ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.05.2014 Справа № 920/506/14Господарський суд
Сумської області, у складі судді
Моїсеєнко В.М. при секретарі судового
засідання Сорока Л.М., розглянувши
матеріали справи №920/506/14

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Горобина» , м.Суми

до відповідача : Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м.Суми

про стягнення 5090,47 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Мірошниченко В.В.,
довіреність від 28.11.2013р.

від відповідача: не з'явився

Суть спору: позивач, згідно вимог
позовної заяви, просить суд стягнути з
відповідача на свою користь
заборгованість в сумі 5090,47 грн., з яких:
4122,93 грн. основного боргу, 810,64 грн. пені,
170,66 грн. 3% річних, а також стягнути
судові витрати, пов'язані з розглядом
справи.

22.05.2014р. позивач подав заяву від
21.05.2014р. № б/н про зменшення позовних
вимог, згідно якої уточнює розрахунок
пені та 3% річних, внаслідок чого сума
позову зменшується на 587,22 грн. та
просить стягнути з відповідача 4122,93
грн. основного боргу , 318,65 грн. пені, 61,67
грн. 3% річних та судові витрати. Заява
подана з дотриманням вимог ст.22 ГПК
України , суд приймає її до розгляду.

В даному судовому засіданні
представник позивача наполягає на
задоволенні позовних вимог з
урахуванням заяви від 21.05.2014р. про
зменшення позовних вимог.

Відповідач в жодне судове засідання
не з'явився, будь-яких документів в
обґрунтування своєї позиції суду не
надав, про причини нез'явлення суд не
повідомив, про час та місце розгляду
справи був повідомлений належним
чином, тому згідно вимог ст. 75 ГПК
України справа розглядається за
наявними в ній матеріалами.

Враховуючи достатність часу, наданого
позивачу та відповідачу для підготовки
до судового засідання та подання
витребуваних судом документів,
приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та
ст. 33 Господарського процесуального
кодексу України, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
йому повноважень, сторонам створені
усі належні умови для надання доказів у
справі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважного
представника позивача, дослідивши
наявні докази, які мають суттєве
значення для вирішення спору по суті,
суд встановив.

10.11.2011 року між позивачем та
відповідачем був укладений договір
поставки лікеро-горілчаних виробів та
продуктів харчування № 1111033.

Згідно п.1.1 зазначеного договору,
постачальник ( позивач) зобов'язувався
поставити покупцю ( відповідачу) товар,
а покупець прийняти і оплачувати товар
на умовах договору.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що
товар постачається погодженими
партіями в асортименті та кількості
відповідно до встановленої
домовленості про постачання або за
попереднім замовленням покупця.

Відповідно до п.4.1 договору, покупець
(відповідач) має оплачувати
поставлений товар по цінах, вказаних в
специфікаціях та товарно-транспортних
накладних на кожну партію товару.

Факт здійснення позивачем поставки
товару на загальну суму 5240,87 грн.
підтверджується матеріалами справи, а
саме товарно-транспортними накладними
від 07.11.2012р. № 01 ААБЦ № 443456, від 13.11.2012р.
№ 01 ААБЦ № 222597, від 21.11.2012р. № 01 ААБЦ №
446325, від 21.11.2012р. № 01 ААБЦ № 446343

Позивач, в обґрунтування своїх вимог
зазначає, що відповідачем за вказаними
накладними сплачено лише 1117,94 грн.

Стаття 530 ЦК України передбачає, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін),
а якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-якій час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Тому, відповідно до ст. 530 ЦК України,
позивач 10.02.2014р. направив відповідачу
претензію з вимогою погасити
заборгованість у семиденний строк, але
відповідач, у термін вказаний у
претензії розрахунки з позивачем не
провів, тому позивач був вимушений
звернутися до суду з вимогою про
стягнення заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що на
день подачі позовної заяви до суду,
заборгованість відповідача перед
позивачем за договором поставки
лікеро-горілчаних виробів та продуктів
харчування № 1111033 від 10.11.2011р. склала
4122,93 грн., що підтверджується
матеріалами справи.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.

Згідно зі ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ст. ст. 216, 217, 218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, а ст. 610 Цивільного кодексу
України визначає, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.

Тому вимоги позивача в частині
стягнення основного боргу в сумі 4122,93
грн. за поставлений товар визнаються
судом обґрунтованими, правомірними і
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 229 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин у разі порушення ним
грошового зобов'язання не звільняється
від відповідальності через
неможливість виконання і зобов'язаний
відшкодувати збитки, завдані
невиконанням зобов'язання, а також
сплатити штрафні санкції відповідно до
вимог, встановлених цим Кодексом та
іншими законами.

Згідно ст. 230 Господарського кодексу
України, штрафними санкціями в цьому
Кодексі визначаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з п. 6.3 договору від 10.11.2011р.
поставки лікеро-горілчаних виробів та
продуктів харчування № 1111033, у разі
прострочення покупцем оплати
одержаної партії товару, він сплачує
постачальнику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період
прострочення, за кожний день
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюється у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за весь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» №
2921-ІІІ від 10.01.2002 року, розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період за який сплачується пеня.

Згідно з поданою позивачем заявою від
21.05.2014р. про зменшення позовних вимог
та поданим розрахунком , відповідачеві
нарахована пеня за прострочення
платежу в розмірі 318,65 грн.

Оскільки відповідачем не подано
доказів своєчасної оплати отриманих
товарів, право позивача щодо стягнення
з відповідача пені передбачене умовами
договору, позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача 318,65 грн. пені є
правомірними.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимоги кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлено договором, або законом.

Враховуючи вищевикладене, позовні
вимоги стосовно стягнення 61,67 грн.3 %
річних є обґрунтованими та підлягають
задоволенню на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України.

Згідно Закону України «Про судовий
збір», ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню судовий збір в
розмірі 1827,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 49, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити.

2.Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Горобина» ( 40021, м.
Суми, вул. Петропавлівська,21, код 31162928)
4122,93 грн. основного боргу, 318,65 грн. пені ,
61,67 грн. 3% річних , 1827,00 грн. витрат по
сплаті судового збору.

3.Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 22.05.2014р.

Суддя
В.М. Моїсеєнко