КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2014 р. Справа№ 37/571

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Зеленіна В.О.

Синиці О.Ф.

За участю секретаря судового засідання
Волуйко Т.В.

представників сторін:

від позивача - не з'явилися;

від відповідача - Коцюба А.Є., дов.
б/н від 03.02.2014 року

розглянувши матеріали

апеляційної скарги Комунального
підприємства «ЖЕО-107» Голосіївської

районної у місті
Києві ради

на рішення Господарського суду
м. Києва

від 31.01.2011 р.

у справі № 37/571 (суддя -
Гавриловська І.О.)

за позовом Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
в особі

структурного
підрозділу «Енергозбут Київенерго»

до Комунального
підприємства «ЖЕО-107» Голосіївської

районної у місті
Києві ради

про стягнення 3 899 516,61 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду м. Києва
від 31.01.2011 року у справі №37/571 позов
задоволено частково. Стягнуто з
Комунального підприємства «ЖЕО-107»
Голосіївської районної у м. Києві ради
на користь Акціонерної
енергопостачальної компанії
«Київенерго» 2 932 452,87 грн. основного
боргу, 333 092,27 грн. інфляційних втрат, 109
477,31 грн. 3% річних, 22 070,19 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу. У позовних вимогах
про стягнення 57 078,80 грн. інфляційних
втрат, 269 837,42 грн. пені та 197 577,94 грн.
штрафу відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
місцевого господарського суду,
Комунальне підприємство «ЖЕО-107»
Голосіївської районної у місті Києві
ради звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення Господарського суду м. Києва
від 31.01.2011 року по справі № 37/571
скасувати в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 18.04.2011 року по
справі № 37/571 апеляційну скаргу
прийнято до провадження та призначено
справу до розгляду в складі колегії
суддів: головуючий суддя Ткаченко Б.О.,
судді: Лобань О.І., Федорчук Р.В.

16.05.2011 року у судовому засіданні
Публічне акціонерне товариство
«Київенерго» в особі структурного
підрозділу «Енергозбут Київенерго»
надало відзив на апеляційну скаргу, у
якому позивач просить у задоволенні
апеляційної скарги відмовити, а
оскаржуване судове рішення - залишити
без змін.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 15.06.2011 року
змінено позивача на його
правонаступника Публічне акціонерне
товариство «Київенерго» в особі
структурного підрозділу «Енергозбут
Київенерго», апеляційне провадження по
справі № 37/571 зупинено до розгляду
адміністративної справи №2а-1888/10 за
позовом ОСОБА_3 до Виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
Київського міського голови
Черновецького Леоніда Михайловича,
треті особи: Акціонерна
енергопостачальна компанія
«Київнерго», Відкрите акціонерне
товариство «Акціонерна компанія
«Київводоканал», Закрите акціонерне
товариство «Екостандарт», Національна
комісія регулювання електроенергетики
України, ОСОБА_5, про визнання дій
неправомірними, визнання розпоряджень
незаконними і нечинними з моменту
прийняття.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 10.02.2014 року
поновлено провадження по справі № 37/571
в складі судової колегії: головуючий
суддя Ткаченко Б.О., судді: Синиця О.Ф.,
Федорчук Р.В. та призначено до розгляду
в судовому засіданні на 12.03.2014 року.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 12.03.2014 року,
змінено склад судової колегії на
наступний - головуючий суддя Ткаченко
Б.О., судді: Зеленін В.О., Синиця О.Ф.

В судовому засіданні 12.03.2014 року по
справі оголошено перерву до 16.04.2014 року.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 16.04.2014 року
подовжено строк розгляду спору та
оголошено перерву до 14.05.2014 року.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що судом першої
інстанції було неповно з'ясовано
обставини, які мають значення для
справи, а також невірно застосовано
норми матеріального і процесуального
права, що призвело до прийняття
невірного рішення по суті спору.

Представник Комунального підприємства
«ЖЕО-107» Голосіївської районної у місті
Києві ради у поясненнях, наданих у
судовому засіданні, підтримав доводи,
викладені в його апеляційній скарзі,
просив суд рішення Господарського суду
м. Києва від 31.01.2011 року у справі №37/571
скасувати в повному обсязі.

Мотивуючи апеляційну скаргу
Комунальне підприємство «ЖЕО-107»
Голосіївської районної у місті Києві
ради зазначає, що виникнення боргів за
комунальні послуги, у тому числі і
теплову енергію, обумовлено різницею
між тарифами на теплопостачання і
реальними витратами на виготовлення
комунальної послуги. Вищезазначену
різницю повинна відшкодовувати
Київська міська державна
адміністрація відповідно до ч. 4 ст. 31
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» від 24.06.2004 року № 1875-ІV.

Представник Публічного акціонерного
товариства «Київенерго» в особі
структурного підрозділу «Енергозбут
Київенерго» у поясненнях, наданих у
судових засіданнях 12.03.2014 року та 16.04.2014
року, заперечував проти доводів
апелянта, викладених в апеляційній
скарзі, просив суд відмовити в
задоволенні скарги та залишити без
змін оскаржуване судове рішення
місцевого господарського суду як таке,
що прийняте з повним, всебічним та
об'єктивним з'ясуванням обставин, які
мають значення для справи, а також з
дотриманням норм процесуального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

01.11.2007 року між Акціонерною
енергопостачальною компанією
«Київенерго» в особі Структурного
підрозділу «Енергозбут Київенерго»
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Київенерго» в
особі структурного підрозділу
«Енергозбут Київенерго» (далі -
позивач, постачальник, ПАТ
«Київенерго») та Комунальним
підприємством «ЖЕО-107» Голосіївської
районної у м. Києві ради (далі -
відповідач, споживач, КП «ЖЕО-107») був
укладений договір на постачання
теплової енергії в гарячій воді № 1532102
(далі - Договір).

За умовами Договору постачальник
зобов'язується виробити та поставити
теплову енергію споживачу для потреб
опалення та гарячого водопостачання, а
споживач зобов'язується отримати її та
оплатити відповідно до умов,
викладених у даному договорі.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що при
виконанні його умов, а також при
вирішенні всіх питань, що необумовлені
цим договором, сторони зобов'язуються
керуватися тарифами, затвердженими
Київською міською державною
адміністрацією (КМДА), чинним
законодавством України, правилами
користування тепловою енергією,
нормативними актами з питань
користування, обліку та
взаєморозрахунків за енергоносії.

Згідно з п. 2.2.1 Договору, постачальник
зобов'язується безперебійно постачати
теплову енергію у вигляді гарячої води
на межу балансової належності із
споживачем (додатки 3, 4) для потреб
опалення - в період опалювального
сезону; для потреб опалення - в період
опалювального сезону; для гарячого
водопостачання - протягом року, згідно
з заявленими споживачем величинами
приєднаного теплового навантаження,
зазначеними в додатку 1 до даного
договору.

Відповідно до п. 2.3.1 Договору, споживач
зобов'язується дотримуватись
кількості споживання теплової енергії
за кожним параметром в обсягах, які
визначені у додатку 1, не допускаючи їх
перевищення; своєчасно оплачувати
вартість спожитої теплової енергії в
терміни та за тарифами, зазначеними у
додатку 2 до цього Договору.

Відповідно до п. 9 додатку № 2 до
Договору, споживач щомісячно з 12 по 15
число отримує в МВРТ-1 за адресою: м.
Київ, вул. Жилянська, 63 оформлену
постачальником платіжну
вимогу-доручення на суму, яка включає
загальну вартість теплової енергії
поточного місяця та кінцеве сальдо
розрахунків на початок поточного
місяця за мінусом суми фактично
сплаченої теплової енергії в поточному
місяці; табуляграму фактичного
споживання за попередній період та акт
звірки, який оформлює і повертає один
примірник постачальнику протягом двох
днів з моменту їх одержання.

Як вбачається з облікових карток,
загальна сума спожитої відповідачем
теплової енергії за період з 01.01.2009 року
до 01.10.2010 року становила 10 847 133,77 грн.

Звертаючись з позовом, ПАТ
«Київенерго» стверджує, що з його
сторони зобов'язання за договором №
1532102 від 01.11.2007 року були належним чином
виконані, тоді як відповідач свої
зобов'язання щодо оплати за спожиту
теплову енергію виконав частково на
суму 7 914 680,90 грн., у зв'язку з чим станом
на 01.10.2010 року у нього виникла
заборгованість у розмірі 2 932 452,87 грн.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 ЦК України
договір є однією з підстав виникнення
зобов'язань та є обов'язковим для
виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України та ст. 193
Господарського кодексу України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
- п. 1 ст. 530 ЦК України.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

З наданих суду доказів вбачається, що
позивач взяті на себе зобов'язання
виконав належним чином, зауважень щодо
відпуску теплової енергії від
відповідача не надходило, тоді як
відповідач у визначений Договором
строк оплату за спожиту теплову
енергію здійснив не повністю.

Доказів погашення заборгованості у
сумі 2 932 452,87 грн., на момент розгляду
судом першої інстанції спору,
матеріали справи не містять.

З огляду на вказане вище, судова
колегія погоджується з висновком
місцевого господарського суду про те,
що позовні вимоги в частині стягнення з
Комунального підприємства «ЖЕО-107»
Голосіївської районної у місті Києві
ради суми основного боргу за договором
№ 1532102 від 01.11.2007 року на постачання
теплової енергії у гарячій воді та
додатками до нього у розмірі 2 932 452,87
грн. визнаються судом такими, що
підлягають задоволенню.

Колегія суддів, стосовно доказів
часткового погашення заборгованості
наданих до суду апеляційної інстанції
зазначає, що згідно платіжних доручень
сплата відбулась після винесення судом
першої інстанції оскаржуваного
рішення. А отже, вказана сплата не може
бути підставою для скасування чи зміни
рішення суду першої інстанції,
оскільки на момент розгляду судом
першої інстанції даних доказів не
існувало.

Судова колегія звертає увагу, що
вказані докази сплати можуть бути
пред'явлені у виконавчому провадженні,
як добровільне погашення боргу.

Крім того, ПАТ «Київенерго» просить
стягнути з відповідача 390 171,07 грн.
інфляційної складової боргу та 109 477,31
грн. 3 % річних у зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем грошового
зобов'язання за Договором за період з
01.01.2009 року до 01.10.2010 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України, боржник який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Колегія суддів погоджується з
перерахунком місцевого господарського
суду інфляційних нарахувань, у
відповідності до якого підлягають
стягненню з відповідача інфляційні
нарахування за період з 01.02.2009 року до
01.10.2010 року у розмірі 333 092,27 грн.

Оскільки матеріалами справи
підтверджується прострочення
виконання відповідачем грошового
зобов'язання за Договором, то з нього,
на підставі статті 625 Цивільного
кодексу України, підлягають стягненню
109 477,31 грн. 3 % річних.

Крім того, ПАТ «Київенерго» також
просить суд стягнути з відповідача 269
837,42 грн. пені та 197 577,94 грн. - 7 % штрафу за
порушення грошового зобов'язання за
договором.

Підставою, яка породжує обов'язок
сплатити неустойку, є порушення
боржником зобов'язання, яке
визначається статтею 610 Цивільного
кодексу України, відповідно до якої
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу
України, учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Приписами ст. 549 Цивільного кодексу
України передбачено, що неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

У відповідності до ст. 230
Господарського кодексу України,
передбачено, зокрема, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлено, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочу
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, що передбачено ст. 3 даного Закону.

Згідно з п. 3.1 Договору, сторони несуть
відповідальність за невиконання своїх
обов'язків або неналежне їх виконання -
винна сторона сплачує іншій пеню в
розмірі __ % від суми договору за кожен
день невиконання або неналежного
виконання взятих обов'язків.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Оскільки позивачем пеня була
розрахована з порушенням ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України, а
також позивачем була застосована при
розрахунку пені подвійна облікова
ставка Національного банку України, що
є безпідставним, з огляду на
відсутність розміру пені у Договорі,
господарський суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог в
частині стягнення з відповідача пені в
розмірі 269 837,42 грн.

Щодо стягнення штрафу у розмірі 197 577,94
грн. (7 %) позивач посилався на те, що ПАТ
«Київенерго» належить до державного
сектору економіки, у зв'язку з чим за
порушення відповідачем взятого на себе
зобов'язання останній має відповідно
до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу
України сплатити позивачу пеню та
штраф у розмірі 7 % вартості товарів
(робіт, послуг), з яких допущено
прострочення.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського
кодексу України, у разі, якщо порушено
господарське зобов'язання, в якому хоча
б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектора економіки, або
порушення пов'язане з виконанням
державного контракту, або виконання
зобов'язання фінансується за рахунок
Державного бюджету України чи за
рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах:

- за порушення строків виконання
зобов'язання стягується пеня у розмірі
0,1 відсотка вартості товарів (робіт,
послуг), з яких допущено прострочення
виконання за кожний день прострочення,
а за прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості.

У відповідності до ч. 2 ст. 22
Господарського кодексу України,
суб'єктами господарювання державного
сектора економіки є суб'єкти, що діють
на основі лише державної власності, а
також суб'єкти, державна частка у
статутному фонді яких перевищує
п'ятдесят відсотків чи становить
величину, яка забезпечує державі право
вирішального впливу на господарську
діяльність цих суб'єктів.

Крім того, п. 4 ч. 3 Прикінцевих положень
Господарського кодексу України
Кабінету Міністрів України доручено
визначити суб'єктів господарювання, що
належать до державного сектору
економіки, відповідно до вимог цього
Кодексу.

Однак доказів того, що Кабінет
Міністрів визначив позивача як
суб'єкта господарювання державного
сектору економіки, на час розгляду
справи судом першої інстанції, суду не
надано.

Судова колегія погоджується з
висновком місцевого суду про те, що
підстави для стягнення з відповідача
на користь позивача штрафу у розмірі 197
577,94 грн. (7 %) відсутні.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини справи, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обставини, викладені в апеляційній
скарзі, не знайшли свого підтвердження
під час розгляду даної справи.

Зважаючи на вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
рішення Господарського суду міста
Києва від 31.01.2011 року у справі № 37/571
прийнято з повним та всебічним
дослідженням обставин, які мають
значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційна скарга відповідача
задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 32-34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «ЖЕО-107» Голосіївської
районної у м. Києві ради залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 31.01.2011р. у справі №
37/571 - залишити без змін.

2. Матеріали справи № 37/571
повернути до Господарського суду міста
Києва.

3. Постанова набирає законної сили
з моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
Б.О. Ткаченко

Судді
В.О. Зеленін

О.Ф. Синиця

Повний текст рішення складено 16.05.2014
року.