КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2014 р. Справа№ 910/17608/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Новікова М.М.

Мартюк А.І.

секретар:
Шевченко Я.А.

за участю представників:

від позивача: Бернацька О.В.;

від відповідача: Святюк С.П.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційні скарги Публічного
акціонерного товариства „Національна

акціонерна компанія
„Нафтогаз України" та Публічного

акціонерного
товариства „Київенерго"

на рішення Господарського
суду міста Києва

від 28.01.2014р.

у справі №910/17608/13
(головуючий суддя Паламар П.І.,

судді: Літвінова М.Є.,
Сташків Р.Б.)

за позовом Публічного
акціонерного товариства „Національна

акціонерна компанія
„Нафтогаз України"

до Публічного
акціонерного товариства „Київенерго"

про стягнення боргу,
неустойки, сум за прострочення

виконання боржником
грошового зобов'язання, ціна

позову 106 546 079,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Національна акціонерна компанія
"Нафтогаз України" (далі - позивач)
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовом про стягнення з
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго" (далі - відповідач)
заборгованості за договором
купівлі-продажу природного газу
№1480-12-БО від 31.07.2012р. у сумі 106 546 079,96 грн.
(з них: 90 536 895,94 грн. - основний борг, 389
724,01 грн. - інфляційні втрати, 2 894 756,86 грн.
- 3% річних, 12 724 703,16 грн. - пеня),
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що
заборгованість виникла внаслідок
неналежного виконання відповідачем
своїх грошових зобов'язань перед
позивачем.

Відповідач заперечував проти позовних
вимог, зазначаючи про те, що сума
основного боргу є меншою, ніж вказує
позивач, оскільки відповідачем було
погашено частину заборгованості. Окрім
того, між сторонами було укладено
кілька договорів про проведення
взаєморозрахунків за рахунок
субвенцій з державного бюджету.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 28.01.2014р. у справі №910/17608/13
позов було задоволено частково,
присуджено до стягнення з відповідача
на користь позивача 14 274 236,14 грн. боргу, 2
701 330,36 грн. 3% річних за прострочення
цієї суми, 275 998,92 грн. пені, 62 006,95 грн.
витрат по оплаті судового збору. У
позові в іншій частині відмовлено.
Провадження у справі в частині вимог
про стягнення 76 262 659,80 грн. боргу
припинено на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням
суду, позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просив
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 28.01.2014р. у справі
№910/17608/13 в частині відмови у стягненні
пені в розмірі 12 448 704,24 грн., 3% річних на
суму 193 426,50 грн. та прийняти нове
рішення, яким вказані позовні вимоги
задовольнити.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
позивача мотивовані тим, що місцевим
господарським судом було неповно
з'ясовано обставини, які мають значення
для справи, а також невірно застосовано
норми матеріального і процесуального
права, що призвело до прийняття
неправильного рішення. При цьому
позивач наголошував на наступному:

- в частині обґрунтування відмови у
стягненні пені, 3% річних та інфляційних
втрат судове рішення містить лише
доводи та обґрунтування, на які
посилався відповідач, а аргументи
позивача не прийняті до уваги;

- відповідач й досі не розрахувався з
позивачем за спожитий в грудні 2012 року
газ;

- суд не врахував, що відповідач
здійснював розрахунок з позивачем з
порушенням строків, обумовлених в
договорі;

- суд безпідставно визнав три
п'ятисторонні договори, укладені на
виконання постанови Кабінету
Міністрів України №517 від 11.06.2012р.,
новацією, оскільки ці договори
укладені не між позивачем і
відповідачем, як це передбачено в ст. 604
Цивільного кодексу України, а з
Головним фінансовим управлінням
Київської міської ради, Головним
управлінням комунального господарства
Київської міської ради та
територіальним органом казначейства у
м. Києві;

- умовами укладеного між позивачем
і відповідачем договору не передбачено
залежність оплати за отриманий газ від
надходження коштів щодо відшкодування
різниці в тарифах на теплову енергію;

- в рішенні суду вказано різні суми
пені, яка за висновком суду підлягає
стягненню з відповідача, а саме: 2 759 989,20
грн. та 11 758 570,67 грн.;

- застосувавши ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України і зменшивши розмір пені, який
підлягав стягненню з відповідача, суд
не врахував, що внаслідок прострочення
виконання грошових зобов'язань
відповідачем позивач несе збитки.

Відповідач також звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просив скасувати
рішення Господарського суду міста
Києва від 28.01.2014р. у справі №910/17608/13 та
прийняти нове рішення, яким в позові
відмовити, обґрунтовуючи свої вимоги
наступним:

- порушення строків оплати за
поставлений газ відбулось не з вини
відповідача, оскільки в даному випадку
застосовувався особливий алгоритм
проведення розрахунків, який
регулюється державою;

- суд не надав належної оцінки тій
обставині, що відповідач не може
самостійно впливати на своєчасність
розрахунків за природний газ;

- оскільки вина відповідача у
несвоєчасному виконанню грошових
зобов'язань перед позивачем відсутня,
правові підстави для застосування до
відповідача санкцій відсутні.

Ухвалами Київського апеляційного
господарського суду від 11.03.2014р.
апеляційні скарги було прийнято до
провадження та призначено до розгляду
в судовому засіданні на 07.04.2014р.

В судовому засіданні 07.04.2014р.
представник позивача підтримав
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства „Національна
акціонерна компанія „Нафтогаз
України" з викладених у ній підстав,
просив суд скаргу задовольнити,
скасувати рішення Господарського суду
міста Києва від 28.01.2014р. у справі
№910/17608/13 в частині відмови у стягненні
пені в розмірі 12 448 704,24 грн., 3% річних на
суму 193 426,50 грн. та прийняти нове
рішення, яким вказані позовні вимоги
задовольнити. Проти апеляційної скарги
відповідача заперечував, просив в
задоволенні апеляційної скарги
відповідача відмовити.

В судовому засіданні 07.04.2014р.
представник відповідача заперечував
проти апеляційної скарги позивача,
просив суд в задоволенні цієї скарги
відмовити, оскільки судове рішення в
оскаржуваній позивачем частині
прийнято з повним, всебічним та
об'єктивним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права. Апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства „Київенерго" підтримав,
просив суд названу скаргу
задовольнити, скасувати рішення
Господарського суду міста Києва від
28.01.2014р. у справі №910/17608/13 та прийняти
нове рішення, яким в позові відмовити.

В судовому засіданні 07.04.2014р., на
підставі ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України, було
оголошено перерву до 12.05.2014р.

12.05.2014р. через Відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду надійшло
клопотання позивача про залучення до
матеріалів справи копій постанов
Вищого господарського суду України від
03.04.2014р. у справі №910/16765/13 та від 09.04.2014р.
у справі №910/16351/13.

Вказане клопотання позивача було
задоволено судом.

В судовому засіданні 12.05.2014р.
представник позивача підтримав
пояснення, надані у попередньому
судовому засіданні, просив суд
апеляційну скаргу позивача
задовольнити, а в задоволенні
апеляційної скарги відповідача
відмовити.

В судовому засіданні 12.05.2014р.
представник відповідача також
підтримав раніше надані пояснення,
просив суд відмовити в задоволенні
апеляційної скарги позивача та
задовольнити скаргу відповідача.

В судовому засіданні 12.05.2014р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційних скарг,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

31.07.2012р. між позивачем, як продавцем, та
відповідачем, як покупцем, було
укладено договір купівлі-продажу
природного газу №1480-12-БО (далі -
Договір), за умовами якого (п.п.1.1, 1.2, 2.1)
продавець зобов'язується передати у
власність покупцю у 2012 році природний
газ, ввезений на митну територію
України ПАТ „Національна акціонерна
компанія „Нафтогаз України" за кодом
згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний
газ, видобутий на території України
підприємствами, які не підпадають під
дію статті 10 Закону України „Про
засади функціонування ринку
природного газу", а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
цей природний газ на умовах цього
Договору. Газ, що продається за цим
Договором, використовується покупцем
виключно для виробництва теплової
енергії, яка споживається бюджетними
установами та організаціями та іншими
споживачами (далі - споживачами
покупця). Продавець передає покупцеві
для теплових мереж ПАТ „Київенерго" з
01.08.2012р. по 31.12.2012р. газ обсягом до 97 000
тис. куб. м.

Приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу. Обсяг
споживання газу покупцем у
відповідному місяці поставки
встановлюється шляхом складання
добових обсягів, визначених на
підставі показів комерційного
вузла/вузлів обліку газу покупця (п.3.3
Договору).

Ціна (граничний рівень ціни) на газ та
послуги з його транспортування
встановлюються НКРЕ. Ціна за 1000 куб. м.
газу становить 3 509,00 грн. без урахування
податку на додану вартість, збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ,
тарифів на транспортування, розподіл і
постачання природного газу, крім того:
збір у вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%, податок на додану вартість за
ставкою 20%. Крім того, тариф на
транспортування природного газу
магістральними та розподільними
трубопроводами - 305,60 грн. та ПДВ - 20% - 31,12
грн. всього з ПДВ - 366,72 грн. До сплати за
1000 куб. м. природного газу - 3 884,78 грн.,
крім того, ПДВ - 20% - 776,96 грн., всього з ПДВ
- 4 661,74 грн. (п.п.5.1, 5.2 Договору).

Порядок та умови проведення
розрахунків визначений сторонами в
розділі 6 Договору, згідно з п.п.6.1, 6.3
якого оплата за газ здійснюється
покупцем виключно грошовими коштами
шляхом 100% поточної оплати протягом
місяця поставки газу. Остаточний
розрахунок за фактично переданий газ
здійснюється до 14-го числа наступного
за місяцем поставки. В платіжних
дорученнях покупець повинен
обов'язково зазначити номер договору,
дату його підписання та призначення
платежу без зазначення періоду, за який
здійснюється оплата. За наявності
заборгованості у покупця за цим
Договором продавець має право
зарахувати кошти, що надійшли від
покупця, як погашення заборгованості
за газ поставлений в минулі періоди по
цьому договору, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості.
Кошти, які надійшли від покупця, будуть
зараховані як передоплата за умови
відсутності заборгованості за цим
Договором.

Відповідно до п.п.7.1, 7.2 Договору за
невиконання або неналежне виконання
договірних зобов'язань сторони несуть
відповідальність у випадках,
передбачених чинним законодавством
України, а також цим Договором. У разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1
цього Договору продавець має право не
здійснювати поставку газу покупцю або
обмежити поставку пропорційно до
кількості несплачених обсягів з
наступною поставкою цих обсягів при
умові їх оплати та наявності технічної
можливості. У разі невиконання
покупцем пункту 6.1 умов цього Договору
він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу.

В п.11.1 Договору передбачено, що
останній набуває чинності з дати його
підписання уповноваженими
представниками сторін та скріплення їх
підписів печатками сторін і діє в
частині поставки газу з 01.08.2012р. до
31.12.2012р., а в частині розрахунків - до їх
повного здійснення.

На виконання умов Договору позивач у
період з серпня по грудень 2012 року
передав відповідачу природний газ,
загальна вартість якого становила 444 059
247,43 грн. Відповідач частково
розрахувався за поставлений газ,
внаслідок чого виникла заборгованість,
яка за розрахунком позивача становить
90 536 895,94 грн.

Враховуючи відмову відповідача в
добровільному порядку погасити
заборгованість, окрім вимог про
стягнення основного боргу, позивач
просив суд стягнути з відповідача
інфляційну складову заборгованості, 3%
річних та пеню.

За розрахунком позивача з відповідача
підлягає стягненню 389 724,01 грн.
інфляційних втрат, 2 894 756,86 грн. 3% річних
та 12 724 703,16 грн. пені.

Місцевий господарський суд позов
задовольнив частково, визнавши
обґрунтованими вимоги позивача про
стягнення з відповідача 14 274 236,14 грн.
основного боргу, 2 701 330,36 грн. 3% річних та
275 998,92 грн. пені. Провадження у справі в
частині вимог про стягнення з
відповідача 76 262 659,80 грн. боргу
було припинено на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України у зв'язку зі сплатою
відповідачем вказаної суми. В
задоволенні решти позовних вимог було
відмовлено.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції,
вважає їх такими, що відповідають
фактичним обставинам справи, з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України договір є підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст.
526 Цивільного кодексу України, де
встановлено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу
України).

В процесі судового розгляду було
встановлено, що у період з серпня по
грудень 2012 року позивач передав, а
відповідач прийняв природний газ
обсягом 95 256, 198 тис. куб. м., вартість
якого склала 444 059 247,43 грн., про що
свідчать наявні в матеріалах справи
акти приймання-передачі, підписані
сторонами (том справи - 1, аркуші справи -
13-17).

Відповідач частково розрахувався з
позивачем за поставлений газ,
оплативши 207 150 766,67 грн., що
підтверджується наявними в
матеріалах справи довідками про
надходження коштів від
відповідача, платіжними дорученнями та
виписками по рахунку (том справи - 1,
аркуші справи - 22-51, 85-100).

Окрім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.
Відносини, що виникають у зв'язку з
виробництвом, транспортуванням,
постачанням і використанням теплової
енергії, державним наглядом за
режимами споживання теплової енергії,
безпечною експлуатацією
теплоенергетичного обладнання та
безпечним виконанням робіт на об'єктах
у сфері теплопостачання суб'єктами
господарської діяльності незалежно
від форм власності, врегульовані
Законом України „Про теплопостачання",
згідно зі ст. ст. 8, 20 якого державна
підтримка у сфері теплопостачання
надається відповідно до обсягів
коштів, передбачених Законом про
Державний бюджет України та місцевими
бюджетами на відповідний рік, а також
коштів на проведення науково-дослідних
робіт з удосконалення систем
теплопостачання та енергозбереження.
Тарифи на теплову енергію повинні
забезпечувати відшкодування всіх
економічно обґрунтованих витрат на
виробництво, транспортування та
постачання теплової енергії, тарифи на
теплову енергію, реалізація якої
здійснюється суб'єктами
господарювання, що займають монопольне
становище на ринку, є регульованими.
Тарифи на виробництво, транспортування
та постачання теплової енергії, крім
тарифів на виробництво теплової
енергії для суб'єктів господарювання,
що здійснюють комбіноване виробництво
теплової і електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії,
затверджуються національною комісією,
що здійснює державне регулювання у
сфері комунальних послуг, та органами
місцевого самоврядування в межах
повноважень, визначених
законодавством. Тарифи повинні
враховувати повну собівартість
теплової енергії і забезпечувати
рівень рентабельності не нижче
граничного рівня рентабельності,
встановленого Кабінетом Міністрів
України за поданням центрального
органу виконавчої влади у сфері
теплопостачання. У разі, якщо тимчасово
тариф на теплову енергію встановлено
нижче її собівартості з урахуванням
граничного рівня рентабельності, то
орган, яким установлено цей тариф,
повинен передбачити механізми
компенсації цієї різниці в порядку,
встановленому законодавством.

11.06.2012р. Кабінетом Міністрів України
була прийнята постанова №517 „Про
затвердження порядку та умов надання у
2012 році субвенцій з державного бюджету
місцевим на погашення заборгованості з
різниці в тарифах на теплову енергію,
послуги з централізованого
водопостачання та водовідведення, що
вироблялися, транспортувалися та
постачалися населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або органами
державної влади чи місцевого
самоврядування", згідно з п.1 якої
підставою для проведення розрахунків з
погашення заборгованості є договір про
організацію взаєморозрахунків, який
укладається підприємствами, що
виробляють, транспортують та
постачають теплову енергію населенню
або надають населенню послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, та іншими учасниками
розрахунків з погашення
заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем, відповідачем, Головним
управлінням державної казначейської
служби України у м. Києві, Головним
фінансовим управлінням виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації), Головним управлінням
комунального господарства виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) було укладено договори
про організацію взаєморозрахунків з
погашення заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, що
вироблялася, транспортувалася та
постачалася населенню, яка виникла у
зв'язку з невідповідністю фактичної
вартості теплової енергії тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи органами
місцевого самоврядування №291/517з від
30.11.2012р., №299517з від 30.11.2012р. та №581/517з від
06.12.2012р., предметом яких є організація
проведення сторонами
взаєморозрахунків відповідно до ст. 23
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2012 рік" та постанови
Кабінету Міністрів України №517 від
11.06.2012р. "Про затвердження Порядку та
умов надання у 2012 році субвенції з
державного бюджету місцевим бюджетам
на погашення заборгованості з різниці
в тарифах на теплову енергію, послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, що вироблялися,
транспортувалися та постачалися
населенню, яка виникла у зв'язку з
невідповідністю фактичної вартості
теплової енергії та послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення тарифам, що
затверджувалися та/або погоджувалися
органами державної влади чи місцевого
самоврядування" (том справи - 1, аркуші
справи - 101-104, 106-109, 111-114).

Згідно з п.7 названих договорів
відповідач перераховує на рахунок
позивача кошти у загальній сумі 222 634
244,62 грн. з урахуванням ПДВ (з них: 25 857
780,92 грн. - за договором №291/517з від
30.11.2012р., 71 377 974,96 грн. - за договором
№299/517з від 30.11.2012р., 125 398 488,74 грн. - за
договором №581/517з від 06.12.2012р.) для
погашення заборгованості за спожитий
природний газ згідно з договором від
31.07.2012р. №1480-12-БО за 2012 рік.

Грошові кошти у сумі 222 634 244,62 грн. були
перераховані відповідачем на рахунок
позивача, що останнім не заперечується
та підтверджується наявними у справі
платіжними дорученнями (том справи - 1,
аркуші справи - 105, 110, 115-119).

Згідно з положеннями ч.2 ст. 604
Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється за
домовленістю сторін про заміну
первісного зобов'язання новим
зобов'язанням між тими ж сторонами
(новація).

Таким чином, уклавши договори №291/517з
від 30.11.2012р., №299517з від 30.11.2012р. та №581/517з
від 06.12.2012р., сторони у даній справі
відповідно до ст. 604 Цивільного кодексу
України замінили первісне зобов'язання
про оплату природного газу на умовах
договору купівлі-продажу природного
газу від 31.07.2012р. №1480-12-БО новим
зобов'язанням про оплату відповідачем
на користь позивача обсягів газу
вартістю 222 634 244,62 грн. за рахунок коштів
субвенції з державного бюджету
місцевому бюджету м. Києва для
погашення заборгованості з різниці в
тарифах на теплову енергію, що
вироблялася, транспортувалася та
постачалася населенню.

Тобто, в результаті новації було
припинено первісне зобов'язання у
вищевказаній частині та виникло нове,
яке містить умови про інший спосіб
виконання. При цьому, строк виконання
нового зобов'язання пов'язаний з
моментом перерахування територіальним
органом Казначейства грошових коштів з
державного бюджету.

Посилання позивача на відсутність у
нього волевиявлення щодо заміни
первісного зобов'язання новим є
безпідставними, оскільки, як вірно
зазначив місцевий господарський суд у
своєму рішенні, укладення договорів
про проведення взаєморозрахунків за
рахунок субвенцій з державного бюджету
є правом його учасників, а не
обов'язком. Окрім того, про припинення
первісного зобов'язання свідчать умови
п.п.2 п.10 договорів №291/517з від 30.11.2012р.,
№299517з від 30.11.2012р. та №581/517з від 06.12.2012р.,
згідно з якими сторони цих договорів (в
тому числі і позивач) зобов'язались не
вчиняти до проведення
взаєморозрахунків дій з погашення
заборгованості відповідно до
договорів.

Таким чином, зібрані у справі докази
свідчать про те, що відповідач
перерахував позивачу 429 785 011,29 грн. в
оплату за природний газ, отриманий на
підставі Договору №1480-12-БО від 31.07.2012р.

Враховуючи, що вартість поставленого
позивачем у періоді з серпня по грудень
2012 року становила 444 059 247,43 грн.,
фактична заборгованість відповідача
на час вирішення спору місцевим
господарським судом склала 14 274 236,14
грн., а не 90 536 895,94 грн., як зазначав
позивач у позовній заяві.

Отже, з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню основний борг у
сумі 14 274 236,14 грн. і в цій частині вимог
позов підлягає задоволенню.

Окрім того, частина вартості
поставленого природного газу у сумі
76 262 659,80 грн. була перерахована
відповідачем вже після звернення
позивача до Господарського суду міста
Києва, у зв'язку з чим колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про те, що в даній
частині позовних вимог провадження у
справі підлягає припиненню на підставі
п.1-1 ч.1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки відсутній предмет спору.

В ст. 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з п.7.2 Договору у разі
невиконання покупцем пункту 6.1 умов
цього Договору він у безспірному
порядку зобов'язується сплатити
продавцю, крім суми заборгованості,
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня від суми простроченого платежу за
кожен день прострочення платежу.

Окрім того, відповідно до ст. 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

В процесі судового розгляду було
встановлено, що внаслідок новації
сторонами було припинено зобов'язання
з оплати частини обсягу природного
газу, переданого у вересні 2012 року,
вартістю 25 857 780,92 грн., а також всього
обсягу газу, переданого у жовтні 2012
року вартістю 71 377 974,96 грн. та в
листопаді 2012 року вартістю 125 398 488,74
грн., що разом становить 222 634 244,62 грн.

При цьому, в частині оплати основного
боргу в сумі 222 634 244,62 грн. прострочення
відповідача відсутнє, у зв'язку з чим
колегія суддів погоджується з місцевим
господарським судом в тому, що в
частині позовних вимог про стягнення з
відповідача на користь позивача
штрафних та фінансових санкцій за
прострочення вказаної суми відповідно
до вимог ст. ст. 624, 625 Цивільного кодексу
України позов задоволенню не підлягає.

Натомість відповідач прострочив
оплату природного газу за серпень 2012
року вартістю 26 817 857,72 грн. та грудень 2012
року вартістю 189 834 938,35 грн. З вартості
природного газу за вересень 2012 року
відповідач допустив прострочення
оплати у розмірі 4 772 206,74 грн.

За розрахунками суду апеляційної
інстанції, які співпадають з
розрахунками місцевого господарського
суду, у позивача виникло право на
нарахування та стягнення з відповідача
2 759 989,20 грн. пені та 2 701 330,36 грн. 3% річних.

Згідно з ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу
України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського
кодексу України у разі якщо належні до
сплати штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора, суд
має право зменшити розмір санкцій. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

В п.3 ч.1 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

З вищенаведених правових норм
випливає, що вирішуючи, в тому числі й з
власної ініціативи, питання про
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання,
господарський суд повинен об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеню
виконання зобов'язання, причини
(причин) неналежного виконання або
невиконання зобов'язання, незначності
прострочення виконання, наслідків
порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо
(аналогічна правова позиція викладена
в п.3.17.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. „Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції").

Колегія суддів погоджується з місцевим
господарським судом в тому, що з
урахуванням встановленого розміру
простроченого зобов'язання та стану
його виконання на час розгляду справи,
відсутності даних про заподіяння
позивачу збитків, співрозмірності
належних до сплати відповідачем
штрафних санкцій і сумою прострочення,
інтересів сторін у забезпеченні
сталого функціонування
паливно-енергетичного комплексу, в
даному конкретному випадку можливо
зменшити розмір належної до стягнення
з відповідача на користь позивача пені
з 2 759 989,20 грн. до 275 998,92 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача інфляційних втрат
задоволенню не підлягають, оскільки
позивачем було визначено періоди
нарахування інфляційних втрат, коли
прострочення не існувало або індекс
інфляції був рівним чи менше 100%.

В ст. 4-2 Господарського процесуального
кодексу України визначено, що
правосуддя у господарських судах
здійснюється на засадах рівності всіх
учасників судового процесу перед
законом і судом. Дана норма
кореспондується зі ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, в якій закріплено, що сторони
користуються рівними процесуальними
правами.

Вказані положення означають, що закон
встановлює рівні можливості сторін і
гарантує їм право на захист своїх
інтересів. Принцип рівності учасників
судового процесу перед законом і судом
є важливим засобом захисту їх прав і
законних інтересів, що унеможливлює
будь-який тиск однієї сторони на іншу,
ущемлення будь-чиїх процесуальних
прав. Це дає змогу сторонам вчиняти
передбачені законодавством
процесуальні дії, реалізовувати надані
їм законом права і виконувати
покладені на них обов'язки.

У відповідності до ст. 4-3
Господарського процесуального кодексу
України, судочинство у господарських
судах здійснюється на засадах
змагальності. Сторони та інші особи,
які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Принцип змагальності тісно пов'язаний
з процесуальною рівністю сторін і
забезпечує повноту фактичного й
доказового матеріалу, наявність якого
є важливою умовою з'ясування обставин
справи. Відповідно до вказаного
принципу, особи, зацікавлені в
результаті справи, вправі відстоювати
свою правоту у спорі шляхом подання
доказів; участі в дослідженні доказів,
наданих іншими особами шляхом
висловлення своєї думки з усіх питань,
що підлягають розгляду у судовому
засіданні. Змагальність є різновидом
активності зацікавленої особи
(сторони). Особи, які беруть участь у
справі, вправі вільно розпоряджатися
своїми матеріальними і процесуальними
правами й активно впливати на процес з
метою захисту прав і охоронюваних
законом інтересів.

Сторонами не надано належних та
допустимих доказів на спростування
висновків місцевого господарського
суду.

Згідно зі ст. ст. 32-34 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору. Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності до ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

За результатами перегляду справи
апеляційний господарський суд дійшов
висновку про те, що рішення суду першої
інстанції прийнято з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а також з повним і всебічним
з'ясуванням обставин, які мають
значення для справи, тоді як доводи
апеляційних скарг не знайшли свого
підтвердження під час розгляду даної
справи, у зв'язку з чим підстави для
задоволення апеляційних скарг
відсутні.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційних скарг, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання покладаються на
позивача та відповідача (апелянтів).

Керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 77, 99, 102-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Публічного
акціонерного товариства „Національна
акціонерна компанія „Нафтогаз
України" та Публічного акціонерного
товариства „Київенерго" залишити без
задоволення, рішення Господарського
суду міста Києва від 28.01.2014р. у справі
№910/17608/13 - без змін.

2. Матеріали справи №910/17608/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановленому законом порядку та
строки.

Головуючий суддя
Л.П. Зубець

Судді
М.М. Новіков

А.І. Мартюк