ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2014 р.Справа № 916/472/14

Господарський суд Одеської області у
складі :

судді
Никифорчука М.І.

при секретареві Ніколаєві
П.В.

за участю представників сторін :

від позивача: Бейгельзімер М.Г. за
довіреністю № 100214-1 від 10.02.2014р.;

від відповідача: Михайлов Л.О. за
довіреністю № від 21.01.2014р.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу:

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю „Пересувна
механізована колона №15";

до відповідача: Одеської національної
академії харчових технологій;

про стягнення 41 322,27 грн., -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Пересувна
механізована колона №15" (далі -
Позивач) звернулось до Одеської
національної академії харчових
технологій ( далі - Відповідач) із
позовом про стягнення 41322,27 грн.
посилаючись на наступне.

14.06.2013 р. між сторонами у справі
укладений договір послуг № РП-1206 (далі -
Договір), відповідно до п.1 якого
Виконавець (Позивач) зобов'язується
виконати, а замовник (Відповідач)
прийняти та оплатити послуги із
розробки робочого проекту
«Капітальний ремонт дахів корпусу «Е»,
приймальної комісії корпусу "А",
козирка внутрішнього двору корпусу
„А" Одеської національної академії
харчових технологій по вул. Канатній в
м. Одесі.

Відповідно до акту від 02 липня 2013 р.
здачі - приймання науково-технічної
продукції згідно договору № РП-1206 від
14.06.2013 р., складеного та посвідченого
обома сторонами договору, Виконавець
виконав, а Замовник прийняв виконану
роботу - науково- технічна продукція
відповідає умовам договору і
технічного завдання. До сплати за
виконані роботи - 37 938 грн.

Відповідно до п.4.1 Договору
відповідач мав здійснювати поетапну
оплату виконаних робіт протягом 3-х
банківських днів з дати підписання
акту, але цього не здійснив. Таким
чином, термін сплати за вказаним актом
сплинув 05.07.2013 р. Відтак сума
заборгованості відповідача становить
37 938 грн.

Згідно п. 5.4 Договору за
недотримання строків оплати наданих
послуг Замовник сплачує Виконавцю пеню
в розмірі 0,1 % від простроченої суми за
кожен день прострочення/запізнення.
Отже станом на 10.02.2014 р. розмір пені
складає 2598,49 грн.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України
відповідачеві нараховано 3% річних в
сумі 785,78 грн.

Відповідач з вимогами не згоден,
надав відзив у якому зазначив, зокрема,
що відповідач не отримав від позивача в
повному обсязі виконання робіт
(надання послуг). Також
зазначив, що немає акту
приймання-передачі виконаних пслуг,
який би підтверджував виконання
позивачем умов договору. При цьому
посилається на приписи п.1 ст. 49
Бюджетнго кодексу України від 08.07.2010 р.
№ 2456-IV.

На підставі викладеного у
відзиві на позов просить відмовити у
задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши та проаналізувавши надані
докази, вислухавши представників
сторін, проаналізувавши приписи
законодавства, що регулюють
правовідносини по даному спору,
господарський суд прийшов до
наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно
до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК
України, господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Відповідно до ст. 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких грунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Ці дані встановлюються
письмовими і речовими доказами.

Згідно із ст. 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинно
виконуватись відповідно до умов
договору, вимог Цивільного кодексу
України, інших актів цивільного
законодавства, а в разі відсутності
таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог.

Статтею 610 Цивільного кодексу
України визначено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
неналежне виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Приписами ст. 626 ЦК України
передбачено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав і обов'язків.
У відповідності до ст. 629 зазначеного
кодексу Договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію або
утриматись від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.173
Господарського кодексу України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
господарським кодексом України, в силу
якого один суб'єкт (зобов'язана сторона,
у тому числі боржник) зобов'язаний
вчинити певну дію господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором. Застосування
господарських санкцій до суб'єкта, який
порушив зобов'язання, не звільняє цього
суб'єкта від обов'язку виконати
зобов'язання в натурі, крім випадків,
коли інше передбачено законом або
договором, або управнена сторона
відмовилася від прийняття виконання
зобов'язання.

Згідно із абз. 1 ч.І ст. 530
Цивільного кодексу України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3 ст. 611 у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Як свідчать матеріали справи,
наведені позивачем обставини справи в
цілому підтверджуються наданими ним
доказами.

Так, акт від 02 липня 2013 р. здачі -
приймання науково-технічної продукції
згідно договору № РП-1206 від 14.06.2013 р.,
складений та посвідчений обома
сторонами Договору згідно п.4.1
Договору підтверджує, що Виконавець
виконав, а Замовник прийняв виконану
роботу - науково -технічна продукція
відповідає умовам договору і
технічного завдання. До сплати за
виконані роботи належить 37 938 грн.

Проаналізувавши вказаний акт, суд
приймає його до уваги як такий, що не
викликає сумніву.

Заперечення відповідача, що він
не отримав від позивача послуг по
договору судом відхиляються повністю
як такі, що суперечать матеріалам
справи, так як факт надання цих послуг
відповідачем підтверджується вказаним
актом, складеним та посвідченим обома
сторонами договору. Всі інші
заперечення відповідача на думку суду
свідчать про ухилення відповідача від
виконання зобов'язань по договору.

Перевіривши наданий позивачем
розрахунок сум стягнення суд приймає
його до уваги лише в частині
нарахування 3% річних.

Щодо нарахування пені в розмірі
0,1 % від простроченої суми суд зазначає
таке.

Пунктом 5.4 Договору за недотримання
строків оплати наданих послуг
Замовник сплачує Виконавцю пеню в
розмірі 0,1 % від простроченої суми за
кожен день прострочення/запізнення.

Предметом даного судового
розгляду є вимоги позивача про
стягнення з відповідача суми основног
боргу, пені та 3% річних від
простроченої суми відповідно до умов
Договору.

Відповідно до ч. 6 статті 231 ГК України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно з ч. 2 статті 343 ГК України
платник грошових коштів сплачує на
користь одержувача цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін, але не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Стаття 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
передбачає, що платники грошових
коштів сплачують на користь
одержувачів цих коштів за прострочку
платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
визначає, що розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та не
може перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Таким чином, договірні
правовідносини між платниками і
одержувачами грошових коштів щодо
відповідальності за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань
врегульовано Законом України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань".

Отже, яким би способом не
визначався в договорі розмір пені, він
не може перевищувати той розмір, який
установлено законом як граничний,
тобто за прострочення платежу за
договором може бути стягнуто лише пеню,
сума якої не перевищує ту, що обчислено
на підставі подвійної облікової ставки
Національного банку України.
(Постанова Верхового Суду України від 24
жовтня 2011 р. Справа № 25/187, постанова
Вищого господарського суду України від
21 квітня 2011 року у справі № 9/107).

Таким чином, розмір пені не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України.

Судом здійснений перерахунок
пені в розмірі подвійної облікової
ставки Національного банку України на
вказану суму боргу за період
прострочення з 05.07.2013 р. по 05.01.2014 р. - за
184 дні в сумі 2525,74 грн. (розрахунок у
матеріалах справи).

Таким чином, вимоги позивача в
частині стягнення пені підлягають
задоволенню частково.

Також, суд відмовляє у
задоволенні клопотання відповідача
про заміну первісного відповідача
належним відповідачем.

Підсумовуючи викладене
господарський суд вважає вимоги
позивача доведеними вищенаведеними
доказами. При цьому, позов підлягає
задоволенню частково з урахуванням
розміру перерахованої суми пені.

Відповідно до ст. 44, 49 ГПК України
при задоволенні позову судові витрати
покладаються на сторони пропорційно
розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст.32,33,43, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги товариства з
обмеженою відповідальністю
„Пересувна механізована колона №15" -
задовольнити частково.

Стягнути з Одеської національної
академії харчових технологій (65039, м.
Одеса, вул. Канатна, 112, )
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю „Пересувна
механізована колона №15" (68500, Одеська
область, смт. Тарутине, вул. Красна, 212,
): суму основного боргу в
розмірі 37 938 (тридцять сім тисяч
дев'ятсот тридцять вісім) грн., пені в
розмірі - 2525 (дві тисячі п'ятсот
двадцять п'ять) грн. 74 коп., 3% річних в
сумі 785 (сімсот вісімдесят п'ять) грн. 78
коп. та судовий збір в сумі 1823 (одна
тисяча вісімсот двадцять три) грн. 78
коп.

В решті позову - відмовити.

Повний текст рішення складено і
підписано 02.06.2014р.

Суддя
Никифорчук
М.І.