ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

19 травня 2014 р. Справа № 902/342/14

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Мельника П.А., при
секретарі судового засідання Віннік
О.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом: Приватного підприємства "ПФ
"Макс" 20700, Черкаська область, м.Сміла,
вул.Промислова, 10

до: Публічного акціонерного товариства
"Південьзахідшляхбуд" 21036, м.Вінниця,
вул.40- річчя Перемоги, 27

про стягнення 91350 грн. заборгованості

За участю представників сторін:

позивача : Сівак М.О., Кононенко О.В. - за
довіреностями;

відповідача : не з''явився.

ВСТАНОВИВ :

Заявлено позов Приватного
підприємства "ПФ "Макс" до Публічного
акціонерного товариства
"Південьзахідшляхбуд" про стягнення 91350
грн. заборгованості за отримані
природні кам''яні матеріали.

Ухвалою суду від 25.03.14 р. порушено
провадження у справі №902/342/14 та
призначено засідання на 14.04.14 р.

Ухвалою суду від 14.04.14 р. за клопотанням
відповідача розгляд справи відкладено
до 19.05.14 р.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали,
просили суд їх задовольнити з підстав,
визначених в позові.

Відповідач правом захисту не
скористався, відзиву по справі не
надав.

Будь - яких клопотань та/або заяв від
останнього теж не надходило.

Враховуючи строки розгляду справи,
передбачені ст.69 ГПК України, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами в порядку ст.75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників
позивача, розглянувши подані документи
і матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті судом встановлено наступне.

26 січня 2011 року між ПП "ПФ "Макс" (далі по
тексту - "постачальник", "позивач") та ВАТ
"Південьзахідшляхбуд" (далі по тексту -
"покупець", "відповідач") було укладено
договір поставки № 4-1 "б"/68, за умовами
якого позивач зобов'язався поставити
та передати у власність, а відповідач
прийняти і оплатити природні кам'яні
матеріали в асортименті, кількості
згідно із заявками відповідача і за
цінами, які вказані в специфікації, яка
є невід'ємною частиною договору.

Згідно з п.п. 3.1, 3.3, 3.6 договору поставки
розрахунки за кожну партію товару
здійснюються в безготівковому порядку
за 100% передоплатою на підставі
виставленого постачальником
рахунку-фактури відповідно
двосторонньо погодженої заявки, якщо
інше не передбачено заявками до даного
договору. Розрахунок за фактично
одержану партію товару здійснюється
покупцем на підставі належним чином
оформлених актів приймання-передачі
товару та/або товарно-транспортних
(видаткових) накладних (залежно від
умов поставки товару) та
рахунків-фактур постачальника. Також
сторони домовились, що покупець, окрім
оплати послуг поставки, відшкодовує
постачальнику понесені витрати за
користування вагонами, простою
вагонів, зберігання товару, добові
витрати по відрядженню та інші витрати,
що не суперечать умовам даного
договору на підставі виставлених по
ним рахунків-фактур.

Відповідно до п. 8.1 договору поставки
договір набуває чинності з моменту
його підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення
печатками сторін і діє до 31 грудня 2011 р.,
а якщо жодна зі сторін не підтвердила
письмово припинення дії цього договору
до дати такого припинення - він
вважається продовженим на той же строк
та на тих самих умовах.

В подальшому, до договору поставки
вносились зміни додатковими угодами: №
1 від 29.04.2011 р.; № 2 від 29.04.2011 р.; № 3 від
24.06.2011 р.; № 4 від 07.06.2011 р.; № 5 від 28.06.2011
р.; № 6 від 25.01.2012 р.; № 7 від 07.03.2012 р.; № 8
від 03.07.2012 р.; № 9 від 30.01.2013 р.; № 10 від
30.01.2013 р.; № 11 від 26.03.2013 р. в частині
кількості та ціни природних кам'яних
матеріалів, а також строку дії договору
поставки.

Згідно з п. 1 додаткової угоди № 6 від
25.01.2012 р. строк дії договору поставки
продовжено до 31 грудня 2012 р.

Згідно з п. 1 додаткової угоди № 9 від
30.01.2013 р. строк дії договору поставки
продовжено до 31 грудня 2013 р.

На виконання умов укладеного договору
в період з 26.01.2011 р. по 14.11.2012 р.
відповідачу було поставлено природні
кам'яні матеріали на загальну суму
35734627,72 грн., за які відповідач
розрахувався лише частково на суму
31856165,78 грн. Станом на 14.11.2012р.
заборгованість відповідача перед
позивачем становила 6111453,69 грн., що
підтверджується обопільним актом
звірки взаємних розрахунків станом на
14.11.2012 р., що підписаний сторонами та
скріплений печатками.

В подальшому, позивач поставляв
відповідачу природні кам'яні матеріали
та надавав послуги з перевезення та
вивантаження вантажів з
вагонів-самоскидів (думпкарів) (за
умовами додаткової угоди № 8 від 03.07.2012
р.), про що свідчать підписані сторонами
видаткові накладні та акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг).

В порушення умов Договору щодо
своєчасного виконання зобов''язання по
оплаті отриманого товару за
відповідачем утворилась
заборгованість в розмірі 4832264,61 грн.

11 листопада 2013 р. позивачем на адресу
відповідача було відправлено
претензію № 1 від 31.10.2013 р., з проханням
сплатити заборгованість та підписати
прикладений акт звірки взаємних
розрахунків.

Добровільна відмова відповідача від
сплати виниклого боргу спонукала
позивача звернутись з даним позовом до
суду.

Разом з тим, позивачем заявлено до
стягнення лише частину боргу в сумі
91350,00 грн. через неможливість оплати
судового збору за подання позову про
стягнення повної суми боргу з
відповідача. З огляду на права, надані
позивачу ст.55 ГПК України, справа
розглядається з урахуванням змісту
заявлених вимог.

Враховуючи встановлені обставини, суд
дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить іст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ст.692 ЦК України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України
зазначено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Як слідує із матеріалів справи,
позивачем в період з 26.01.2011 р. по 14.11.2012 р.
відповідачу було поставлено природні
кам'яні матеріали на загальну суму
35734627,72 грн., за які відповідач
розрахувався лише частково на суму
31856165,78 грн. З наданих позивачем
видаткових накладних та актів
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
які знаходяться в матеріалах справи,
вбачається, що в подальшому позивач
поставляв відповідачу природні кам'яні
матеріали та надавав послуги з
перевезення та вивантаження вантажів з
вагонів-самоскидів (думпкарів) за
умовами додаткової угоди № 8 від 03.07.2012
р.

В свою чергу, відповідачем свої
зобов''язання згідно укладеного
договору виконували не належним чином,
в результаті чого за останнім
утворилась заборгованість в розмірі
4832264,61 грн.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України, ст. 193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Таким чином заявлені вимоги позивача
про стягнення з відповідача 91350,00 грн. є
правомірними та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Як визначає ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

За вказаних вище обставин, враховуючи,
що позов відповідачем не спростовано,
суд дійшов висновку про задоволення
позову в повному обсязі з розподілом
судових витрат згідно правил ст.49 ГПК
України.

Беручи до уваги викладене та керуючись
ст.ст.22, 33, 34, 43, 44, 49, 55, 75, ст.ст.82, 87, 115
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовільнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Південьзахідшляхбуд" (21036,
м.Вінниця, вул.40- річчя Перемоги, 27, ) на користь Приватного
підприємства "ПФ "Макс" (20700, Черкаська
область, м.Сміла, вул.Промислова, 10, ) 91 350,00 грн. основного боргу
та 1827,00 грн. судового збору.

3. Видати наказ після набрання
рішенням законної сили.

4. Рішення надіслати сторонам по справі
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 22 травня 2014 р.

Суддя Мельник
П.А.

віддрук. прим.: 1 - до справи; 2 - позивачу
20700, Черкаська область, м.Сміла,
вул.Промислова, 10; 3 - представнику
позивача 18000, АДРЕСА_1; 4 - відповідачу
21036, м.Вінниця, вул.40- річчя Перемоги, 27