ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року Справа № 914/3891/13

Вищий господарський суд України у
складі: суддя Селіваненко В.П. -
головуючий (доповідач), судді Бенедисюк
І.М. і Харченко В.М.

розглянув касаційну скаргу товариства
з обмеженою відповідальністю
"Декада-2000", м. Львів (далі - Товариство),

на постанову Львівського апеляційного
господарського суду від 06.03.2014

зі справи № 914/3891/13

за позовом Товариства

до управління комунальної власності
Департаменту економічної політики
Львівської міської ради, м. Львів (далі -
Управління),

про спонукання до продовження дії
договору оренди.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Львівської області від 12.12.2013 (суддя
Березяк Н.Є.): позов задоволено;
Управління зобов'язано продовжити
договір оренди нерухомого майна
(будівель, споруд, приміщень) від 03.09.2008
№ Ф-6548-8 (далі - Договір) з
Товариством.

Постановою Львівського
апеляційного господарського суду від
06.03.2014 (колегія суддів у складі: Кордюк
Г.Т. - головуючий, Давид Л.Л., Данко Л.С.):
задоволено апеляційну скаргу
Управління; згадане рішення місцевого
господарського суду скасовано;
прийнято нове рішення, яким у позові
відмовлено; з Управління стягнуто в
доход державного бюджету України 573,50
грн. судового збору за розгляд
апеляційної скарги; з Товариства
стягнуто на користь Управління 573,50 грн.
судового збору за розгляд апеляційної
скарги.

У касаційній скарзі до Вищого
господарського суду України
Товариство просить скасувати
оскаржувану постанову апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
місцевого господарського суду з даної
справи. Скаргу з посиланням на статтю
777 Цивільного кодексу України, статтю 17
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна", статті 107, 108, 110,
1114, 1119 Господарського процесуального
кодексу України (далі - ГПК України)
мотивовано порушенням апеляційним
господарським судом норм
матеріального і процесуального права у
прийнятті згаданої постанови.

У відзиві на касаційну скаргу
Управління заперечує проти доводів
скаржника, зазначаючи про прийняття
оскаржуваної постанови з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, та просить останню залишити без
змін, а в задоволенні скарги відмовити.

Сторони відповідно до статті 1114 ГПК
України належним чином повідомлено про
час і місце розгляду касаційної скарги.

Представники сторін у судове засідання
не з'явились.

За результатами цього розгляду Вищий
господарський суд України дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення касаційної скарги з
урахуванням такого.

Суд першої інстанції у розгляді справи
виходив з таких обставин та висновків.

Згідно з умовами укладеного сторонами
Договору:

- Управління (орендодавець) передає, а
Товариство (орендар) приймає в строкове
платне користування нерухоме майно
(об'єкт оренди), що знаходиться на
балансі комунальної восьмої міської
клінічної лікарні (балансоутримувач), а
саме - приміщення на 1-му поверсі за
індексом 19 площею 18,7 кв.м., що
знаходиться по вул. Навроцького, 23 у м.
Львові, відповідно до даних технічного
паспорту, виданого ЛОБТІ та ЕО 31.07.2007, -
загальною площею 18,0 кв.м.;

- Договір укладено на 2 роки 364 дні.

Заборгованості з орендної плати за
Договором Товариство не має.

19.04.2013 Товариство звернулося до
Управління із заявою та з необхідним
пакетом документів про продовження
терміну дії Договору на 2 роки
364 дні.

За твердженням Управління, воно
повідомило Товариство про те, що
Договір було укладено до 02.09.2011 і про
відмову в продовженні терміну його дії,
оскільки на момент звернення
Товариства до Управління Договір
припинив дію. Управління також
повідомило Товариство, що йому
необхідно протягом 15 днів звільнити
приміщення та передати їх
балансоутримувачу й провести до
моменту фактичного припинення
договірних відносин розрахунок з
орендної плати.

Згідно з пунктом 13.1 Договору після
закінчення строку дії Договору його
переоформлення буде здійснюватися у
порядку, передбаченому статтею
17 Закону України "Про оренду державного
та комунального майна".

З урахуванням припису частини першої
статті 17 названого Закону термін дії
Договору, укладеного 03.09.2008, закінчився
02.09.2013. У справі відсутні докази
звернення Управління до Товариства з
відповідною письмовою заявою за три
місяці до закінчення терміну дії
Договору.

У матеріалах справи немає доказів
невиконання чи неналежного виконання
Товариством умов Договору. Водночас у
цих матеріалах міститься клопотання
балансоутримувача щодо укладення
договору оренди з Товариством на новий
термін із зазначенням пільг, які
Товариство надає балансоутримувачу.

Доказів повідомлення Товариства про
припинення дії Договору протягом
одного місяця після закінчення терміну
дії Договору (після 02.09.2013) Управлінням
суду не подано.

У матеріалах справи є лист Управління,
адресований балансоутримувачу, щодо
відмови у продовженні договору оренди
та повернення приміщення
балансоутримувачу.

Апеляційна інстанція додатково
зазначила таке.

Згідно з пунктом 4.3 Договору сторони
визначили, що в разі відсутності заяви
однієї із сторін про припинення або
зміну умов Договору протягом одного
місяця після закінчення терміну дії
Договору він вважається продовженим на
той самий термін і на тих самих умовах,
які були передбачені Договором
(аналогічне положення містить частина
друга статті 17 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна").

Управлінням направлено Товариству
повідомлення від 21.09.2011 про припинення
договірних стосунків у зв'язку із
закінченням дії Договору, в порядку,
визначеному статтею 764 Цивільного
кодексу України і частиною другою
статті 17 названого Закону. Дане
повідомлення містило вказівку
протягом 15 днів повернути об'єкт оренди
балансоутримувачу і провести повний
розрахунок по орендній платі.

Договір припинив свою дію з дати
його закінчення (02.09.2011).

Відповідно до частини першої
статті 777 Цивільного кодексу України:
наймач, який належно виконує свої
обов'язки за договором найму, після
спливу строку договору має переважне
право перед іншими особами на
укладення договору найму на новий
строк; наймач, який має намір
скористатися переважним правом на
укладення договору найму на новий
строк, зобов'язаний повідомити про це
наймодавця до спливу строку договору
найму у строк, встановлений договором,
а якщо він не встановлений договором, -
в розумний строк.

Як передбачено частиною третьою
статті 17 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна",
після закінчення терміну договору
оренди орендар, який належним чином
виконував свої обов'язки за договором,
має переважне право, за інших рівних
умов, на укладення договору оренди на
новий термін, крім випадків, якщо
орендоване майно необхідне для потреб
його власника; у разі, якщо власник має
намір використовувати зазначене майно
для власних потреб, він повинен
письмово попередити про це орендаря не
пізніше, ніж за три місяці до
закінчення терміну договору.

Згідно з пунктом 5 Прикінцевих
положень Закону України "Про внесення
змін до деяких законів України щодо
спрощення умов ведення бізнесу в
Україні" від 15.12.2009 № 1759-VI термін дії
договорів оренди державного та
комунального майна для суб'єктів
малого підприємництва, укладених до
набрання чинності цим Законом,
вважається продовженим до п'яти років з
дня укладення, якщо орендар не пропонує
менший термін.

Частиною першою статті 17 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" (зі змінами,
внесеними названим Законом України від
15.12.2009 № 1759-VI) передбачено, що термін
договору оренди визначається за
погодженням сторін і не може бути
меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не
пропонує менший термін.

З огляду на наведені законодавчі
приписи та з урахуванням умов пункту 13.1
Договору суд першої інстанції дійшов
не спростовуваного змістом постанови
апеляційної інстанції висновку про
закінчення терміну дії Договору 02.09.2013.

Частиною другою статті 17 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" (з подальшими
змінами) передбачено, що у разі
відсутності заяви однієї із сторін про
припинення або зміну умов договору
оренди протягом одного місяця після
закінчення терміну дії договору він
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були
передбачені договором.

За приписами статті 764 Цивільного
кодексу України якщо наймач продовжує
користуватися майном після закінчення
строку договору найму, то, за
відсутності заперечень наймодавця
протягом одного місяця, договір
вважається поновленим на строк, який
був раніше встановлений договором.

З'ясувавши, що до закінчення
терміну дії Договору Товариство
зверталося до Управління із заявою про
продовження дії Договору, та
відсутність доказів відповіді
Управління на відповідну пропозицію,
так само як і повідомлення ним
Товариства про припинення дії Договору
протягом одного місяця після
закінчення дії Договору, та з огляду на
наведені законодавчі приписи дійшов не
спростовуваного оскаржуваного
постановою висновку про наявність
підстав для задоволення позову.
Натомість апеляційний господарський
суд припустився неправильного
застосування наведених норм
Цивільного кодексу України і Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" (з урахуванням
також наведених положень Закону
України "Про внесення змін до деяких
законів України щодо спрощення умов
ведення бізнесу в Україні") та скасував
рішення місцевого господарського суду
за відсутності підстав для цього,
передбачених статтею 104 ГПК України.

Поряд з цим не можна погодитися з
твердженням місцевого господарського
суду (наведеним у його рішенні зі
справи) про те, що "Позивач відповідно
до вимог ч. 2 ст. 16 ЦК України та ч. 2 ст. 20
ГК України звернувся до суду з вимогою
про визнання свого права на
користування приміщенням". Насправді,
як вбачається з позовної заяви та й
самого рішення, вимогу було заявлено
про зобов'язання відповідача
продовжити дію Договору. Дана вимога
узгоджується з таким передбаченим
частиною другою статті 20
Господарського кодексу України
способом (шляхом) захисту суб'єктом
господарювання своїх прав і законних
інтересів, як установлення
господарських правовідносин (а не
визнання наявності або відсутності
прав, як вважав місцевий господарський
суд). Втім, зазначена помилка не
вплинула на правильність резолютивної
частини його рішення і, відтак, не могла
вважатися підставою для його
скасування. Крім того, й апеляційний
господарський суд у вирішенні
відповідного питання припустився
помилки, зазначивши, що "такий спосіб
захисту порушеного права, який обрано
позивачем, а саме зобов'язати
Управління комунальної власності
Департаменту економічної політики
Львівської міської ради продовжити
термін дії договору оренди № Ф-6548-8 від
03.09.2008 р. на 2 роки 364 дні, без подання
відповідного проекту договору не
відмоідає (так у тексті постанови)
способу захисту визначеного ст. 16 ЦК
України, ст. 20 ГК України та ст. 17 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна". Апеляційною
інстанцією при цьому не враховано, що у
даній справі йшлося не про укладення чи
зміну Договору, а про продовження його
дії на тих самих умовах, що були
викладені в його примірниках, наявних у
обох сторін, а тому у позивача й не було
ні необхідності, ані обов'язку подавати
проект договору, що дослівно
відтворював би текст відповідного
примірника.

З огляду на викладене та відповідно до
частини першої статті 11110 і пункту 6
статті 1119 ГПК України оскаржувана
постанова підлягає скасуванню, а
рішення місцевого господарського суду
слід залишити в силі, здійснивши згідно
із статтями 49 і 122 ГПК України поворот
виконання згаданої постанови в частині
стягнення суми судового збору з
позивача та покласти судові витрати зі
справи на відповідача.

Керуючись статтями 49, 1119 - 11111, 122 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Декада-2000"
задовольнити.

2. Постанову Львівського
апеляційного господарського суду від
06.03.2014 зі справи № 914/3891/13 скасувати.

3. Рішення господарського суду
Львівської області від 12.12.2013 зі справи
№ 914/3891/13 залишити в силі.

4. Здійснити поворот виконання
постанови Львівського апеляційного
господарського суду від 06.03.2014 зі
справи № 914/3891/13 у частині стягнення з
товариства з обмеженою
відповідальністю "Декада-2000" на користь
управління комунальної власності
Департаменту економічної політики
Львівської міської ради 573,50 грн.
судового збору за подання та розгляд
апеляційної скарги, - у разі подання
названим товариством відповідних
заяви та довідки.

5. Стягнути з управління
комунальної власності Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради у доход державного
бюджету України 573,50 грн. судового збору
за подання апеляційної скарги.

6. Стягнути з управління
комунальної власності Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради на користь товариства з
обмеженою відповідальністю "Декада-2000"
852,60 грн. судового збору за подання
касаційної скарги.

7. Видачу відповідних наказів
доручити господарському суду
Львівської області.

Суддя
В. Селіваненко

Суддя
І. Бенедисюк

Суддя
В. Харченко