ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2014 року
Справа № 904/1290/14

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Кузнецової І.Л.
(доповідача),

суддів: Герасименко І.М., Сизько І.А.,

секретар судового засідання: Мацекос
І.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: Філіпенко А.В.
представник, довіреність № 167 від 14.03.14;

від відповідача: Хандога В.В.
представник, довіреність № б/н від
25.05.14,

розглянувши апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгова група "Лідер
Плюс" на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 08.04.2014р.
у справі №904/1290/14

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Буассон еліт"
Бельведер груп", м.Черкаси

до товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгова група "Лідер
Плюс", м.Дніпропетровськ

про стягнення 121057грн.14коп.

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 08.04.2014р.
у справі №904/1290/14 (суддя Турчин С.О.)
позов товариства з обмеженою
відповідальністю (далі-ТОВ)"Буассон
еліт" Бельведер груп" задоволено, з
ТОВ"Торгова група "Лідер Плюс" на
користь позивача стягнуто
заборгованість в сумі 118711грн.56коп.,
пеня в сумі 1350грн.15коп. та три проценти
річних в сумі 311грн.58коп.;

- приймаючи рішення, господарський суд
виходив з обставин неналежного
виконання відповідачем умов договору
про діяльність дистриб'ютора №38/Д-11 від
01.02.2011р. в частині оплати поставленої за
цим договором продукції;

- не погодившись з прийнятим рішенням,
ТОВ"Торгова група "Лідер Плюс" подало
апеляційну скаргу, в якій просить це
рішення скасувати, прийняти нове
рішення та відмовити в задоволенні
позовних вимог;

- у поданій скарзі йдеться про те, що
станом на дату розгляду справи сторони
не проводили звірку взаємних
розрахунків, у зв'язку з чим, точна сума
заборгованості господарським судом не
встановлена, про наявність у
товариства відокремленого підрозділу,
який здійснював часткову оплату суми
заборгованості та повернення позивачу
частини отриманого раніше товару, але
на теперішній час у товариства
відсутній зв'язок з цим підрозділом і
останнє не може витребувати у
підрозділу інформацію про проведення
розрахунків з позивачем, а також про те,
що точну суму, яка була відшкодована
позивачу встановити не вдається, а
позивачем не надано суду документів,
які б підтверджували факт погашення
заборгованості;

- одночасно скаржником заявлено
клопотання про витребування у
відокремленого підрозділу товариства,
розташованого по вул.Кубанській,22-Д у
м.Симферополі інформації щодо
здійснення платежів та повернення
товару на погашення заборгованості
товариства перед державним
підприємством "Житомирський
лікеро-горілчаний завод";

- позивач вважає рішення суду
обґрунтованим, просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення,
посилаючись на безпідставність
доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню в силу
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.02.2011р. ТОВ "Буассон еліт" Бельведер
групп" (виробником) та ТОВ "Торгова
група "Лідер Плюс" (дистриб'ютором)
укладено договір №38/Д-11, на підставі
якого виробник зобов'язався продати, а
дистриб'ютор - купити напої (далі-товар)
згідно з видатковими накладними на
умовах і в порядку, викладеними в
договорі.

П.1.4 цей договір визначено сторонами
також як договір про умови
купівлі-продажу товару у виробника
дистриб'ютором і таким, що замінює
собою договір купівлі-продажу, якщо
тільки інше не буде окремо обумовлено
сторонами.

Згідно з п.1.5 договору територія
діяльності дистриб'ютора
(представника) обмежується регіоном
м.Дніпропетровськ та Дніпропетровська
область, якщо доставка товару
здійснюється на філію дистриб'ютора -
вказується територія діяльності філії.

Відповідно до п.6.3 договору
дистриб'ютор зобов'язаний оплатити
вартість товару, отриманого по кожній
окремій накладній з відстроченням
платежу не більше 45 календарних днів з
дати отримання товару від виробника.

П.7.2 договору передбачена
відповідальність дистриб'ютора за
затримку оплати товару у вигляді
сплати пені в розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України від неоплаченої суми за весь
період прострочки платежу, починаючи з
дати, коли дистриб'ютор був
зобов'язаний оплатити партію товару до
моменту погашення боргу в повному
обсязі.

Додатками №7 від 25.01.2012р. та №10 від
21.01.2013р. до договору встановлено, що
договір набуває чинності з моменту
підписання і діє відповідно до 01.02.2013р.
та до 01.02.2014р..

Матеріали справи свідчать також і про
те, що на виконання умов договору
протягом жовтня 2013 - січня 2014р.р.
позивач поставив відповідачу товар на
загальну суму 136075грн.56коп., що
підтверджується копіями видаткових
накладних №Л-00000797 від 18.10.2013р., №Л-00000858
від 07.11.2013р., №Л-00000882 від 19.11.2013р.,
№Л-00000961 від 09.12.2013р., №Л-00000008 від
09.01.2014р..

Відповідач порушив умови договору.
Оплата вартості отриманого товару
здійснена ним частково.

Станом на момент звернення з позовом
заборгованість по оплаті складає
118711грн.56коп.

У зв'язку з несвоєчасною оплатою
товару позивач нарахував пеню в сумі
1744грн.32коп., три проценти річних в сумі
402грн.55коп., втрати від інфляції за
грудень 2013р. та січень 2014р. в сумі
198грн.71коп..

Розрахунок пені та трьох процентів
річних виконано позивачем, виходячи з
вартості товару по кожній з
перелічених вище видаткових накладних
та строків оплати за цими накладними,
встановлених договором.

Заявою, поданою до господарського суду
08.04.2014р. позивач зменшив розмір
позовних вимог в частині пред'явлених
до стягнення сум пені та трьох
процентів річних.

На підставі цієї заяви позивач просив
суд стягнути з відповідача 118711грн.56коп.
основного боргу, 1350грн.15коп. пені,
311грн.58коп. трьох процентів річних та
зазначив, що внаслідок проведеного
перерахунку пені і трьох процентів
річних втрати від інфляції відсутні.

В процесі розгляду справи
господарським судом доказів погашення
вказаної вище суми заборгованості
відповідач не надав.

Ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що одностороння відмова
від зобов'язання не допускається.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст.611 названого Кодексу у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Згідно з ч.2 ст.625 Кодексу боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

За приписами ст.629 Кодексу договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Щодо досліджуваної справи, то з
урахуванням положень наведених норм та
вищезазначених фактичних обставин
справи, а саме: порушення відповідачем
умов договору №38/Д-11 від 01.02.2011р. в
частині повної та своєчасної оплати
вартості отриманого товару та
ненадання ним доказів, які б
спростовували таке порушення,
господарським судом зроблено
правильний висновок про визнання
позовних вимог обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню з
урахуванням поданої позивачем заяви
про зменшення розміру останніх.

Таким чином, підстави для скасування
рішення місцевого господарського суду
відсутні.

Відповідно до ст.ст.33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

В порядку, передбаченому даними
процесуальними нормами, обставини щодо
суми заборгованості, пред'явленої до
стягнення скаржником не спростовані,
належні докази, які б спростовували ці
обставини, у тому числі, платіжні
документи, виписки банківської
установи, накладні на повернення
товару скаржником не надані. Відсутній
в матеріалах справи також і
контррозрахунок суми заборгованості.

Тому доводи скаржника про те, що при
розгляді справи господарським судом не
було встановлено точної суми
заборгованості визнані колегією
суддів безпідставними.

Посилання скаржника на можливість
оплати вартості товару відокремленим
підрозділом колегією суддів не
прийняті до уваги, оскільки : по-перше,
укладеним договором (п.1.5) чітко
визначено, що територія діяльності
дистриб'ютора обмежується регіоном
м.Дніпропетровська та
Дніпропетровської області, якщо
доставка товару здійснюється на філію
дистриб'ютора - вказується територія
діяльності філії, по-друге, у
видаткових накладних по спірних
поставках пунктом розвантаження
визначено "вул.Кільчинська,5,
м.Дніпропетровськ", по-третє: згідно з
п.2.1 договору скаржником не надані
докази направлення позивачу заявок
щодо поставки товару за пунктом
розвантаження по місцезнаходженню
відокремленого підрозділу.

Крім того, договором №38/Д-11 від 01.02.2011р.
як особу, на яку покладено обов'язок по
оплаті товару чітко визначено
ТОВ"Торгова група "Лідер Плюс", у зв'язку
з чим, названа юридична особа і є
відповідальною за належне виконання
зобов'язань за договором. Інший спосіб
розрахунків сторонами не узгоджено.

З огляду на викладене клопотання
скаржника задоволенню не підлягає.

Одночасно слід зазначити, що державне
підприємство "Житомирський
лікеро-горілчаний завод" не є стороною
по даній справі.

Керуючись ст.ст. 101 - 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

- рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 08.04.2014р.
у справі №904/1290/14 залишити без змін,
апеляційну скаргу без задоволення

Головуючий
І.Л.Кузнецова

Суддя
І.М.Герасименко

Суддя
І.А.Сизько

Повна постанова
складена 02.06.2014р