ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2014 р.
Справа № 911/783/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Саванчук С.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Комунального підприємства
комунальне підрядне спеціалізоване
підприємство
будівельно-електромонтажних робіт,

03680, м. Київ, вул. Машинобудівна, 38

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мостобудівельний
загін № 112",

07400, Київська обл., м. Бровари, вул.
Щолківська, 2

про стягнення 137 798,00 грн.

за участю представників:

позивача - 1) Сапронова М.І. (довіреність
від 12.07.2012, б/н);

2) Абакумов О.В. (директор, наказ від
04.07.2012 № 50-к).

відповідача - Пегза К.К. (довіреність
від 18.09.2012 № 729).

Обставини справи:

До господарського суду Київської
області надійшла позовна заява
Комунального підприємства комунальне
підрядне спеціалізоване підприємство
будівельно-електромонтажних робіт
(далі - позивач) до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Мостобудівельний загін № 112" (далі -
відповідач) про стягнення 137 798,00 грн., з
яких: 123 674,21 грн. основного боргу, 4 747,06
грн. 3 % річних та 9 376,94 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані
невиконанням відповідачем грошових
зобов'язань за договором субпідряду
від 15.01.2008 № 4.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 12.03.2014 порушено провадження
у справі, розгляд справи призначено на
20.03.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 4956/14
від 19.03.2014) надійшло клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи у зв'язку з неможливістю
забезпечити участі представника у
судовому засіданні.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 4957/14
від 19.03.2014) відповідачем подано
документи на виконання вимог ухвали
суду від 11.03.2014.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 20.03.2014 розгляд справи
відкладено на 29.04.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 5293/14
від 24.03.2014) відповідачем подано
клопотання про застосування строку
позовної давності до позовної вимоги
про стягнення пені.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 7723/14
від 24.04.2014) надійшло клопотання
відповідача про відкладення розгляду
справи у зв'язку з неможливістю
забезпечити участі представника у
судовому засіданні.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 7874/14
від 28.04.2014) позивачем подано документи
на виконання вимог ухвали суду від
11.03.2014.

У судовому засіданні 29.04.2014
представником позивача подано
письмове клопотання про продовження
строку вирішення спору.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 29.04.2014 продовжено строк
вирішення спору на п'ятнадцять днів.

У судове засідання 29.04.2014 представник
відповідача не з'явився, розгляд справи
відкладено на 13.05.2014.

Через канцелярію господарського суду
Київської області (вх. № 7400/14 від
22.04.2014) позивачем подано додаткові
докази, необхідні для вирішення спору,
вказані докази долучено до матеріалів
справи.

У судовому засіданні 13.05.2014
представники позивача підтримали
позовні вимоги повністю, представник
відповідача суму основного боргу
визнав та заявив про застосування
наслідків спливу позовної давності до
позовної вимоги про стягнення пені.

Відповідно до статті 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 13.05.2014 оголошено
вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутніх у
судовому засіданні представників
сторін, дослідивши докази та оцінивши
їх в сукупності, суд -

встановив:

Між Комунальним підприємством
комунальне підрядне спеціалізоване
підприємство
будівельно-електромонтажних робіт
(далі - субпідрядник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Мостобудівельний загін № 112" (далі -
підрядник) укладено договір від 15.01.2008
№ 4 (далі - Договір), відповідно до умов
якого, підрядник доручає, а
субпідрядник зобов'язується в порядку
та на умовах, визначених цим Договором
виконати на свій ризик власними і
залученими силами, використовуючи
власні матеріали, а підрядник прийняти
й оплатити електромонтажні роботи по
влаштуванню зовнішнього освітлення та
прокладці кабельних ліній 0,4 кВ та 10 кВ,
згідно проекту по об'єкту та відповідно
до проектно-кошторисної документації
(пункт 1.1. Договору).

Відповідно до пункту 2.1. Договору,
договірна ціна робіт - динамічна та
орієнтовно складає 4 400 000,00 грн., у
тому числі ПДВ. Договірна ціна
визначена Додатком № 1, який є
невід'ємною частиною Договору.
Остаточна кошторисна вартість робіт за
цим Договором визначатиметься як
сукупність вартості робіт, які будуть
вказані в актах прийому-здачі
виконаних робіт.

Згідно з пунктом 2.5. Договору, підрядник
здійснює щомісячні платежі за виконані
роботи субпідряднику протягом п'яти
банківських днів на підставі актів
приймання виконаних підрядних робіт
(типова форма КБ-2в) та довідки про
вартість виконаних підрядних робіт
(типова форма КБ-3).

Договір вступає в силу з моменту його
підписання сторонами і діє до повного
виконання робіт, а в частині
розрахунків - до повного виконання
взятих на себе зобов'язань сторонами
(пункт 3.1. Договору).

На підтвердження виконання робіт за
Договором позивачем надано в матеріали
справи копії актів приймання виконаних
будівельних робіт за березень 2011 року
від 31.03.2011 № 1, № 2, № 3, № 4 (типова
форма КБ-2в) на суму 125 638,80 грн. та
довідки про вартість виконаних
підрядних робіт за березень 2011 року від
31.03.2011 (типова форма № КБ-3) на суму 125 638,80
грн., що підписані уповноваженими
представниками та скріплені
відбитками печаток обох сторін.

Позивачем стверджується, що
відповідачем грошове зобов'язання за
Договором з оплати робіт, що виконані
позивачем та прийняті відповідачем,
виконано лише частково та заявлено до
стягнення решту вартості робіт.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, з урахуванням
всіх обставин справи в їх сукупності та
враховуючи їх взаємний зв'язок, суд
дійшов висновку про те, що вказана
позовна вимога підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу
України визначено, що однією з підстав
виникнення цивільних прав та
обов'язків є договір.

Зі змісту Договору вбачається, що він
за правовою природою є договором
підряду, а, відтак, правовідносини, які
виникли у зв'язку з його виконанням
регулюються положеннями глави 61
Цивільного кодексу України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 837
Цивільного кодексу України за
договором підряду одна сторона
(підрядник) зобов'язується на свій
ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу. Договір
підряду може укладатися на
виготовлення, обробку, переробку,
ремонт речі або на виконання іншої
роботи з переданням її результату
замовникові. Відповідно до частини 1
статті 846 Цивільного кодексу України
строки виконання роботи або її окремих
етапів встановлюються у договорі
підряду. Згідно з частиною 1 статті 843
Цивільного кодексу України у договорі
підряду визначається ціна роботи або
способи її визначення.

Згідно з частиною 4 статті 882 Цивільного
кодексу України передання робіт
підрядником і прийняття їх замовником
оформляється актом, підписаним обома
сторонами. У разі відмови однієї з
сторін від підписання акта, про це
вказується в акті і він підписується
другою стороною.

Акт приймання виконаних підрядних
робіт (типова форма № КБ-2в, що
затверджена наказом Державного
комітету статистики України та
Державного комітету з будівництва та
архітектури від 21.06.2002 № 237/5) - документ
первинного обліку, який складається
щомісячно для визначення вартості та
обсягів виконаних
будівельно-монтажних, ремонтних та
інших підрядних робіт і є основою для
складання довідки про вартість
виконаних підрядних робіт та витрат
(типова форма № КБ-3, що затверджена
наказом Державного комітету
статистики України та Державного
комітету з будівництва та архітектури
від 21.06.2002 № 237/5).

Відповідно до статті 853 Цивільного
кодексу України замовник зобов'язаний
прийняти роботу, виконану підрядником
відповідно до договору підряду,
оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви,
він втрачає право у подальшому
посилатися на ці відступи від умов
договору або недоліки у виконаній
роботі.

Замовник, який прийняв роботу без
перевірки, позбавляється права
посилатися на недоліки роботи, які
могли бути встановлені при звичайному
способі її прийняття (явні недоліки).

Якщо після прийняття роботи замовник
виявив відступи від умов договору
підряду або інші недоліки, які не могли
бути встановлені при звичайному
способі її прийняття (приховані
недоліки), у тому числі такі, що були
умисно приховані підрядником, він
зобов'язаний негайно повідомити про це
підрядника.

Відтак, позивач на виконання умов
Договору виконав роботи на суму 125 638,80
грн., а відповідач прийняв вказані
роботи без зауважень.

Натомість, відповідач зобов'язання за
Договором виконував неналежним чином,
виконані підрядні роботи за березень
2011 року оплатив частково. У відповідача
наявна заборгованість перед позивачем
за спірним Договором у розмірі 123 674,21
грн.

На підтвердження вказаних обставин
позивачем надано в матеріали справи
довідки банківських установ від 17.04.2014
№ 47/81-160 та від 17.04.2014 № 39/348. У зв'язку з
тим, що зазначені довідки підписані
уповноваженими особами банківських
установ та скріплені відбитками їх
печаток, судом оцінено їх як належні та
допустимі докази наявності у
відповідача заборгованості за спірний
період.

Позивачем на адресу відповідача
направлено лист від 01.03.2012 № 27 з вимогою
виконати свої зобов'язання за
Договором.

Листом від 16.03.2012 № 199 відповідачем
визнано заборгованість за спірним
Договором у розмірі 154 000,00 грн. та
запропоновано графік погашення
заборгованості до 30.06.2012. Проте, станом
на дату подання позовної заяви
заборгованість за спірним Договором
відповідачем не сплачена.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення спору на
підставі доказів у справі. Зокрема,
відповідно до частини 2 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України - на підставі письмових доказів
та пояснень представників сторін.
Згідно із частиною 1 статті 36
Господарського процесуального кодексу
України письмовими доказами є
документи і матеріали, які містять дані
про обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до статей 32, 34, 36
Господарського процесуального кодексу
України, господарським судом взято до
уваги у якості письмових доказів:
зазначені вище акти (типової форми
КБ-2в) та довідку (типової форми КБ-3) за
березень 2011 року - у якості письмових
доказів виконання робіт позивачем,
прийняття робіт уповноваженою особою
відповідача та визначення сторонами їх
вартості; довідки з банківських
установ - як докази для встановлення
сум, що перераховані відповідачем
позивачу за Договором й, відповідно,
наявності заборгованості.

Частиною 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 Цивільного
кодексу України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною 1 статті 530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Згідно з частиною 1 статті 625
Цивільного кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовна вимога про
стягнення 123 674,21 грн. основного боргу є
доведеною, обґрунтованою, відповідачем
не спростованою, а відтак, підлягає
задоволенню.

Окрім того, у зв'язку з простроченням
відповідачем виконання грошового
зобов'язання, позивач на підставі
статті 625 Цивільного кодексу України
заявляє до стягнення 3% річних у розмірі
4 747,06 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625
Цивільного кодексу України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

З метою всебічного, повного та
об'єктивного розгляду обставин справи
судом перевірено розрахунок 3% річних,
що поданий позивачем, та встановлено
правильність його нарахування.

Відтак, позовна вимога про стягнення 3 %
річних підлягає задоволенню в повному
обсязі - 4 747,06 грн.

Крім того, позивач, на підставі
Договору, заявляє до стягнення з
відповідача пеню у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України за кожен день прострочення
платежу, яка за розрахунком позивача
складає 9 376,94 грн.

Відповідно до статті 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання,
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 4 статті 231 Господарського
кодексу України встановлено, що у разі,
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до частини 6 статті 231
Господарського кодексу України
штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Відповідно до пункту 5.3. Договору, у
разі порушення термінів оплати робіт,
виконаних за цим Договором, підрядник
зобов'язаний сплатити на користь
субпідрядника пеню у розмірі 0,5 % від
простроченої суми, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до розрахунку суми пені,
який додано до позовної заяви, вимога
про стягнення пені заявлена позивачем
за період з 04.08.2012 до 04.02.3013. Судом
встановлено, що позивач неправильно
визначив період нарахування пені, з
наступних підстав.

Згідно з пунктом 2.5. Договору, підрядник
здійснює щомісячні платежі за виконані
роботи субпідряднику протягом п'яти
банківських днів на підставі актів
приймання виконаних підрядних робіт
(типова форма КБ-2в) та довідки про
вартість виконаних підрядних робіт
(типова форма КБ-3).

Додані до матеріалів справи акти
приймання виконаних підрядних робіт
(типова форма КБ-2в) та довідка про
вартість виконаних підрядних робіт
(типова форма КБ-3) підписані сторонами
31.03.2011.

Частиною 6 статті 232 Господарського
кодексу України передбачено, що
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України
передбачено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм,
початком для нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання буде день, наступний за
днем, коли воно мало бути виконано.
Нарахування санкцій триває протягом
шести місяців. Проте, законом або
договором можуть бути передбачені інші
умови нарахування.

За результатами аналізу Договору,
судом встановлено, що сторонами не
погоджено інші умови нарахування пені,
ніж ті, що передбачено законом,
відповідно до частини 6 статті 232
Господарського кодексу України.
Відтак, у позивача відстутні правові
підстави для зміни періоду нарахування
пені.

Аналогічну правову позицію викладено у
постанові Верховного Суду України від
04.12.2012 у справі № 17/034-11.

Відповідно до частини 1 статті 111-28
Господарського процесуального кодексу
України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішеннями Верховного
Суду України.

Відтак, з урахуванням пункту 2.5.
Договору, судом встановлено правильний
період нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання - з
08.04.2011 до 08.10.2011. Вказаний період не
відповідає тому періоду, стягнення
пені за який заявлено позивачем.

З урахуванням вищезазначеного та
відсутністю підстав у суду для виходу
за межі позовних вимог, позовна вимога
про стягнення пені у розмірі 9 376,94 грн.
задоволенню не підлягає.

Відповідачем подано заяву про
застосування наслідків спливу
позовної давності до позовної вимоги
про стягнення пені.

За результатами розгляду вказаної
заяви, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 258 Цивільного
кодексу України для окремих видів
вимог законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність: скорочена
або більш тривала порівняно із
загальною позовною давністю. Позовна
давність в один рік застосовується,
зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Стаття 260 Цивільного кодексу України
передбачає, що позовна давність
обчислюється за загальними правилами
визначення строків, встановленими
статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок
обчислення позовної давності не може
бути змінений за домовленістю сторін.
Стаття 261 Цивільного кодексу України
передбачає, що перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Проте, судом на підставі досліджених у
судовому засіданні доказів
установлено про відсутність підстав
для задоволення позовної вимоги про
стягнення пені, а, відтак, рішення про
відмову в задоволенні позовної вимоги
про стягнення пені має ухвалюватись
саме з цих підстав, а не через пропуск
строку давності, у свою чергу, відмова у
задоволенні позовної вимоги про
стягнення пені саме з підстав пропуску
позовної давності можлива лише у разі
встановлення обґрунтованості вказаної
позовної вимоги.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні
позовної вимоги про стягнення пені, з
огляду на її необґрунтованість, суд не
застосовує позовну давність та
наслідки її спливу, підстави для
задоволення клопотання відповідача
про застосування позовної давності
відсутні.

При вирішення питання про застосування
строків позовної давності, судом
враховано правову позицію, викладену у
підпункті 2.2. пункту 2. постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» про те, що перш
ніж застосовувати позовну давність,
господарський суд повинен з'ясувати та
зазначити в судовому рішенні, чи
порушене право або охоронюваний
законом інтерес позивача, за захистом
якого той звернувся до суду. У разі коли
такі право чи інтерес не порушені, суд
відмовляє в позові з підстав його
необґрунтованості. І лише якщо буде
встановлено, що право або охоронюваний
законом інтерес особи дійсно порушені,
але позовна давність спливла і про це
зроблено заяву іншою стороною у справі,
суд відмовляє в позові у зв'язку зі
спливом позовної давності - за
відсутності наведених позивачем
поважних причин її пропущення.

На підставі аналізу вищезазначених
норм чинного законодавства,
дослідження матеріалів та всебічного
розгляду всіх обставин справи,
господарський суд дійшов висновку, що
позовні вимоги в частині стягнення 123
674,21 грн. основного боргу та 4 747,06 грн. 3 %
річних є доведеними, обґрунтованими,
відповідачем не спростованими, а,
відтак, підлягають задоволенню.
Позовна вимога в частині стягнення 9
379,94 грн. пені задоволенню не підлягає.

У зв'язку з тим, що спір виник внаслідок
неправильних дій відповідача,
відшкодування судового збору,
сплаченого позивачем у розмірі 2 755,97
грн., відповідно до частини 2 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладається на
відповідача.

Керуючись статтями 4, 32, 33, 34, 36, 43, 49,
82 - 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Мостобудівельний
загін № 112" (07400, Київська обл., м.
Бровари, вул. Щолківська, 2, ) на користь Комунального
підприємства комунальне підрядне
спеціалізоване підприємство
будівельно-електромонтажних робіт (03680,
м. Київ, вул. Машинобудівна, 38, ) 123 674 (сто двадцять три
тисячі шістсот сімдесят чотири) грн. 21
коп. основної заборгованості, 4 747
(чотири тисячі сімсот сорок сім) 06 коп. 3
% річних та 2 755 (дві тисячі сімсот
п'ятдесят п'ять) грн. 97 коп. судового
збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його належного оформлення і підписання
та може бути оскаржено в апеляційному
порядку.

Повне рішення складено 19.05.2014.

Суддя
С.О. Саванчук