ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2014 р.
Справа № 907/1153/13

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії:

головуючого-судді
Хабіб М.І.

суддів
Галушко Н.А.

Зварич О.В.

при секретарі судового засідання
Бараняк Н.Я.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Мілленніум-ММ", б/н
від 14.02.14р.

на рішення господарського суду
Закарпатської області від 04.02.14р.

у справі № 907/1153/13

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Мілленніум-ММ", м.
Ужгород

до відповідача: приватного
акціонерного товариства
"Сортнасінняовоч", м. Ужгород

про стягнення 70 787 грн. витрат на
поліпшення орендованого майна

За участю представників:

позивача: не з'явився

відповідача: Андрейко М.І. - директор,
Стецяк Т.І. - представник (довіреність в
матеріалах справи)

Апеляційна скарга прийнята до
розгляду26.02.2014р. колегією суддів у
складі головуючого - судді Хабіб М.І.,
суддів Гриців В.М., Зварич О.В.

У зв'язку з перебуванням судді Гриців
В.М. у відпустці розпорядженням в.о.
голови суду від 14.04.2014р. у склад колегії
суддів замість судді Гриців В.М.
введено суддю Галушко Н.А., у зв'язку з
чим розгляд справи розпочато спочатку.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Мілленніум-ММ"
звернулось до господарського суду
Закарпатської області з позовом до
приватного акціонерного товариства
"Сортнасінняовоч" про відшкодування
вартості витрат на поліпшення
орендованого майна в сумі 70 787,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивачем та відповідачем був
укладений договір оренди №1 від 15
березня 2001 року, за умовами якого
позивач прийняв у користування
нежитлові приміщення площею 71,5 кв.м. по
вул. Можайського,22 А в м. Ужгороді для
використання під аптеку. Листом №120 від
21.11.2000р. відповідач дав дозвіл на
реконструкцію і добудову приміщення
під аптеку. Рішенням виконавчого
комітету Ужгородської міської ради №220
від 20.12.2000р. позивачу надано дозвіл на
реконструкцію з добудовою
орендованого приміщення під аптеку.
Вартість прибудови та проведених
невід'ємних покращень приміщення
визначена позивачем в сумі 70 787грн.на
підставі експертної оцінки вартості
приміщень від 31.03.2002, проведеної ТзОВ
"Проект-Консалтинг". Посилаючись на
пункт 7.8 договору, за умовами якого у
випадку, коли орендар здійснив за
власний рахунок та за згодою
орендодавця покращення, не
відокремлені без шкоди для об'єкту, що
орендується, він має право після
припинення договору на відшкодування
вартості цих покращень, ч. 1 ст.788 ЦК
України, позивач просить задоволити
позов.

Рішенням господарського суду
Закарпатської області від 04.02.14р. у
справі № 907/1153/13 (суддя Журавчак Л.С.)
відмовлено у задоволенні позовних
вимог

При вирішенні спору місцевий суд
виходив з того, що ВАТ "Сортнасінняовоч"
згоду на реконструкцію і добудову
приміщення надано поза межами орендних
відносин, які виникли на підставі
договору, укладеного 15.03.2001р., тому
покликання на пункт 7.8 Договору, як на
підставу позовної вимоги, є
необґрунтованим. Суд оцінив звіт про
експертну оцінку вартості приміщень,
складений ТзОВ "Проект-Консалтинг"
31.03.2002 року, як неналежний доказ,
оскільки юридичною основою оцінки
приміщень є договір №29 від 24.04.2002р.,
який відсутній в матеріалах звіту. Крім
того, на час проведення оцінки спірних
приміщень власниками були як ПрАТ
"Сортнасінняовоч", так і ТзОВ
"Мілленніум - ММ", тому неможливо
визначити хто саме і з якою метою
призначав проведення оцінки, які
завдання ставилися оцінювачу; зі
змісту звіту вбачається, що замовник
має право посилатись на висновки,
викладені в даному звіті, і
використовувати його виключно для
визначення ринкової вартості для
розрахунку орендної плати. Разом з тим,
висновок про вартість, що міститься в
звіті, стосується об'єкта оцінки в
цілому. Таким чином, суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позову за його необґрунтованістю і, як
наслідок, про відмову в задоволенні
клопотань про призначення судової
будівельно-технічної експертизи та про
застосування строку позовної давності
.

Не погоджуючись з рішенням місцевого
суду, позивач подав апеляційну скаргу,
в якій просить рішення скасувати та
прийняти нове, яким задоволити позовні
вимоги в повному обсязі. Скаржник
зазначає, що для використання
приміщень під аптеку необхідно було
провести в приміщеннях
ремонтно-будівельні роботи, тому
спочатку було отримано згоду
відповідача на реконструкцію,
проведено таку реконструкцію, після
чого укладено договір оренди
приміщень. Посилаючись на ст.778 ЦК
України вважає, що чинне законодавство
і договір оренди не пов'язують
обов'язок орендодавця відшкодувати
орендарю вартість поліпшень
орендованого майна з терміном дії
договору, його припиненням або
розірванням. Враховуючи надання
відповідачем згоди на проведення
реконструкції, вважає, що позивач має
право на відшкодування витрат на
поліпшення орендованого майна. Також
вказує, що в Договорі від 15.03.2001р. не
наводиться уточнення коли саме має
бути надана згода орендодавця на
покращення. На думку скаржника, надання
згоди на покращення до підписання
угоди не означає, що згода не
стосується умов договору оренди,
оскільки ці документи є
взаємопов'язані і суд мав надати оцінку
таким доказам в сукупності.

Вважає, що наявність в оцінювача
сертифіката свідчить про право
суб'єкта оціночної діяльності на
внесення його до Державного реєстру
суб'єктів оціночної діяльності.

Крім того, на думку скаржника, судом
порушено норми процесуального права,
оскільки відмовлено позивачу у
проведенні судової експертизи. Також
вважає помилковою позицію про
застосування строку позовної давності
до даних правовідносин

Відповідач у запереченні на апеляційну
скаргу(вх.01-04/1435/14 від 11.03.14р.) спростовує
доводи апелянта та зазначає, що ТзОВ
«Мілленніум-ММ» повернув орендоване
майно в гіршому стані, ніж приймав у 2001
р. Доказом цьому є світлини та акт,
складений працівниками орендодавця
03.09.2007 р. під час примусового виселення
орендаря.

Звертає увагу суду на те, що. відповідно
до ст.5 та ст.18 Закону «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні» Фонд держмайна
України (ФДМУ) міг видати сертифікат
лише суб'єкту господарювання -
юридичній особі чи підприємцю, а не
фізичній особі, і лише терміном на 3
роки, в той час як позивачем до висновку
надано сертифікат № НОМЕР_1 від 29
травня 1999 р., виданий ФДМУ ОСОБА_4
строком на 5 років. Зазначає, що існують
два Державні реєстри суб'єктів
оціночної діяльності: окремий для
суб'єктів господарювання - юридичних
осіб та підприємців, внесення
відомостей до якого стверджується
сертифікатом, і окремий для фізичних
осіб -оцінювачів, внесення відомостей
до якого стверджується свідоцтвом.
Крім того, вказує, що ст.22 Закону
передбачено, що всі суб'єкти оціночної
діяльності - суб'єкти господарювання
внесені до Державного реєстру
суб'єктів оціночної діяльності, який
складає ФДМУ, проте ТзОВ
«Проект-Консалтінг» в цьому реєстрі
немає.

Зазначає, що оцінка майна для оренди і
викупу регулювалися в той час різними
постановами КМУ: оцінка майна для
оренди - постановою КМУ №629 від 10.08.1995р.,
а оцінка вартості майна для
приватизації та викупу - постановою КМУ
№1554 від 12.10.2000 р., якими визначено різні
методики оцінки із застосуванням
різних коефіцієнтів. Відтак, вважає, що
за відсутності договору № 29 від
24.04.2002р., на який є посилання у висновку
про вартість приміщень аптеки,
місцевий суд обґрунтовано вказав в
рішенні про неможливість встановити
мету оцінку , від якої залежить
застосування різних методик оцінки,
наслідком чого є різна вартість
оцінюваного майна.

В судовому засіданні 15.04.14р., в якому
брали участь представники позивача і
відповідача, представник позивача
підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі, просив рішення
місцевого суду скасувати та прийняти
нове, яким задоволити позовні вимоги
повністю. Представники відповідача
заперечили проти доводів скаржника,
просили рішення місцевого
господарського суду залишити без змін,
а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 15.04.2014р. була
оголошена перерва до 20.05.2014р.

В судове засідання 20.05.2014р. представник
скаржника не з'явився, представники
відповідача підтримали доводи, викладе
у запереченні на апеляційну скаргу,
також просили взяти до уваги доводи,
викладенні в клопотанні від 30.04.2014р., до
якого додані судові рішення у справах
№ 10/159, № 18/47, №12/100, № 22/125.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення прокурора та представників
сторін, апеляційний суд встановив
наступне.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
листом №120 від 21.11.2000р. за підписом
голови правління М.І. Андрейко ВАТ
"Сортнасінняовоч" надало ТзОВ
"Мілленніум - ММ" згоду на реконструкцію
і добудову приміщення під аптеку, що
знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул.
Можайського, 22а (а.с. 20).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач здійснив реконструкцію
приміщення і добудову площею 17.4 кв.м.,
внаслідок чого загальна приміщень
склала 71.5кв.м.

15.03.2001р. ВАТ „Сортнасінняовоч"
(правонаступником якого є приватне
акціонерне товариство
"Сортнасінняовоч") та ТзОВ
„Мілленніум-ММ" уклали договір №1
оренди нежилого приміщення в м.
Ужгород, вул. Можайського, 22 „а"
загальною площею 71,5 кв.м. з метою
використання під аптеку терміном на 5
років ( а.с. 17-19).

Пунктом 7.8 вказаного договору
визначено, що у випадку, коди орендар
здійснив за власний рахунок та за
згодою орендодавця покращення,
невідокремлювані без шкоди для об'єкту,
що орендується, він має право після
припинення договору на відшкодування
вартості цих покращень.

Після укладення договору оренди на
підставі рішення Ужгородської міської
ради від 29.08.2001р. №141 позивачу -ТзОВ
"Мілленніум - ММ" було видане
10.09.2001р.свідоцтво про право власності
на добудову загальною площею 17,4 кв.м.,
що знаходиться в м. Ужгород на вул.
Можайського, 22 „а" ( а.с. 21).

В подальшому 07.03.2007р. на підставі
рішення виконавчого комітету
Ужгородської міської ради від 28.02.2007р.
№56 позивачу -ТзОВ "Мілленніум - ММ" було
видане інше .свідоцтво про право
власності на вбудовані приміщення
загальною площею 17,4 кв.м., що
знаходиться в м. Ужгород на вул.
Можайського, 22 „а" ( а.с. 23).

ВАТ „Сортнасінняовоч" оскаржило в
судовому порядку рішення виконавчого
комітету Ужгородської міської ради
від 28.02.2007р. №56

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 26.11.2009р. у справі №2а-4970/09,
яку залишено без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19 вересня
2011 року, згадане рішення виконкому №56
від 28.02.2007р. в частині видачі свідоцтва
про право власності ТзОВ "Мілленніум -
ММ" скасоване. (а.с. 79-83).

На підставі постанови Ужгородського
міськрайонного суду від 26.11. 2009р.
виконавчий комітет Ужгородської
міської ради рішенням від 10.11.2011р. №429
скасував своє рішення від 28.02.2007р. №56 (
п./п1 п.1) щодо оформлення за ТзОВ
"Мілленніум - ММ" права власності на
вбудовані приміщення загальною площею
17,4 кв.м., що знаходиться в м. Ужгород на
вул. Можайського, 22 „а" на підставі
раніше виданого свідоцтва.( а.с. 24).

Крім того, рішенням господарського
суду Закарпатської області від 14.12.06р у
справі №2/248 задоволено позов ВАТ
„Сортнасінняовоч", зобов'язано ТзОВ
"Мілленніум - ММ" звільнити орендовані
приміщення загальною площею 71,5 кв.м.
за адресою: м. Ужгород, вул. Можайського,
22 "а"( а.с.46-49).

При вирішенні цього спору судом
встановлено, що незважаючи на
відсутність акту приймання-передачі
сторонами не заперечується факт вступу
в користування орендованим майном з
моменту підписання договору оренди №1
від 15.03.2001р., який припинив свою дію з
15.03.2006р., відповідно у ТзОВ "Мілленніум -
ММ" виникло зобов'язання по поверненню
об'єкта оренди ВАТ „Сортнасінняовоч".

Рішенням господарського суду
Закарпатської області від 24.09.2012р. у
справі №10/159, залишеним без змін
постановою апеляційного суду від
06.12.12р., задоволено позовні вимоги ВАТ
„Сортнасінняовоч", заявлені до ТзОВ
"Мілленніум - ММ", зобов'язано усунути
перешкоди у користуванні як часткою
об'єкту нерухомого майна (добудовою
площею 17,4 кв.м.) так і земельною
ділянкою під естакадою, на якій
знаходиться ця добудова, шляхом
звільнення( а.с.25-29).

Посилаючись на те, що після набрання
06.12.2012р. законної сили рішенням
господарського суду Закарпатської
області від 24.09.2012р. у справі №10/159, ТзОВ
"Мілленніум - ММ" звільнив орендовані
приміщення, в т. ч. добудоване
приміщення , звіт про експертну оцінку
від 31.03.2002р., пункт 7.8 договору оренди №1
від 15.03.2001р. та положення ст. 778 ЦК
України, позивач звернувся з позовом до
ВАТ „Сортнасінняовоч" про
відшкодування витрат на поліпшення
орендованого майна в сумі 70 787 грн., з
яких 44414,00 грн. вартість добудови, 26 373,
00грн. - вартість невід'ємних покращень

Слід зазначити, що жодних доказів на
підтвердження суми фактично понесених
витрат на поліпшення приміщень (оплати
придбаних будівельних матеріалів,
оплати виконаних робіт тощо) позивач
суду не надав.

Дослідивши всі обставини справи,
доводи апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представників сторін,
апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних підстав.

На час укладення сторонами договору
оренди №1 від 15.03.2001р діяв Цивільний
кодекс 1963р., згідно із ст. 256 якого за
договором майнового найму наймодавець
зобов'язується надати наймачеві майно
у тимчасове користування за плату.

Статтею 272 цього Кодексу було
передбачено, що у разі проведеного з
дозволу наймодавця поліпшення
найнятого майна наймач має право на
відшкодування зроблених для цієї мети
необхідних витрат, якщо інше не
передбачено законом або договором.

Зроблені наймачем без дозволу
наймодавця поліпшення, якщо їх можна
відокремити без шкоди для майна і якщо
наймодавець не погодиться
відшкодувати їх вартість, можуть бути
вилучені наймачем.

Вартість поліпшень, які зроблені
наймачем без дозволу наймодавця і які
не можна відокремити без шкоди для
майна, відшкодуванню не підлягає.

З 01.01.2004р. набрав чинності Цивільний
кодекс України 2003р

Статтею 773 цього Кодексу встановлено,
що наймач зобов'язаний користуватися
річчю відповідно до її призначення та
умов договору.

Наймач має право змінювати стан речі,
переданої йому у найм, лише за згодою
наймодавця (пункт 3 вказаної норми).

Згідно із. 778 ЦК. наймач може поліпшити
річ, яка є предметом договору найму,
лише за згодою наймодавця.

Якщо поліпшення можуть бути
відокремлені від речі без її
пошкодження, наймач має право на їх
вилучення.

Якщо поліпшення речі зроблено за
згодою наймодавця, наймач має право на
відшкодування вартості необхідних
витрат або на зарахування їх вартості в
рахунок плати за користування річчю.

Якщо наймач без згоди наймодавця
зробив поліпшення, які не можна
відокремити без шкоди для речі, він не
має права на відшкодування їх вартості.

З аналізу названих норм законодавства
випливає, що на підставі названих норм
право на відшкодування поліпшень
найнятого майна, зроблених з дозволу
наймодавця, має право лише наймач цього
майна, а наймачем є особа, якій передано
майно у платне користування за
договором найму.

Рішенням господарського суду
Закарпатської області від 14.12.06р у
справі №2/248 встановлено, що позивач, як
орендар приміщень за договором оренди
№1 від 15.03.2001р., вступив в користування
орендованим майном з моменту
підписання цього договору, тобто, з
15.03.2001р., також встановлено, що договір
припинив свою дію з 15.03.2006р.

Водночас, матеріалами справи
підтверджено, що згоду на
реконструкцію і добудову приміщення
відповідач надав позивачу 21.11.2000р,
тобто, .до укладення 15.03.2001р. договору
оренди №1. З матеріалів справи
вбачається та підтверджено позивачем в
апеляційній скарзі, що реконструкція
приміщень і добудова площею 17,4 кв.м.
проведена позивачем також до укладення
договору оренди. Це підтверджено також
самим договором оренди №1, оскільки
об'єктом оренди за цим договором були
приміщення загальною площею 71,5 кв.м.,
тобто, реконструйовані приміщення
разом з добудовою площею 17,4 кв.м.

Доказів того, що після укладення
договору оренди №1 позивач здійснював
поліпшення чи добудову орендованих
приміщень загальною площею 71,5 кв.м.
суду не подано, як і не подано доказів
того, що сторонами було погоджено
відшкодування витрат на поліпшення і
добудову приміщень, їх суму, здійснених
до укладення договору оренди №1.

Таким чином, апеляційний суд
погоджується з висновком місцевого
суду та вважає, що покликання скаржника
на пункт 7.8 договору та ст. 778 ЦК України
(у позовній заяві помилково вказана ст.
788 ЦК- предмет договору прокату), як на
підставу позовної вимоги, є
необґрунтованим.

Апеляційний суд також погоджується з
оцінкою місцевим судом звіту про
вартість об'єкта експертної оцінки, як
неналежного доказу, оскільки в ньому,
як на підставу проведення оцінки, є
посилання на договір №29 від 24.04.2002р.,
який відсутній в матеріалах звіту та
який не наданий суду. Крім того суду не
подано доказів хто саме і з якою метою
призначав проведення оцінки, які
завдання ставилися оцінювачу, за якою
методикою визначалась вартість майна
(методикою оцінки майна для оренди,
затвердженою постановою КМУ №629 від
10.08.1995р.,чи методикою оцінки вартості
майна для приватизації та викупу,
затвердженою постановою КМУ №1554 від
12.10.2000 р.).Висновок про вартість об'єкта
експертної оцінки підписаний
директором ТзОВ « Проект-Консалтинг»
(а.с. 30), проте не підписаний оцінювачем
ОСОБА_4, чий сертифікат № НОМЕР_1 від 29
травня 1999 р.( а.с. 35) був доданий до цього
висновку. Крім того, скаржником не
подано жодних доказів на спростування
доводів відповідача про те, що ТзОВ
«Проект-Консалтинг» не включено до
Державного реєстру суб'єктів оціночної
діяльності, як це передбачено ст. 22 ЗУ
«Про оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні». Також не подано доказів, що
оцінювач ОСОБА_4 працює в складі ТзОВ
«Проект-Консалтинг»( ст. 5 та ст.22
названого Закону).

Водночас, як вірно зазначив місцевий
суд, посилаючись на ст. 261 ЦК та п.2.2
постанови пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» від 29.05.13р., у
зв'язку з необґрунтованістю позову
немає підстав для застосування
позовної давності, про яку заявлено
відповідачем. Крім того, місцевий суд
обгрунтовано відхилив клопотання
позивача про призначення судової
експертизи у зв`язку з безпідставністю
позову.

В силу вимог ст.ст. 33,34 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

На підставі викладеного апеляційний
суд дійшов висновку, що скаржником не
доведено наявності підстав,
передбачених ст.104 ГПК, для скасування
рішення місцевого суду та для
задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір покладається на
скаржника.

Керуючись ст.ст. 35, 99, 101, 103, 105 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду
Закарпатської області від 04.02.14р. у
справі № 907/1153/13 залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу повернути до місцевого
господарського суду.

Постанова підписана 22.05.2014р.

Головуючий-суддя
Хабіб М.І.

суддя
Галушко Н.А.

суддя
Зварич О.В.