ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.05.14р. Справа № 904/2147/14За позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "НАФТО-ТРЕЙД", м.
Підгороднє, Дніпропетровський район,
Дніпропетровська область

до сільськогосподарського товариства
з обмеженою відповідальністю "СОЮЗ-3",
с.Январське, Покровський район,
Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості

Суддя Петренко І.В.

Секретар судового засідання
Пономарьов Є.О.

Представники:

Від позивача: представник Норочевський
О.О. - свідоцтво № 2019 від 25.05.09р.

Від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Нафто-Трейд",
м.Підгороднє, Дніпропетровський район,
Дніпропетровська область (далі по
тексту - позивач) звернулося до
господарського суду з позовною заявою
до сільськогосподарського товариства
з обмеженою відповідальністю „Союз-3",
с.Январське, Покровський район,
Дніпропетровська область (далі по
тексту - відповідач) про стягнення
заборгованості за договором поставки
нафтопродуктів №260113 від 21.01.2013р.

29.05.2014р. позивач подав заяву за вих.№б/н
від 29.05.2014р. про зменшення позовних
вимог та просив суд стягнути з
відповідача пеню у розмірі 24482,51грн.;
відсотки за користування чужими
грошовими коштами у розмірі 5649,81грн.;
інфляційне збільшення у розмірі
7265,13грн.

Господарський суд розглянув заяву за
вих.№б/н від 29.05.2014р. та прийняв її до
розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
виконання умов укладеного між
сторонами договору поставки
нафтопродуктів позивач передав
відповідачу товар на загальну суму
558856,50грн., який відповідач отримав,
однак вчасно не оплатив, у зв'язку з чим
з метою захисту порушених прав позивач
звернувся до суду з даною позовною
заявою.

За результатами розгляду позовної
заяви за вих. № б/н від 02.04.2014р. ухвалою
суду від 03.04.2014р. порушено провадження
по справі та призначено слухання на
24.04.2014р.

Відповідно до п.3.9.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України. У разі присутності
сторони або іншого учасника судового
процесу в судовому засіданні протокол
судового засідання, в якому
відображені відомості про явку сторін
(пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідач про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується відповідним штампом
суду з відміткою про відправлення
ухвал суду від 03.04.2014р., від 24.04.2014р. та
від 13.05.2014р., які містять вихідний
реєстраційний номер, загальну
кількість відправлених примірників
документа, дату відправлення, підпис
працівника, який її здійснив.
Господарський суд констатує, що
повідомив відповідача про час та місце
розгляду справи належним чином шляхом
виконання вимог частини першої статті
64 та статті 87 Господарського
процесуального кодексу України і з
додержанням вимог Інструкції з
діловодства в господарських судах
України, яка затверджена наказом
державної судової адміністрації
України 20.02.2013р. у м. Києві за № 28.

Підтвердженням того, що відповідач
належним чином повідомлений про час та
місце розгляду справи є клопотання про
відкладення розгляду справи (а.с.36, 39,42).

Суд розгляд справи відкладав з 24.04.2014р.
до 13.05.2014р.; з 13.05.2014р. до 29.05.2014р.

В останньому судовому засіданні, яке
відбулося 29.05.2014р. відповідач в третє
судове засідання не з'явився, вимоги
суду не виконав, однак втретє через
канцелярію суду подав клопотання про
відкладення розгляду справи.

Позивач в свою чергу звернувся до суду
з заявою про розгляд справи по суті, у
зв'язку з систематичною неявкою
відповідача в судове засідання.

Враховуючи те, що вимоги суду з боку
відповідача не виконуються
систематично, представництво сторони в
судовому засіданні господарського
суду не обмежене певним колом осіб, а
обставини, викладені в клопотання про
відкладення розгляду справи, не
підтверджені документально, суд не
вбачає підстав для відкладення
розгляду справи та відмовляє в
задоволенні клопотання відповідача.

Враховуючи відсутність процесуального
строку суд розглянув справу за
наявними в ній матеріалами відповідно
до ст. 75 Господарського процесуального
кодексу України.

У судовому засіданні, яке відбулося
29.05.2014р. в порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважного представника позивача,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.01.2013р. між товариством з обмеженою
відповідальністю „Нафто-Трейд" (далі
по тексту - позивач, продавець) та
сільськогосподарським товариством з
обмеженою відповідальністю „Союз-3"
(далі по тексту - відповідач, покупець)
укладено договір поставки
нафтопродуктів №260113 (далі по тексту -
договір). Відповідно до пункту 1.1
договору продавець зобов'язується
поставити та передати у власність
покупця нафтопродукти, іменовані
надалі „товар", в кількості та
асортименті, що передбачені за умовами
даного договору, а покупець
зобов'язується прийняти товар від
продавця та оплатити його загальну
вартість на умовах даного договору.

Пунктом 1.2 договору визначено, що
одиницею виміру товару приймається
сторонами літри.

Пунктом 1.3 договору визначено, що
асортимент, ціна, кількість, умови і
термін поставки товару обумовлюються в
додатках, що є невід'ємною частиною
даного договору. Сторони допускають
узгодження зазначених в даному пункті
договору умов без складання додатка.

Пунктом 1.4 договору визначено, що у
випадку, якщо поставка товару
здійснюється без складання додатка до
даного договору, всі істотні і
погоджені сторонами умови поставки
зазначаються в товаротранспортних
накладних і/або видаткових документах,
що складаються продавцем і
підтверджуються (акцептуються)
покупцем при здійсненні
приймання-передачі товару. У даному
випадку, складені продавцем
товаротранспортні або видаткові
документи, до моменту їхнього акцепту
покупцем, є пропозицією продавця
покупцеві прийняти поставку товару за
даним договором у кількості на умовах і
за ціною, зазначених у відповідних
товаротранспортних і/або видаткових
документах. Підпис особи,
уповноваженої покупцем на здійснення
приймання товару, так само як і дії
покупця, спрямовані на приймання
товару (оформлення довіреності,
здійснення перевірки кількості та
якості товару, приймання товару)
підтверджують факт акцепту покупцем
пропозиції продавця. Датою акцепту
(прийняття) покупцем пропозиції
продавця є дата оформлення
відповідного товаротранспортного або
видаткового документа. З моменту
акцепту покупцем пропозиції продавця
сторони є такими, що в належній формі
дійшли згоди по всіх істотних умовах
договору й умовах поставки
індивідуально визначеного товару
(асортимент, ціна, кількість, умови і
термін поставки), зазначеного в
товаротранспортних або видаткових
документах.

Згідно з пунктом 1.5 договору сторони
засвідчують факт відсутності між ними
яких-небудь інших зобов'язальних
правовідносин, що передбачають
постачання товару продавцем на адресу
покупця, крім тих, які виникли з даного
договору. Будь-яка господарська
операція, що передбачає перехід права
власності на товар від постачальника
до покупця є здійсненою в порядку і на
умовах, установлених даним договором.

Відповідно до пункту 4.2 договору
розрахунки за товар здійснюються
покупцем не пізніше семи банківських
днів згідно виставленого рахунку з
моменту відвантаження товару на склад
покупця. Рахунок виписується продавцем
на підставі заявленої кількості
покупцем. При зміні ціни можлива
виписка нового рахунку.

Позивач на виконання умов укладеного
між сторонами договору поставив
відповідачу товар на загальну суму
558856,50грн., який відповідач отримав без
заперечень та зауважень, що
підтверджується долученими до
матеріалів справи видатковими
накладними з підписами представників
сторін, які засвідчені печатками
сторін (а.с.12, 14, 16, 18, 20, 22).

Повноваження представника відповідача
на отримання товару за укладеним між
сторонами договором підтверджується
довіреностями, копії яких долучено до
матеріалів справи (а.с.13, 15, 17, 19, 21, 23).

15.11.2013р. позивачем направлено на діючу в
той час юридичну адресу відповідача
рахунок-фактуру №СФ-0001101 від 31.10.2013р.,
який було отримано останнім 19.11.2013р., що
підтверджується долученими до
матеріалів справи копіями фіскального
чеку №1943 від 15.11.2013р.; описом вкладення
до цінного листа та поштовим
повідомленням про вручення
відправлення відповідачу (а.с.25).

Позивач стверджує, що відповідач за
отриманий від позивача товар
розрахувався частково, а саме у розмірі
5250,00грн., залишок боргу - 558856,50грн.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

У відповідності до п. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу
України, за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати товару
(ч.1). Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу
(ч.2). У разі прострочення оплати товару
продавець має право вимагати оплати
товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами
(ч.3). Якщо покупець відмовився прийняти
та оплатити товар, продавець має право
за своїм вибором вимагати оплати
товару або відмовитися від договору
купівлі-продажу (ч.4). Якщо продавець
зобов'язаний передати покупцеві крім
неоплаченого також інший товар, він має
право зупинити передання цього товару
до повної оплати всього раніше
переданого товару, якщо інше не
встановлено договором або актами
цивільного законодавства (ч.5).

В силу ст. 627 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Дослідивши матеріали справи, оригінали
документів наданих позивачем на вимогу
суду в судове засідання та заслухавши
повноважного представника позивача в
судовому засіданні, суд дійшов
висновку, що відповідач неналежним
чином виконував умови укладеного між
сторонами договору.

Доказів оплати за товар в обумовлений
сторонами строк відповідач не надав,
доводи позивача, наведені в
обґрунтування позову, не спростував.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових
зобов'язань", платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

Згідно ст.3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових
зобов'язань", розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла
у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу
України, передбачено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Пунктом 6.3 договору сторони визначили,
що у випадку порушення термінів оплати
вартості товару покупцем, останній
зобов'язаний сплатити на користь
продавця пеню у розмірі 0,1% від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення.

Позивач посилаючись на положення
укладеного між сторонами договору та з
урахуванням вимог чинного
законодавства просить суд стягнути з
відповідача на свою користь за період з
29.11.2013р. по 01.04.2014р. пеню у розмірі
24482,51грн.

Господарський суд перевірив
розрахунки позивача та визнав їх
правильними, а вимоги такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 536 Цивільного
кодексу України за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами (ч.1). Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства
(ч.2).

Статтею 625 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник не
звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Сума нарахованих позивачем
відповідачу трьох відсотків річних
становить 5649,81грн. за період з 29.11.2013р.
по 01.04.2013. Перевіривши розрахунок
господарський суд визнав його
правильним, а вимогу позивача такою, що
відповідає положенням чинного
законодавства, а отже є такою, що
підлягає задоволенню.

Сума нарахованих позивачем
відповідачу інфляційних втрат
становить 7265,13грн. за період з грудня 2013
року по лютий 2013 року. Перевіривши
розрахунок господарський суд визнав
його правильним, а вимогу позивача
такою, що відповідає положенням
чинного законодавства, а отже є такою,
що підлягає задоволенню.

Судові витрати по справі покласти на
відповідача.

Керуючись ст.ст.1,3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", ст.ст.
525, 526, 509, 530, 536, 625, 627, 692, 712 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 232, 265
Господарського кодексу України, ст.ст.
1, 2, 12, 21, 32, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Союз-3" (53623,
Дніпропетровська область, Покровський
район, с.Январське; вул.Центральна, 40-А;
ідентифікаційний код 30268889) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Нафто-Трейд" (52001,
Дніпропетровська область,
Дніпропетровський район, м.Підгородне;
вул.Комсомольська, 22; ідентифікаційний
код 32812383) 24482,51грн. (двадцять чотири
тисячі чотириста вісімдесят дві грн. 51
коп.) - пеня; 5649,81грн. (п'ять тисяч шістсот
сорок дев'ять грн. 81 коп.) - 3% річних;
7265,13грн. (сім тисяч двісті шістдесят
п'ять грн. 13 коп.) - інфляційних втрат;
1827,00грн. (одна тисяча вісімсот двадцять
сім грн. 00 коп.) - судовий збір, видати
наказ.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

30.05.14р.

Суддя І.В. Петренко