ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2014 року Справа № 916/2943/13 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

головуючого судді суддівЄвсікова О.О.
Кролевець О.А. (доповідач у справі)
Попікової О.В.розглянувши касаційну
скаргу Департаменту комунальної
власності Одеської міської радина
постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 04.03.2014 р. у
справі № 916/2943/13
господарського суду
Одеської областіза
позовомДепартаменту комунальної
власності Одеської міської
радидоФізичної особи-підприємця
ОСОБА_4провиселенняза участю
представників:

позивача: не з'явився

відповідача: не з'явився

в с т а н о в и в :

Департамент комунальної власності
Одеської міської ради (надалі -
"Департамент") звернувся до
господарського суду Одеської області з
позовом про виселення Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 (надалі - "ФОП
ОСОБА_4") з нежитлового приміщення
підвалу загальною площею 3,0 м2,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.
Позовні вимоги обґрунтовані нормами
ст. ст. 509, 526, 626, 760, 764 ЦК України, ст. ст. 17,
27 Закону України "Про оренду державного
та комунального майна".

Рішенням господарського суду Одеської
області від 16.12.2013 р. (суддя Горячук Н.О.)
позов задоволено, виселено ФОП ОСОБА_4 з
нежитлового приміщення підвалу
загальною площею 3,0 м2, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, на користь
Департаменту.

Приймаючи рішення, суд першої
інстанції виходив з того, що строк
укладеного між сторонами договору № 3/54
оренди нежитлового приміщення підвалу
загальною площею 3,0 м2, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, закінчився 05.03.2013 р.,
відтак правові підстави для зайняття
даного приміщення у відповідача
відсутні.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 04.03.2014 р. (судді
Воронюк О.Л., Жеков В.І., Лашин В.В.)
рішення місцевого господарського суду
скасовано, в позові відмовлено.

Позиція суду апеляційної інстанції
мотивована тим, що позивач обрав
неналежний спосіб захисту свого права,
що унеможливлює задоволення позовних
вимог про виселення відповідача.

Не погоджуючись з прийнятим
апеляційною інстанцією судовим актом,
Департамент звернувся до Вищого
господарського суду з касаційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 04.03.2014 р. як
таку, що прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а рішення господарського суду Одеської
області від 16.12.2013 р. залишити в силі.

Учасники судового процесу, згідно з
приписами ст. 1114 ГПК України, були
належним чином повідомлені про день,
час і місце розгляду касаційної скарги,
однак не скористались передбаченим
законом правом на участь у розгляді
справи касаційною інстанцією.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши, згідно ч. 1 ст. 1117 ГПК
України, наявні матеріали справи на
предмет правильності юридичної оцінки
обставин справи та повноти їх
встановлення в судових рішеннях,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України,
касаційна інстанція не має права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні або постанові господарського
суду чи відхилені ним, вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими, збирати нові докази
або додатково перевіряти докази.

Господарськими судами попередніх
інстанцій встановлено, що між
Представництвом по управлінню
комунальною власністю Одеської
міської ради, правонаступником якого є
Департамент, як орендодавцем та ФОП
ОСОБА_4 як орендарем 06.04.2010 р. було
укладено договір оренди № 3/54
нежитлового приміщення (надалі -
"Договір"), за умовами якого
орендодавець передає, а орендар
приймає у строкове платне користування
нежитлове підвальне приміщення
загальною площею 3,0 м2, розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, для використання під
розміщення майстерні з ремонту взуття.

Термін дії Договору - з 06.04.2010 р. по 05.03.2013
р. (п. 1.3 Договору).

При укладенні Договору сторони дійшли
згоди (п. 4.7 Договору) після закінчення
строку дії договору чи у випадку його
дострокового розірвання орендар
зобов'язаний у 15-денний термін передати
орендодавцю приміщення за актом у
належному стані, не гіршому ніж на
момент передачі їх в оренду, та
відшкодувати орендодавцеві збитки у
разі погіршення стану або втрати
(повної або часткової) об'єкта оренди.

Згідно зі ст. 193 ГК України, приписи якої
кореспондуються з приписами ст.
526 ЦК України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 759 ЦК України встановлено, що за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк. Аналогічні
положення містять ч. 1 ст. 283 ГК України,
ст. 2 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна".

Однією із істотних умов договору
оренди, згідно з приписами ч. 1 ст. 284 ГК
України, є строк, на який укладається
договір оренди.

В той же час, ст. 764 ЦК України
передбачено, що якщо наймач продовжує
користуватися майном після закінчення
строку договору найму, то, за
відсутності заперечень наймодавця
протягом одного місяця, договір
вважається поновленим на строк, який
був раніше встановлений договором.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" у разі відсутності
заяви однієї із сторін про припинення
або зміну умов договору оренди
протягом одного місяця після
закінчення терміну дії договору він
вважається продовженим на той самий
термін і на тих самих умовах, які були
передбачені договором. Аналогічне
положення містить п. 7.8 Договору.

Зі змісту зазначених правових норм
вбачається, що після закінчення строку
договору оренди він може бути
продовжений на такий самий строк, на
який цей договір укладався, за умови,
якщо проти цього не заперечує
орендодавець. При цьому такі
заперечення мають бути висловлені ним
як до закінчення терміну дій договору
оренди, так і протягом одного місяця
після закінчення цього строку.

Відтак, якщо на дату закінчення строку
договору оренди і протягом місяця
після закінчення цього строку мали
місце заперечення орендодавця щодо
поновлення договору на новий строк, то
такий договір припиняється.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, Департамент 01.02.2013 р.
надіслав на адресу ФОП ОСОБА_4 лист №
01-13/635, в якому зазначалось про
закінчення строку дії Договору 05.03.2013 р.
та відсутність намірів щодо його
продовження на новий строк; також
орендарю було запропоновано повернути
ключі від орендованого приміщення.
Зазначений лист було отримано
орендарем 11.02.2013 р.

Отже, як вірно встановлено місцевим
господарським судом, Договір припинив
свою дію 05.03.2013 р.

Приписами ч. 1 ст. 785 ЦК України на
наймача покладено обов'язок у разі
припинення договору найму негайно
повернути наймодавцеві річ у стані, в
якому вона була одержана, з урахуванням
нормального зносу, або у стані, який
було обумовлено в договорі.

Також, ч. 1 ст. 27 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" визначено, що у разі розірвання
договору оренди, закінчення строку
його дії та відмови від його
продовження або банкрутства орендаря,
останній зобов'язаний повернути
орендодавцеві об'єкт оренди на умовах,
зазначених у договорі оренди.

Судами встановлено, що відповідач, в
порушення вимог закону та Договору,
орендоване ним нежитлове приміщення
підвалу загальною площею 3,0 м2,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, не
звільнив. Даний факт відповідачем не
заперечується.

Враховуючи дане, а також наведені вище
норми чинного законодавства, колегія
суддів погоджується з висновком
господарського суду першої інстанції
про наявність підстав для задоволення
позовних вимог.

Натомість, висновок апеляційного
господарського суду про відмову в
задоволенні позовних вимог про
виселення відповідача з огляду на
невідповідність такого способу
захисту встановленим законом способам
захисту порушених прав, колегія суддів
оцінює як помилковий з огляду на
наступне.

Так, обов'язок орендаря повернути
орендодавцеві об'єкт оренди, тобто
фактично виселитись з орендованого
приміщення, у разі припинення договору
найму передбачено ст. 785 ЦК України, ч. 1
ст. 27 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна", а
також умовами укладеного між сторонами
Договору.

Норми ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК
України визначають способи захисту
цивільних прав та інтересів. До таких
способів віднесено, зокрема, примусове
виконання обов'язку в натурі,
присудження до виконання обов'язку в
натурі. Отже, якщо орендар не звільнив
орендоване приміщення після
закінчення строку дії договору оренди,
позовна вимога орендодавця про його
виселення як примусове виконання
обов'язку в натурі відповідає приписам
ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України.

Таким чином, апеляційний господарський
суд, неправильно застосувавши
зазначені норми законодавства, дійшов
хибного висновку щодо відсутності
такого способу захисту порушеного
права як виселення, тобто примусове
виконання обов'язку в натурі.

Згідно зі ст. 4 ГПК України рішення з
господарського спору повинно
прийматись у цілковитій відповідності
з нормами матеріального і
процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом.

Постанова суду апеляційної інстанції
вказаним вимогам не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 11110 ГПК України
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого чи апеляційного
господарського суду або постанови
апеляційного господарського суду є
порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Отже, перевіривши у відповідності до ч.
2 ст. 1115 ГПК України юридичну оцінку
обставин справи та повноту їх
встановлення у рішенні місцевого та
постанові апеляційного господарських
судів, колегія суддів дійшла висновку,
що судом апеляційної інстанції
прийнято постанову із порушенням ст. 104
ГПК України.

В той же час, судом першої інстанції в
порядку ст. 43 ГПК України всебічно,
повно і об'єктивно розглянуто всі
обставини справи в їх сукупності,
досліджено подані сторонами в
обґрунтування своїх вимог і заперечень
докази, належним чином проаналізовано
права та обов'язки сторін, враховано
положення ст. ст. 32, 33, 34 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Департаменту
комунальної власності Одеської
міської ради задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 04.03.2014 р. у
справі № 916/2943/13 скасувати.

Рішення господарського суду Одеської
області від 16.12.2013 р. у справі №
916/2943/13 залишити в силі.

Головуючий суддяО. Євсіков СуддіО.
Кролевець О. Попікова