ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2014
Справа № 917/607/14

м. Полтава

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Завод НГВО", юридична
адреса: 36000, м. Полтава, вул. Лагоди, 42;
поштова адреса: 36040, м. Полтава, вул.
Великотирнівська, 22А

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Союз-Будресурси", 36020,
м. Полтава, вул. Жовтнева, 19, оф.22

про стягнення 53 668,44 грн.

Суддя Пушко І.І.

Представники:

Від позивача: Черчик А.В., представляє
інтереси на підставі договору про
надання правової допомоги від 01.04.2014
року;

Від відповідача: не з'явився.

Суть справи: Розглядається позовна
заява про стягнення з відповідача
коштів в сумі 53668,44 грн. за договором
оренди від 30.11.2012 року № 30/11-ОР, з яких:
41321,40 грн. - основна заборгованість з
серпня 2013 року по 10.02.2014 року; 1497,83 грн. -
пеня за період з 11.08.2013 року по 10.02.2014
року; 518,86 грн. - 3% річних за період з
11.08.2013 року по 02.04.2014 року; 10330,35 грн. -
штраф (25% від суми боргу).

Позивач позов підтримав, заявою від
22.05.2014 року зменшив позовні вимоги в
частині стягнення основного боргу,
пені та штрафу і просить стягнути з
відповідача: 41089,26 грн. основної
заборгованості з серпня 2013 року по
09.02.2014 року; 1470,05 грн. - пеня за період з
11.08.2013 року по 08.02.2014 року; 10272,32 грн. -
штраф (25% від суми боргу). Цією ж самою
заявою позивач одночасно збільшив
період нарахування 3 % річних. Так, за
новим розрахунком сума 3% річних за
період з 11.08.2013 року по 22.05.2014 року
становить 686,75 грн.

При вирішенні даної зави суд приймає до
уваги наступне.

Згідно ст. 22 ГПК України, позивач вправі
до прийняття рішення по справі,
зокрема, зменшити або збільшити розмір
позовних вимог.

Суд вважає, що збільшення вимог зачіпає
інтереси відповідача, і оскільки до
заяви не надані докази направлення
зазначеної заяви на адресу
відповідача, заява від 22.05.2014 року вих.
№ 16 про збільшення 3% річних до 686,75 грн.
судом не приймається до розгляду, а
позов в цій частині вимог
розглядається в первісно заявленому
вигляді. Заява щодо зменшення розміру
боргу, пені та штрафу, не суперечить
законодавству, не порушує права і
охоронювані законом інтереси будь-яких
осіб, тому приймається господарським
судом до розгляду.

Виходячи з п. 3.10. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", у разі прийняття
судом зміни (в бік збільшення або
зменшення) кількісних показників, у
яких виражається позовна вимога, має
місце нова ціна позову, виходячи з якої
й вирішується спір. Таким чином, ціна
позову, яку згідно з частиною третьою
статті 55 ГПК вказує позивач складає 53
350,49 грн.

Відповідач на виклик суду в засідання
не з'явився вдруге, про дату, час та
місце його проведення повідомлений за
юридичною адресою згідно даних
спеціального витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців від 03.04.2014
року, що підтверджується повідомленням
про вручення поштового відправлення,
відзив на позов та витребувані
ухвалами від 03.04.2014 року, 24.04.2014 року
документи не подав.

Суд вважає, що необхідних для вирішення
спору доказів наявних в матеріалах
справи достатньо, а неявка відповідача
не перешкоджає розгляду спору по суті,
тому визнав за можливе відповідно до
ст. 75 ГПК України розглянути справу за
наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

30.11.2012 року між сторонами по справі було
укладено договір оренди № 30/11-ОР (далі -
Договір), за яким орендодавець (позивач)
зобов'язався передати орендарю
(відповідачу) в строкове платне
користування Мобільну будову
контейнерного типу (майно) в кількості 1
штуки, і майно, що знаходиться в ній, а
орендар зобов'язується прийняти в
строкове платне користування майно та
сплачувати за користування ним орендну
плату.

Повний перелік майна, що передається за
цим Договором, та визначення його ознак
(найменування, тип, номери та інші
характеристики) вказуються в акті
прийому-передачі майна в/із оренди (п.
1.2. Договору).

За п. 2.1. Договору орендар вступає у
строкове користування майном з дати
підписання сторонами акту
прийому-передачі майна.

Термін оренди складає три місяці з дати
прийняття орендованого майна за актом
прийому-передачі. Орендар має право
повернути орендоване майно достроково,
при цьому орендна плата,
розраховується за фактичний час оренди
(п. 2.6. Договору).

Після закінчення строку оренди, майно
повертається орендарем орендодавцю за
відповідним актом прийому-передачі
майна. Після закінчення строку дії
Договору орендар має переважне право
на поновлення його на новий строк (п. 2.7.
Договору).

Факт отримання відповідачем об'єкту
оренди підтверджується актом
приймання - передачі майна в оренду від
01.12.2012 року, у відповідності до п. 2.1.
Договору.

Договір оренди неодноразово
поновлювався на той же строк та на тих
же умовах, і згідно матеріалів справи
діяв у період з 01.12.2012 року по 09.02.2014
року, що відповідає умовам п. 2.7.
Договору, ст. 764 ЦК України.

Факт користування об'єктом оренди на
протязі зазначеного часу відповідачем
не заперечується.

За змістом ст. 283, 286 ГК України за
договором оренди одна сторона
(орендодавець) передає другій стороні
(орендареві) за плату на певний строк у
користування майно для здійснення
господарської діяльності. Орендна
плата - це фіксований платіж, який
орендар сплачує орендодавцю незалежно
від наслідків своєї господарської
діяльності. Орендна плата
встановлюється у грошовій формі і
строки її внесення визначаються в
договорі.

Порядок та умови оплати сторони
визначили п. 3 Договору, за яким орендна
плата за місяць складає 6500,00 грн.
Орендар зобов'язався сплати
орендодавцю орендну плату за
користування майном за перший місяць
протягом 5 банківських днів з дати
підписання акту прийому-передачі
майна, відповідно до п. 2.1. Договору.
Нарахування орендної плати
починається з дати підписання акту
прийому-передачі майна. Орендна плата
за наступні місяці сплачується
орендарем щомісячно на поточний
рахунок орендодавця не пізніше
десятого числа кожного місяця.

Обов'язок наймача здійснювати оплату
за передане майно у користування
визначений також ст. 759 ЦК України.

Своїх зобов'язань за Договором в
частині повного та своєчасного
внесення плати за оренду орендар
належним чином не виконав, внаслідок
чого утворилась заборгованість у
розмірі 41089,26 грн. за період з серпня 2013
року по 09.02.2014 року, що й стало підставою
для звернення позивача до суду з
позовом.

Згідно пояснень позивача, 10.02.2014 року
відповідач здійснив передачу майна з
тимчасового користування і того ж дня
позивачем був переданий відповідачу
для подальшого підписання акт
прийому-передачі, який на час розгляду
справи в суді на адресу позивача не
повернувся.

Судом береться до уваги, що згідно п. 2.3.
Договору обов'язок по складанню акту
прийому-передачі покладається на
сторону, яка передає майно іншій
стороні Договору. Проте, як свідчать
матеріали справи, акт передачі об'єкта
з оренди сторонами не складено.

Також судом встановлено, що позивач
звертався до відповідача з претензією
від 11.03.2014 року вих. № 12 з вимогою
погасити існуючу заборгованість
(квитанція відділу зв'язку про надання
послуг з відправки рекомендованого
листа від 11.03.2014 року в матеріалах
справи), на яку відповідач належним
чином не відреагував.

Таким чином, судом визнаються вимоги
про стягнення основного боргу за
оренду майна обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню.

За ст. 611 ЦК України в разі порушення
зобов'язання настаються правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник
вважається таким, що прострочив
виконання зобов'язання, якщо він не
почав його виконувати або не виконав
його у строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України, Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань",
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

За статтею 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Пунктом 7.3. Договору сторони
передбачили, що орендар сплачує
орендодавцю пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості за кожен день
прострочення платежу. Пеня
нараховується за весь період
прострочення по день проведення
розрахунків у відповідності з умовами
договору.

Позивачем заявлено до стягнення 1470,05
грн. пені, яку він нарахував з 11.08.2013
року по 08.02.2014 року (розрахунок за кожен
місяць окремо в мат. справи).

При перевірці заявленої пені суд
виявив, що позивачем нарахована пеня в
розмірі, який не відповідає положенню
статті 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", і в
зв'язку з цим з відповідача пеня
підлягає стягненню частково - в розмірі
1465,79 грн. (з 11.08.2013 року по 08.02.2014 року) в
межах подвійної облікової ставки НБУ,
що діяла у період прострочення
(розрахунок проводився за допомогою
калькулятора підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
інформаційної системи "Ліга. Закон
Еліт"), її розмір відповідає вимогам п. 6
ст. 232 ГК України. В частині вимог про
стягнення 4,26 грн. пені у позові
відмовляється.

Крім цього, сторони пунктом 7.4. Договору
передбачили, що у випадку якщо термін
прострочення орендарем проведення
розрахунків перевищує 15 календарних
днів, орендар зобов'язаний сплатити
штраф у розмірі 25 % від суми
заборгованості, протягом 5 робочих днів
з дня одержання відповідної письмової
вимоги орендодавця.

Позивач посилаючись на прострочення
відповідачем проведення розрахунків
понад 15 календарних днів, та на
направлення відповідної вимоги
відповідачу згідно п. 7.4. Договору
(претензія від 11.03.2014 року вих. № 12),
просить стягнути з відповідача 10272,32
грн. штрафу (25% від суми заборгованості).

Суд враховує, що штраф і пеня є формами
одного і того ж виду забезпечення
виконання зобов'язання - неустойки.
Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України
сторони можуть врегульовувати свої
відносини на власний розсуд. Умовами
Договору передбачено цивільно-правову
відповідальність за порушення умов
Договору у вигляді сплати неустойки
-пені та штрафу. При цьому законом не
встановлено обмежень щодо одночасного
застосування пені і штрафу у випадку
порушення виконання зобов'язання і
таке застосування чинному
законодавству не суперечить, яке
встановлює обмеження лише щодо розміру
такої форми неустойки як пеня.

Судом приймається до уваги правова
позиція Верховного Суду України з
даного питання викладена, зокрема, в
постанові від 09.04.2012 року по справі №
12/039. Згідно ст. 111-28 ГПК України рішення
Верховного Суду України , прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Таким чином,
одночасне застосування штрафу та пені,
у разі неналежного виконання
зобов'язань за Договором, не суперечить
вимогам закону та умовам Договору, тому
заявлений до стягнення штраф у розмірі
10272,32 грн. задовольняється судом.

Стаття 625 ЦК України визначає обов'язок
боржника, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора сплатити, зокрема, 3 % річних
від простроченої суми.

Заява позивача про збільшення позовних
вимог в частині стягнення 3 % річних
судом до розгляду не прийнята, тому суд
розглядає цю вимогу в первісному
вигляді - згідно розрахунку та за
період, що визначені в позовній заяві.

Позивачем заявлено до стягнення 518,86
грн. - 3 % річних на прострочену орендну
плату за період з 11.08.2013 року по 02.04.2014
року.

За розрахунком суду 3% річних за
вказаний період становлять 516,82 грн.
прострочення (розрахунок проводився за
допомогою калькулятора підрахунку
заборгованості та штрафних санкцій
інформаційної системи "Ліга. Закон
Еліт").

Тому, приймаючи до уваги, що судом
встановлено прострочення відповідачем
грошового зобов'язання, вимоги про
стягнення річних суд визнає
правомірними та такими, що підлягають
задоволенню частково - на суму 516,82 грн.
В частині вимог про стягнення 2,04 грн. 3%
річних у позові відмовляється.

У відповідності до ст.ст. 525, 526
Цивільного Кодексу України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
цивільного кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться; одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

За ст. 33 ГПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими учасниками
судового процесу.

Таким чином, суд прийшов до висновку
про обґрунтованість позовних вимог про
стягнення заборгованості за Договором,
відповідач факт прострочення сплати
коштів за оренду не спростував
оскільки при незгоді з розміром
заявлених вимог суд зобов'язував
відповідача надати документально
обґрунтований контррозрахунок, своїм
правом на судовий захист не
скористався, тому позов, з урахуванням
наведених вище обставин, підлягає
задоволення частково, на суму 53344,19 грн.,
з яких: 41 089,26 грн. основного боргу за
період з серпня 2013 року по 09.02.2014 року; 10
272,32 грн. штрафу; 1465,79 грн. пені за період
з 11.08.2013 року по 08.02.2014 року; 516,82 грн. - 3%
річних за період з 11.08.2013 року по 02.04.2014
року.

Витрати по оплаті судового збору
відповідно до ч.2 ст. 49 ГПК України
покладаються на відповідача.

Крім цього, за ст. 44 ГПК України до
складу судових витрат включаються,
зокрема, витрати, пов'язані з оплатою
послуг адвоката.

Витрати позивачів та відповідачів,
третіх осіб, пов'язані з оплатою ними
послуг адвокатів, адвокатських бюро,
колегій, фірм, контор та інших
адвокатських об'єднань з надання
правової допомоги щодо ведення справи
в господарському суді, розподіляються
між сторонами на загальних підставах,
визначених частиною п'ятою статті 49
ГПК.

Позивач просить стягнути 3000,00 грн.
витрат на послуги адвоката.

Договір про надання правової допомоги
від 01.04.2014 року, акт прийому-передачі
послуг від 01.04.2014 року, ордер № 031147 від
01.04.2014 року свідчать про фактичне
надання послуг адвокатом Черчик А.В.,
пов'язаних з веденням даної справи.
Окрім цього, позивачем надані суду
докази фактичного понесення ним витрат
на послуги адвоката (видатковий
касовий ордер від 01.04.2014 року) на суму
3000,00 грн. Наявна у справі копія
посвідчення адвоката № 1307 підтверджує,
що правова допомога позивачу
надавалась адвокатом.

Отже, втрати по оплаті адвокатських
послуг відповідно до ч.5 ст. 49 ГПК
України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49 (ч. 2, 5), 82-85 ГПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Союз-Будресурси", 36020,
м. Полтава, вул. Жовтнева, 19, оф.22, на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Завод
НГВО", юридична адреса: 36000, м. Полтава,
вул. Лагоди, 42; поштова адреса: 36040, м.
Полтава, вул. Великотирнівська, 22А, - 41089 грн. 26 коп. основного
боргу; 1465 грн. 79 коп. пені; 516 грн. 82 коп. 3%
річних; 10272 грн. 32 коп. штрафу; 1827 грн. 00
коп. судового збору; 3000 грн. 00 коп.
витрат на послуги адвоката.

3. В іншій частині вимог у позові
відмовити.

4. Видати наказ з набранням цим рішенням
законної сили.

Суддя
Пушко І.І.