлені
договором.

Умовами договору встановлено, що
вкладник має право на дострокове
часткове повернення траншів з
врахуванням п. 4.11 цього договору та за
умови подання вкладником відповідної
заяви в письмовій формі за 5 (п'ять)
робочих днів до запланованої дати
повернення коштів.

Згідно положень ч. 1 ст. 1061 ЦК України
банк виплачує вкладникові проценти
на суму вкладу в розмірі, встановленому
договором банківського вкладу. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, банк зобов'язаний
виплачувати проценти у розмірі
облікової ставки Національного банку
України.

Пунктом 4.8. договору сторони погодили,
що до частини траншу, що достроково
повертається вкладнику, банк здійснює
перерахунок процентів за фактичний
строк розміщення частини траншу, що
повертається, за період, починаючи
від дня, наступного за днем надходження
траншу на депозитний рахунок, до дня,
який передує дню повернення частини
траншу. Розмір процентів для частини
траншу, що повертається, становить 1 %
річних.

На підставі даного пункту позивачем
було здійснено розрахунок процентів .
за весь період вкладу (з 13.02.2014 року по
28.03.2014 року, що складає 60,27 грн.
(розрахунок арк. с. 8).

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов
до висновку, що вимоги позивача в
частині повернення суми вкладу у
розмірі 50000,00 грн. та 60,27 грн.
нарахованих відсотків є
обґрунтованими, належним чином
доведеними та такими, що підлягають
задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вичиняється у
письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання
(ст.549 ЦК України). Предметом неустойки
може бути грошова сума, рухоме і
нерухоме майно. Якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства (ст.551 ЦК
України).

З огляду на ч.6 ст.232
Господарського кодексу, нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Пунктом 5.2. договору сторони
встановили, що за несвоєчасне
повернення, повернення не в повному
обсязі або неповернення коштів,
розміщених на депозитному рахунку
вкладника згідно умов цього договору
та процентів за користування цими
коштами банк сплачує на користь
вкладника пеню у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України, що діяла на момент допущення
порушення, від суми та за період, на які
було допущено порушення.

На підставі вище викладеного позивачем
нараховано відповідачу за порушення
умов договору щодо вчасного розрахунку
пеню у розмірі 285,27 грн. за період з
13.03.2014 року до 28.03.2014 року.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних з простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір процентів.

На підставі вище викладеного позивачем
нараховано відповідачу 3% річних у
розмірі 65,83 грн. за період з 13.03.2014 року
до 28.03.2014 року.

Вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача 285,27 грн. пені за період з
13.03.2014 року до 28.03.2014 року та 65,83 грн.
трьох процентів річних за період з
13.03.2014 року до 28.03.2014 року, суд визнає
правомірними (перевірку розрахунку
суми пені та 3% річних судом було
здійснено за допомогою калькулятору
підрахунку заборгованості та штрафних
санкцій "Ліга:Еліт 8.1.5").

Відповідно до статті 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень. В
силу вказаної норми предметом
доказування є обставини, які свідчать
про дійсні права та обов'язки сторін у
справі та складаються з фактів, якими
позивач обґрунтовує підстави позову,
та фактів, якими відповідач
обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, а згідно
ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не
мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.

Стосовно заперечень відповідача, що
позивач не має права на дострокове
отримання вкладу у розмірі 50 000 грн.,
оскільки пунктом 4.8 генерального
договору мультивалютної депозитної
лінії передбачено лише дострокове
часткове повернення траншів та
ненадання позивачем до заяви щодо
дострокового припинення дії договору
та повернення суми траншу письмового
дозволу сторони 3 на дострокове
отримання вкладу, суд виходить з
наступного.

Частиною другою статті 1060 ЦК України
визначено, що за договором
банківського вкладу банк зобов'язаний
видати вклад або його частину на першу
вимогу вкладника, крім вкладів,
зроблених юридичними особами на інших
умовах повернення, які встановлені
договором.

Умовами договору сторони погодили, що
вкладник має право на дострокове
часткове повернення траншів з
врахуванням п. 4.11 цього договору та за
умови подання вкладником відповідної
заяви в письмовій формі за 5 (п'ять)
робочих днів до запланованої дати
повернення коштів.

Позивач скориставшись своїм правом на
дострокове часткове повернення
траншів відповідно до вимог п.4.8.
договору та з врахуванням п. 4.11
договору подав відповідача заяву щодо
дострокового припинення дії договору
та повернення суми траншу разом з
письмовою згодою сторони 3.

Інші заперечення відповідача є
необґрунтованими, доказами не
підтверджені, не спростовують
правомірності позовних вимог та не є
підставою для відмови у їх задоволенні.

Таким чином, на підставі матеріалів
справи суд дійшов висновку, що позовні
вимоги обґрунтовані, підтверджуються
наявними доказами ( в мат. справи) і
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий
збір покладається у спорах, що
виникають при виконанні договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та
керуючись 33,43,49,82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Автокразбанк" (вул.
Київська, 8, м. Кременчук, Полтавська
область,39600, ) на користь
Приватного акціонерного товариства
"Європейський страховий альянс" (вул. Г.
Андрющенка, 4-г, м. Київ 4, 01135, р/р у
ПАТ "Фідобанк" м. Києва, МФО 300175, ) 50 060,27 гривень суму вкладу з
нарахованими відсотками, 285,27 гривень
пені, 65,83 гривень 3% річних, 1827,00 гривень
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 22.05.2014 р.

Суддя
Тимощенко О.М.