ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

02 червня 2014 р. Справа № 902/432/14

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Мельника П.А., при
секретарі судового засідання Віннік
О.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (04116, м.Київ,
вул.Шолуденка, 1)

до: Вінницької виправної колонії
Управління державної пенітенціарної
служби України у Вінницькій області №86
(21100, м.Вінниця, вул.Привокзальна, 26)

про стягнення 233608,89 грн. заборгованості

За участю представників сторін:

позивача : не з''явився;

відповідача : Шоломицький О.А. - за
довіреністю.

ВСТАНОВИВ :

Заявлено позов Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" до
Вінницької виправної колонії
Управління державної пенітенціарної
служби України у Вінницькій області №86
про стягнення 233608,89 грн. заборгованості
за спожитий газ, який утворився
внаслідок неналежного виконання
останнім умов укладеного між сторонами
договору на постачання та
транспортування природного газу
№В-Б-09-128 від 01.01.2010, з яких: 173575,43 грн
основного боргу; пені в розмірі 23599,12
грн; 12150,28 грн штрафу; 2298,93 грн - суми, на
яку збільшився борг внаслідок
інфляційних процесів та 21985,13 грн - 3%
річних.

Ухвалою суду від 08.04.14 р. порушено
провадження у справі № 902/432/14 та
призначено засідання на 12.05.14 р.

Ухвалою суду від 12.05.14 р. за клопотанням
позивача розгляд справи відкладено до
02.06.14 р.

В судове засідання представник
позивача не з''явився, причини неявки
суду не повідомив.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги визнав
частково, просив суд при прийнятті
рішення по справі врахувати той факт,
що відповідач є державною структурою
та фінансується виключно за рахунок
державного бюджету України.

Зважаючи на строки розгляду справи,
передбачені ст.69 ГПК України, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, судом встановлено наступне.

01 січня 2010 року між Вінницькою
виправною колонією Управління
державної пенітенціарної служби
України у Вінницькій області №86
(споживач) та Дочірнім підприємством
"Нафтогазмережі" НАК "Нафтогаз України"
в особі Вінницької філії ДП
"Нафтогазмережі", правонаступником
усіх прав та обов'язків якого є Дочірня
компанія "Газ України" НАК "Нафтогаз
України", що стверджується статутом і
довідкою з ЄДРПОУ позивача (в договорі -
постачальник), укладено договір на
постачання та транспортування
природного газу №В-Б-09-128, відповідно до
умов якого постачальник зобов'язався
поставити споживачу природний газ, а
споживач зобов'язався прийняти та
оплатити газ, послуги з його постачання
та транспортування на умовах договору
(п. 1.1. договору).

Відповідно до п.4.1. Договору, граничний
рівень ціни на природний газ становить
2 646,786 грн за 1000 куб.м. з ПДВ.

В п.п. 5.1, 5.2 Договору сторони визначили
порядок та умови проведення
розрахунків, а саме:

- споживач не пізніше, ніж за 10
календарних днів до початку поставки
газу здійснює попередню оплату
грошовими коштами шляхом
перерахування на рахунок
Постачальника 100% вартості газу, який
запланований для поставки (згідно з
п.2.1. договору) та послуг по постачанню
та транспортуванню;

- в разі перебору обсягів газу понад
попередньо оплачених, остаточний
розрахунок здійснюється до 5-го числа
місяця, наступного за звітним.

Під час розгляду справи судом
встановлено, що на виконання
договірних зобов'язань протягом січня -
березня 2010 року позивачем передано
відповідачу природний газ в об'ємі 215,477
м.куб. на загальну суму 570275,43 грн, що
підтверджується актами
подачі-прийняття та реалізації
природного газу за січень, лютий та
березень 2010 року.

Відповідач свої договірні зобов'язання
щодо оплати за поставлений природний
газ виконав частково в сумі 396700,00 грн.

Таким чином, основна заборгованість
відповідача перед позивачем за
поставлений природний газ складає
173575,43 грн.

Несплата відповідачем боргу у вказаній
сумі спонукала позивача звернутись з
відповідним позовом до суду.

Крім основного боргу, позивачем
заявлено до стягнення пені в розмірі
23599,12 грн; 12150,28 грн штрафу; 2298,93 грн -
суми, на яку збільшився борг внаслідок
інфляційних процесів та 21985,13 грн - 3%
річних.

З врахуванням встановлених обставин,
суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається , якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України , інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог , що звичайно
ставляться.

У відповідності до ст.530 ЦК України,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Як вбачається з Договору, між сторонами
склались правовідносини щодо
постачання та транспортування
природного газу, що регулюються
параграфом 3 глави 54, главою 63
Цивільного кодексу України "Поставка"
та главою 32 Господарського кодексу
України.

Частинами 1, 2 статті 712 ЦК України
передбачено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

В силу ст.ст. 4-3, 33 ГПК України, сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом і ніякі
докази не мають для суду заздалегідь
встановленої сили.

Взяті на себе зобов'язання позивач
виконав повністю, що підтверджується
актами передачі-приймання природного
газу та сторонами фактично не
оспорюється.

Оскільки станом на час розгляду справи
відповідач не надав доказів погашення
заборгованості за спожитий природний
газ, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги щодо стягнення з відповідача
173575,43 грн боргу є обґрунтованими,
заявленими правомірно та підлягають
задоволенню.

Крім суми основного боргу позивачем за
неналежне виконання грошових
зобов'язань пред'явлено до стягнення з
відповідача пені за період з 06.02.10 р. по
06.09.10 р. в розмірі 23599,12 грн; 12150,28 грн 7%
штрафу; 2298,93 грн - суми, на яку
збільшився борг внаслідок інфляційних
процесів за період з лютого 2010 року по
лютий 2014 року та 21985,13 грн - 3% річних за
період з 06.02.10 р. по 28.03.2014 р.

Визначаючись щодо штрафних санкцій,
інфляційних втрат та 3% річних, суд
виходив із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених ГК України,
іншими законами та договором.

Частиною 2 ст.625 ЦК України визначено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом. Здійснивши
перерахунок заявлених до стягнення
втрат від інфляційних процесів та
річних, суд погоджується з розрахунком
позивача та задовільняє позов цій
частині в заявленій сумі.

Поряд з тим, законодавцем визначено, що
у разі порушення учасником
господарських відносин правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання
відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України він
зобов'язаний сплатити штрафні санкції
(неустойка, штраф, пеня).

Неустойкою (штрафом, пенею) відповідно
до положень ст. 549 ЦК України є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Сторони передбачили, що за
прострочення понад 30 календарних днів
окрім пені, додатково стягується штраф
у розмірі 7% від суми боргу (п.6.1.
договору). Суд погоджується з
розрахунком штрафу в розмірі 12150,28 грн.,
поряд з тим, стосовно пені, звертає
увагу сторін на слідуюче.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України нарахування штрафних санкцій
за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців, якщо інше не передбачено
законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 223
ГК України при реалізації в судовому
порядку відповідальності за
правопорушення у сфері господарювання
застосовуються загальний та скорочені
строки позовної давності, передбачені
ЦК України, якщо інші строки не
встановлено ГК України.

Пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК
України щодо вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені) передбачено
спеціальну позовну давність в один рік.

Поняття позовної давності міститься в
статті 256 ЦК України - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Порядок обчислення позовної давності в
силу вимог частини другої статті 260 ЦК
України не може бути змінений за
домовленістю сторін.

Відтак, частиною шостою статті 232 ГК
України визначено строк та порядок
нарахування штрафних санкцій, а строк,
протягом якого особа може звернутись
до суду за захистом свого порушеного
права, встановлюється ЦК України.

Згідно з п. 6.1. укладеного між сторонами
Договору, у разі неоплати або
несвоєчасної оплати за спожитий газ,
послуги по постачанню та
транспортуванню у строки, зазначені у
п.5.2. договору, споживач сплачує на
користь постачальника, крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу. За
прострочення понад 30 календарних днів
окрім пені, додатково стягується штраф
у розмірі 7% від суми боргу. Неустойка
нараховується протягом шести місяців,
що передують моменту звернення з
вимогою, претензією, позовом.

Відповідно до статті 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Стаття 259 ЦК України надає сторонам
право за взаємною домовленістю
збільшувати позовну давність, яка
встановлена законом. Разом з тим,
сторонам не надано право змінювати
початок перебігу позовної давності, що
врегульовано ст. 261 ЦК України.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

При цьому, ч. 2 ст. 260 Цивільного кодексу
України закріплено імперативну норму,
відповідно до якої порядок обчислення
позовної давності не може бути
змінений за домовленістю сторін.

Зі змісту зазначеної норми слідує, що
сторонам за договором надається право
змінити лише строк, протягом якого
управнена сторона може нараховувати
штрафні санкції, тоді як момент
виникнення права на нарахування
відповідних штрафних санкцій є
незмінним та пов'язується законом з
днем, коли зобов'язання мало бути
виконане, що, відповідно,
кореспондується з положеннями ст.ст. 260,
261 ЦК України щодо початку перебігу
позовної давності за вказаними
вимогами з урахуванням імперативу
встановленого ч. 2 ст. 260 ЦК України щодо
заборони зміни порядку обчислення
позовної давності.

Отже, положення договору, що змінюють
початок перебігу, тобто порядок
обчислення позовної давності,
суперечать ст.ст. 260, 261 ЦК України та ч. 6.
ст. 232 ГК України.

Положення пункту 6.1. договору № В-Б-09-128,
в якому третім реченням сторони
фактично змінили порядок обчислення
позовної давності за вимогами про
стягнення пені за прострочену суму,
оскільки встановили, що строк позовної
давності за вимогами про стягнення
неустойки починає свій перебіг не з
моменту прострочення платежу, а з дати,
що визначається шляхом зворотнього
відрахунку шести місяців від дати
звернення виконавця з позовом,
суперечать вимогам частини другої
статті 260, статті 261 ЦК України та
частини шостої статті 232 ГК України
(аналогічна правова позиція викладена
в постанові Верховного суду України
від 04.12.2012 р. у справі № 17/034-11).

Відповідно до статті 111-28 ГПК України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України. Невиконання судових
рішень Верховного Суду України тягне
за собою відповідальність, установлену
законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 217 ЦК України встановлено, що
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

Відповідно до п. 1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право визнати недійсним повністю
чи у певній частині повязаний з
предметом спору договір, який
суперечить законодавству.

З огляду на те, що третє речення пункту
6.1. договору № В-Б-09-128 від 01.01.2010 року на
постачання та транспортування
природного газу суперечить вимогам
ст.ст. 260, 261 ЦК України та ч. 6. ст. 232 ГК
України, цей пункт в частині третього
речення підлягає визнанню судом
недійсним на підставі ст.ст. 203 (ч.1), 215
(ч.1) ЦК України.

Разом з тим, пунктом п. 6.1. Договору
сторони визначили, що у разі неоплати
або несвоєчасної оплати за спожитий
газ, послуги по постачанню та
транспортуванню у строки, зазначені у
п.5.2. договору, споживач сплачує на
користь постачальника, крім суми
заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла в період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Оскільки відповідач не виконав
зобов'язання у строк, встановлений
договором, він є боржником, що
прострочив.

В п.п. 5.1, 5.2 Договору сторони визначили
порядок та умови проведення
розрахунків, а саме:

- споживач не пізніше, ніж за 10
календарних днів до початку поставки
газу здійснює попередню оплату
грошовими коштами шляхом
перерахування на рахунок
Постачальника 100% вартості газу, який
запланований для поставки (згідно з
п.2.1. договору) та послуг по постачанню
та транспортуванню;

- в разі перебору обсягів газу понад
попередньо оплачених, остаточний
розрахунок здійснюється до 5-го числа
місяця, наступного за звітним.

Зі змісту зазначеного пункту договору
слідує, що момент прострочення
відповідачем виконання зобов'язання
встановлюється щодо кожного
підписаного акту окремо, і як наслідок,
пеня має нараховуватись на суму боргу
по кожному акту приймання-передачі
газу окремо з урахуванням вимог ч. 6 ст.
232 ГК України.

Відповідно до п. 9.6. Договору, строк
позовної давності за цим Договором та
до вимог про стягнення неустойки
встановлюється тривалістю у 10 років.

Отже з урахуванням вказаних положень, в
даному випадку розмір пені за
визначений позивачем період повинен
становити 23599,12 грн.

Разом з цим, з врахуванням встановлених
обставин та відзиву відповідача, суд
прийшов до висновку про зменшення
розміру заявленої до стягнення пені,
враховуючи наступне.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України
передбачено можливість зменшення за
рішенням суду розміру неустойки, що
стягується з боржника за порушення
зобов'язання, якщо розмір неустойки
значно перевищує розмір збитків. При
цьому відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у
разі якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір санкцій. При цьому
повинно бути взято до уваги: ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Отже, якщо порушення зобов'язання
учасника господарських відносин не
потягло за собою значні збитки для
іншого господарюючого суб'єкта, то суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

За переконанням суду, вирішуючи, в тому
числі й з власної ініціативи, питання
про зменшення розміру неустойки, яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання, господарський
суд повинен об'єктивно оцінити, чи є
даний випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (пені) таким наслідкам,
поведінки винної сторони (в тому числі
вжиття чи невжиття нею заходів до
виконання зобов'язання, негайне
добровільне усунення нею порушення та
його наслідків) тощо.

В обґрунтування майнового стану
відповідача, останнім надані кошториси
на 1 квартал 2010 року, 2 квартал 2010 року та
на 2010 рік, з яких слідує, що по КПКВ 6071020
передбачено суму виділену на оплату
природного газу в розмірі 1586600,00 грн.
25.01.2010 року та 19.04.2010 року по КПКВ 6071030
відповідно до тимчасового кошторису на
два квартали виділено 45000,00 грн та 21900,00
грн. відповідно. В квітні цього ж року
затверджено зміни та знято суму
розміром 172900,00 на оплату природного
газу. Відтак, по мірі надходжень коштів
з бюджету відповідачем спрямовувались
суми на оплату використаного
природного газу позивачу.

Виходячи з наведеного та паритету
інтересів сторін, беручи до уваги, що
фактично причиною прострочення за
отриманий природний газ є неналежне
фінансування відповідача з Державного
бюджету, суд дійшов висновку про
зменшення відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК
України розміру пені, яка підлягає
стягненню з відповідача на п'ятдесят
відсотків.

Отже, стягненню підлягає пеня у розмірі
11799,56 грн., а в позові щодо стягнення з
відповідача 11799,56 грн. пені слід
відмовити.

Судовий збір підлягає віднесенню на
відповідача відповідно до ст. 49 ГПК
України. При цьому суд враховує п.4.3.
Постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 7 від
21.02.13 р. "Про деякі питання практики
застосування розділу VI Господарського
процесуального кодексу України", в
якому вказується, що у разі, коли
господарський суд на підставі пункту 3
статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки
(пені), витрати позивача, пов'язані зі
сплатою судового збору,
відшкодовуються за рахунок
відповідача у сумі, сплаченій
позивачем.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 43, 49, 82, 83 (п.п. 1,3) 84,
115, 116 ГПК України, -

ВИРІШИВ :

1. Визнати недійсним п. 6.1. договору на
постачання та транспортування
природного газу №В-Б-09-128 від 01 січня 2010
року, укладеного між Дочірнім
підприємством "Нафтогазмережі" НАК
"Нафтогаз України" в особі Вінницької
філії ДП "Нафтогазмережі" та Вінницькою
виправною колонією Управління
державної пенітенціарної служби
України у Вінницькій області №86 в
частині третього речення цього пункту,
а саме речення: "Неустойка
нараховується постачальником протягом
6 (шести) місяців, що передують моменту
звернення з вимогою, претензією,
позовом".

2. Зменшити розмір пені, що є предметом
спору і підлягає стягненню з
відповідача, на 50 відсотків.

3. Позов задовольнити частково.

4. Стягнути з Вінницької виправної
колонії Управління державної
пенітенціарної служби України у
Вінницькій області №86 (21100, м.Вінниця,
вул.Привокзальна, 26, ) на
користь Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ,
вул. Шолуденка, 1, ) 173 575,43
грн. основного боргу, 11 799,56 грн. пені, 12
150,28 грн. штрафу, 2 298,93 грн. інфляційних
втрат, 21 985,13 грн. - 3% річних та 4 672,18 грн.
відшкодування витрат на сплату
судового збору.

5. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

6. Відмовити в позові в частині
стягнення 11799,56 грн. пені.

Повне рішення складено 04 червня 2014 р.

Суддя Мельник
П.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (04116, м.Київ, вул.Шолуденка, 1)

3 - відповідачу (21100, м.Вінниця,
вул.Привокзальна, 26)