КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2014 р. Справа№ 910/23502/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

секретар Джужа Р.Є.

за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Красюк Н.І.
(представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Дубровицької
міської ради

на рішення господарського суду міста
Києва

від 22.01.2014 р. у справі №910/23502/13 (суддя
Любченко М.О.)

за позовом Дубровицької міської ради

до Публічного акціонерного товариства
"Укрнафта"

про внесення змін до договору оренди
земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Дубровицька міська рада звернулась до
господарського суду міста Києва із
позовом до Публічного акціонерного
товариства "Укрнафта" про внесення змін
до договору оренди земельної ділянки
площею 0,4605 га, що розташована на
території Дубровицької міської ради в
межах населеного пункту м. Дубровиця по
вул. Воробинській, 185-б для
обслуговування автозаправної станції
терміном на 49 років від 10.04.2009р.,
укладеного між Дубровицькою міською
радою та Відкритим акціонерним
товариством "Укрнафта", нотаріально
посвідченого ОСОБА_1, приватним
нотаріусом Дубровицького районного
нотаріального округу Рівненської
області 10.04.2009р., зареєстрованого в
реєстрі за №2398 та зареєстрованого
рівненською регіональною філією
Державного підприємства "Центр
державного земельного кадастру при
Деркомземі України", про що зроблено
запис від 10.04.2009р. за №3, шляхом
викладення пунктів 5 та 9 в наступній
редакції:

- пункт 5 "Нормативно грошова оцінка
земельної ділянки становить 1 041 927,30
грн.".

- пункт 9 "Орендна плата вноситься
орендарем у грошовій формі в розмірі 12
(дванадцяти) відсотків від нормативної
грошової оцінки орендованої земельної
ділянки і становить 125 031,28 грн. в рік
на р/р №0129 банк ГУДКУ в
Рівненській області, код ЗКПО 23309415, МФО
833017, код платежу 13050200 одержувач -
місцевий бюджет. У випадку зміни
нормативної грошової оцінки земель м.
Дубровиця розмір орендної плати
переглядається шляхом укладання
додаткової угоди.".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
договір б/н від 10.04.2009р. оренди
земельної ділянки, який укладено з
відповідачем, підлягає приведенню у
відповідність до вимог чинного
законодавства в частині визначення
розміру орендної плати, у зв'язку з
прийняттям Дубровицькою радою рішення
№48 "Про затвердження технічної
документації з нормативної грошової
оцінки земель м. Дубровиця" від 30.12.2010 р.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 22.01.2014 р. у справі №911/23502/13
відмовлено у задоволенні позову
Дубровицької міської ради.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду, позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 22.01.2014 р. у справі
№910/23502/13 та прийняти нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Підставою для скасування рішення суду
скаржник зазначив неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд визнав
встановленими, а також порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 р.
прийнято апеляційну скаргу
Дубровицької міської ради на рішення
господарського суду міста Києва від
22.01.2014 р. у справі №910/23502/13 до
провадження; розгляд апеляційної
скарги призначено на 20.03.2014 року.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду змінено склад
колегії суддів.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції 20.03.2014 р. представник
позивача підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі, просив її
задовольнити, скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
22.01.2014 р. у справі №910/23502/13 та прийняти
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник відповідача
заперечував проти доводів, викладених
в апеляційній скарзі, просив залишити
її без задоволення, рішення
господарського суду міста Києва від
22.01.2014 р. у справі №910/23502/13 - без змін,
вважаючи оскаржуване рішення законним
та обґрунтованим.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції 20.03.2014 р., відповідно до ст. 77
ГПК України, було оголошено перерву до
22.04.2014 р.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 22.04.2014 р.
розгляд справи №910/23502/13 відкладено на
15.05.2014 р.

15.05.2014 р. через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшло клопотання про розгляд справи
у відсутність його представника.

В судове засідання апеляційної
інстанції представник позивача не
з'явився.

Оскільки явка представників сторін у
судове засідання не була визнана судом
обов'язковою, а також зважаючи на
наявні в матеріалах справи докази
належного повідомлення сторін про
місце, дату та час судового розгляду,
апеляційний суд визнав можливим
розглядати справу у відсутність
представника позивача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, Київський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

10.04.2009р. між Дубровицькою міською радою
(орендодавець) та Відкритим
акціонерним товариством "Укрнафта"
(орендар), на підставі рішення №511 від
23.05.2008р. Дубровицької міської ради,
було укладено договір оренди земельної
ділянки, за змістом п.1 якого
орендодавець надає, а орендар приймає в
строкове платне користування земельну
ділянку загальною площею 0,46005 гектара,
що розташована на території
Дубровицької міської ради в межах
населеного пункту м. Добровиця по
вул.Воробинська, 185-б, для
обслуговування автозаправної станції.

Земельні відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею
регулюються Конституцією України,
Земельним кодексом України, а також
прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.

Згідно із ст.ст.13, 41 Конституції України
передбачено, що від імені українського
народу права власника, зокрема, на
землю здійснюють органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
Конституцією України.

Відповідно до ст.ст.142, 143 Основного
Закону України до матеріальної основи
органів місцевого самоврядування,
крім інших об'єктів, належить земля,
управління якою здійснюють
територіальні громади через органи
самоврядування в межах їх повноважень
шляхом прийняття рішень.

За змістом ст.12 Земельного кодексу
України до повноважень сільських,
селищних, міських рад у галузі
земельних відносин, належить
розпорядження землями територіальних
громад; надання земельних ділянок у
користування із земель комунальної
власності відповідно до цього Кодексу.

Статтею 116 Земельного кодексу України
(в редакції, яка діяла на момент
прийняття рішення відповідача)
визначено, що громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

В силу ч.1 ст.124 вказаного Кодексу
України передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній
або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки.

Згідно із ч.2 ст.126 Земельного кодексу
України право оренди землі
оформляється договором, який
реєструється відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.93 Земельного
кодексу України та ст.1 Закону України
"Про оренду землі" право оренди
земельної ділянки - це засноване на
договорі строкове платне володіння і
користування земельною ділянкою,
необхідною орендареві для провадження
підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 13 Закону України "Про оренду
землі" встановлено, що договір оренди
землі - це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

Відповідно до ст.ст.18, 20 Закону України
"Про оренду землі" (у відповідній
редакції) договір оренди землі набирає
чинності після його державної
реєстрації. Укладений договір оренди
землі підлягає державній реєстрації.
Державна реєстрація договорів оренди
землі проводиться у порядку,
встановленому законом.

Згідно з ч.2 ст.125 Земельного кодексу
України (в редакції, яка була чинною на
момент укладання договору оренди)
право на оренду земельної ділянки
виникає після укладення договору
оренди і його державної реєстрації.

Відповідно до п.п. 3, 4 Порядку державної
реєстрації договорів, що затверджений
Постановою №2073 від 25.12.1998р. Кабінету
Міністрів України, який діяв на момент
проведення державної реєстрації
договору від 10.04.2009р., державна
реєстрація договорів оренди
проводиться виконавчим комітетом
сільської, селищної та міської ради,
Київською та Севастопольською
міськими державними адміністраціями
за місцем розташування земельної
ділянки. Забезпечення реєстрації
договорів оренди покладається на
відповідні державні органи земельних
ресурсів: районні відділи земельних
ресурсів; управління (відділи)
земельних ресурсів у містах обласного
і районного підпорядкування; Київське
і Севастопольське міське управління
земельних ресурсів. Факт державної
реєстрації засвідчується у 10-денний
термін гербовою печаткою та підписом
голови відповідної ради, Київської,
Севастопольської міської державної
адміністрації або уповноваженої ними
посадової особи.

Договір оренди земельної ділянки від
10.04.2009р. було зареєстровано 10.04.2009р.
Рівненською регіональною філією
Державного підприємства "Центр
державного земельного кадастру при
Держкомземі України" за №3,
скріплено підписом голови та печаткою
Дубровицької міської ради, а земельну
ділянку передано Відкритому
акціонерному товариству "Укрнафта" за
актом приймання-передачі від 10.04.2009р.,
що підписаний між позивачем та
відповідачем.

Відповідно до п.п. 3, 4 укладеного між
сторонами правочину, на вказаній
земельній ділянці знаходиться об'єкт
нерухомого майна - АЗС з асфальтованими
заїздами, ціновим пілоном, дорожніми
знаками та іншими об'єктами,
необхідними для функціонування та
обслуговування АЗС. Категорія даної
земельної ділянки - землі
промисловості, транспорту, зв'язку,
енергетики, оборони та іншого
призначення.

В силу п.9 договору оренди б/н від
10.04.2009р. за оренду земельної ділянки
орендар сплачує орендодавцеві орендну
плату виключно у грошовій формі. Розмір
орендної плати в рік складає 24038,10 грн.,
що становить 12% від нормативної
грошової оцінки земельної ділянки.
Річна орендна плата не може бути меншою
за розмір земельного податку, що
встановлюється чинним законодавством
України.

Згідно з п.5 договору, нормативна
грошова оцінка земельної ділянки на
момент укладення цього договору
становила 200317,50 грн.

30.12.2010р. Дубровицькою міською радою
було прийнято рішення №48 "Про
затвердження технічної документації з
нормативної грошової оцінки земель м.
Дубровиця", відповідно до якого було
затверджено технічну документацію з
нормативної грошової оцінки земель
міста Дубровиця Дубровицького району
Рівненської області та визначено
базову вартість земель міста з 1кв.м у
розмірі 71,33 грн.

На виконання встановленого ст.188
Господарського кодексу України та
укладеним між сторонами правочином
порядку внесення змін до договору,
листом №09-226 від 22.03.2012р., до якого було
додано проект додаткової угоди,
позивачем було повідомлено
відповідача про необхідність внесення
змін договору б/н від 10.04.2009р. оренди
земельної ділянки в частині розміру
орендної плати. Як на підставу для
внесення змін до договору оренди,
позивач посилався на рішення №48 від
30.12.2010р. Дубровицької міської ради "Про
затвердження технічної документації з
нормативної грошової оцінки земель
м.Дубровиця".

Проте, відповідачем вказану додаткову
угоду підписано не було, що стало
підставою для звернення позивача до
суду з даним позовом.

Відповідно до ст.651 Цивільного кодексу
України, зміна договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 654 Цивільного кодексу України
встановлено, що зміна або розірвання
договору вчиняється в такій самій
формі, що й договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту. Жодних
звичаїв ділового обороту, які б
передбачали іншу форму внесення змін
до договору сторонами суду не
повідомлено.

Згідно зі ст.188 Господарського кодексу
України, зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні за договором. Сторона договору,
яка одержала пропозицію про зміну чи
розірвання договору, у двадцятиденний
строк після одержання пропозиції
повідомляє другу сторону про
результати її розгляду. У разі якщо
сторони не досягли згоди щодо зміни
(розірвання) договору або у разі
неодержання відповіді у встановлений
строк з урахуванням часу поштового
обігу, заінтересована сторона має
право передати спір на вирішення суду.
Якщо судовим рішенням договір змінено
або розірвано, договір вважається
зміненим або розірваним з дня набрання
чинності даним рішенням, якщо іншого
строку набрання чинності не
встановлено за рішенням суду.

Відповідно до ст.30 Закону України "Про
оренду землі" зміна умов договору
оренди землі здійснюється за взаємною
згодою сторін. У разі недосягнення
згоди щодо зміни умов договору оренди
землі спір вирішується в судовому
порядку.

Виходячи зі змісту ч.ч.1, 2 ст.632
Цивільного кодексу України ціна в
договорі встановлюється за
домовленістю сторін. У випадках,
встановлених законом, застосовуються
ціни (тарифи, ставки тощо), які
встановлюються або регулюються
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування. Зміна ціни після
укладення договору допускається лише у
випадках і на умовах, встановлених
договором або законом.

Орендна плата за землю - це платіж, який
орендар вносить орендодавцеві за
користування земельною ділянкою (ч.1
ст.21 Закону України "Про оренду землі").

Законом України №309-VI від 03.06.2008р. "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України" були внесені зміни до
ч.ч.4, 5 ст.21 Закону України "Про оренду
землі", відповідно до яких річна
орендна плата за земельні ділянки, які
перебувають у державній або
комунальній власності, надходить до
відповідних бюджетів, розподіляється і
використовується відповідно до закону
і не може бути меншою: для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється Законом України "Про
плату за землю"; для інших категорій
земель - трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
Законом України "Про плату за землю".
Річна орендна плата за земельні
ділянки, які перебувають у державній
або комунальній власності, не може
перевищувати 12 відсотків їх
нормативної грошової оцінки. При цьому
у разі визначення орендаря на
конкурентних засадах може бути
встановлений більший розмір орендної
плати, ніж зазначений у цій частині.

У зв'язку із введенням в дію з 01.01.2011р.
Податкового кодексу України Закон
України "Про плату за землю" втратив
чинність (ч.2 прикінцевих положень
Податкового кодексу України).

Статтею 288 Податкового кодексу України
встановлено, що підставою для
нарахування орендної плати за земельну
ділянку є договір оренди такої
земельної ділянки. Розмір орендної
плати встановлюється в договорі
оренди, але річна сума платежу не може
бути меншою: для земель
сільськогосподарського призначення -
розміру земельного податку, що
встановлюється цим розділом; для інших
категорій земель - трикратного розміру
земельного податку, що встановлюється
цим розділом, та не може перевищувати:
для земельних ділянок, наданих для
розміщення, будівництва,
обслуговування та експлуатації
об'єктів енергетики, які виробляють
електричну енергію з відновлюваних
джерел енергії, включаючи технологічну
інфраструктуру таких об'єктів
(виробничі приміщення, бази,
розподільчі пункти (пристрої),
електричні підстанції, електричні
мережі), - 3 відсотки нормативної
грошової оцінки; для земельних ділянок,
які перебувають у державній або
комунальній власності та надані для
будівництва та/або експлуатації
аеродромів - чотирикратний розмір
земельного податку, що встановлюється
цим розділом; для інших земельних
ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків
нормативної грошової оцінки.

Відповідно до ст.274 Податкового кодексу
України ставка податку за земельні
ділянки, нормативну грошову оцінку
яких проведено, встановлюється у
розмірі 1 відсотка від їх нормативної
грошової оцінки.

Згідно зі ст.ст. 1, 18 Закону України "Про
оцінку земель", нормативна грошова
оцінка земельних ділянок це
капіталізований рентний дохід із
земельної ділянки, визначений за
встановленими і затвердженими
нормативами. Нормативна грошова оцінка
земельних ділянок проводиться
відповідно до державних стандартів,
норм, правил, а також інших
нормативно-правових актів на землях
усіх категорій та форм власності.
Нормативна грошова оцінка земельних
ділянок проводиться юридичними
особами, які отримали ліцензії на
проведення робіт із землеустрою.

Нормативна грошова оцінка є складовою
земельного податку, який
встановлюється у відсотковому
відношенні до неї та в розмірі якого
визначена орендна плата у договорі,
укладеному між сторонами, а тому у разі
зміни нормативної грошової оцінки
земельної ділянки змінюється
відповідно і розмір земельного
податку.

За змістом ч.5 ст.5 Закону України "Про
оцінку земель" нормативна грошова
оцінка земельних ділянок
використовується для визначення
розміру земельного податку, державного
мита при міні, спадкуванні та даруванні
земельних ділянок згідно із законом,
орендної плати за земельні ділянки
державної та комунальної власності,
втрат сільськогосподарського і
лісогосподарського виробництва, а
також при розробці показників та
механізмів економічного стимулювання
раціонального використання та охорони
земель.

Виходячи зі змісту ст.15 Закону України
"Про оцінку земель" підставою для
проведення оцінки земель (бонітування
ґрунтів, економічної оцінки земель та
нормативної грошової оцінки земельних
ділянок) є рішення органу виконавчої
влади або органу місцевого
самоврядування.

Відповідно до ч.1 ст.23 Закону України
"Про оцінку земель" технічна
документація з нормативної грошової
оцінки земельних ділянок у межах
населених пунктів затверджується
відповідною сільською, селищною,
міською радою.

Пунктом 34 договору б/н від 10.04.2009р.
оренди земельної ділянки передбачено,
що зміна умов договору здійснюється у
письмовій формі за взаємною згодою
сторін. У разі недосягнення згоди щодо
зміни умов договору оренди землі спір
вирішується в судовому порядку.

В пункті 13 спірного договору оренди
сторони погодили, що розмір орендної
плати може змінюватися за згодою
сторін (шляхом внесення змін до
договору). Пропозиції про перегляд
орендної плати надсилаються не
частіше, ніж один раз на квартал та
розглядаються відповідно до
законодавства.

Колегія суддів погоджується з
висновком господарського суду першої
інстанції про те, що рішення
відповідної міської ради про
затвердження технічної документації з
нормативної грошової оцінки земель
може бути підставою для внесення змін
до договору в частині визначення
розміру орендної плати, водночас
рішення №48 від 30.12.2010р. Дубровицької
міської ради "Про затвердження
технічної документації з нормативної
грошової оцінки земель м.Дубровиця",
відповідно до якого було затверджено
технічну документацію з нормативної
грошової оцінки земель міста Дубровиця
Дубровицького району Рівненської
області і визначено базову вартість
земель міста з 1кв.м у розмірі 71,33 грн.,
не може бути належною підставою для
внесення змін до спірного правочину,
оскільки вказане рішення не набрало
законної сили.

Відповідно до ч. 5, ч. 11 ст.59 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", рішення ради
нормативно-правового характеру
набирають чинності з дня їх офіційного
оприлюднення, якщо радою не
встановлено більш пізній строк
введення цих рішень у дію. Акти органів
та посадових осіб місцевого
самоврядування, які відповідно до
закону є регуляторними актами,
розробляються, розглядаються,
приймаються та оприлюднюються у
порядку, встановленому Законом України
"Про засади державної регуляторної
політики у сфері господарської
діяльності".

Регуляторні акти, прийняті органами та
посадовими особами місцевого
самоврядування, офіційно
оприлюднюються в друкованих засобах
масової інформації відповідних рад, а у
разі їх відсутності - у місцевих
друкованих засобах масової інформації,
визначених цими органами та посадовими
особами, не пізніш як у десятиденний
строк після їх прийняття та підписання
(ч.5 ст.12 Закону України "Про засади
державної регуляторної політики у
сфері господарської діяльності").

Згідно зі ст.22 Закону України "Про
порядок висвітлення діяльності
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування в Україні
засобами масової інформації", рішення
органів місцевого самоврядування, інші
нормативно-правові акти публікуються в
офіційних виданнях (відомостях,
бюлетенях, збірниках, інформаційних
листках тощо) та друкованих засобах
масової інформації відповідних
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування. Недержавні
друковані засоби масової інформації
мають право оприлюднювати офіційні
документи органів державної влади та
органів місцевого самоврядування
відповідно до законодавства України і
на засадах, передбачених укладеною
угодою між цими органами та редакціями
друкованих засобів масової інформації.

Статтею 1 Закону України "Про порядок
висвітлення діяльності органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування в Україні засобами
масової інформації" встановлено, що
засіб масової інформації органу
державної влади чи органу місцевого
самоврядування - засіб масової
інформації, засновником
(співзасновником) якого є орган
державної влади або орган місцевого
самоврядування і який повністю або
частково утримується за рахунок
державного чи місцевих бюджетів,
одночасно, офіційним друкованим
виданням органів державної влади та
органів місцевого самоврядування є
видання, які спеціально видаються
органами державної влади та органами
місцевого самоврядування (відомості,
бюлетені, збірники, інформаційні
листки тощо) для інформування про свою
діяльність.

З огляду на викладене, враховуючи те, що
рішення № 48 від 30.12.2010 р. Дубровицької
міської ради є актом
нормативно-правового характеру,
враховуючи приписи чинного
законодавства, рішення ради набирає
чинності з дня його офіційного
оприлюднення.

На підтвердження оприлюднення
наведеного рішення, позивачем до
матеріалів справі надано випуск №7(835)
від 11.02.2011р. газети "Дубровицький
вісник". Проте, вказаний вище випуск
газети не може бути прийнятий як
належний та допустимий доказ
офіційного оприлюднення рішення №48
від 30.12.2010р. Дубровицької міської ради,
у розумінні ст.34 Господарського
процесуального кодексу України,
оскільки наведена позивачем стаття не
містить в собі самого тексту рішення
місцевої ради, а лише інформує про
проведення нормативної грошової
оцінки земель, розроблення технічної
документації та прийняття вказаного
вище рішення.

Твердження позивача про те, що наведене
рішення є оприлюдненим у встановленому
чинним законодавством порядку шляхом
розміщення інформації в Інтернеті,
також не беруться судом до уваги,
оскільки законодавством України не
передбачено можливості офіційного
оприлюднення актів органів місцевого
самоврядування у мережі Інтернет.

Колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про те, що відсутні підстави
внесення змін до спірного правочину на
підставі рішення №48 від 30.12.2010 р.
Дубровицької міської ради, оскільки
останнє не набрало законної сили, а
тому позов Дубровицької міської ради
до Публічного акціонерного товариства
"Укрнафта" про внесення змін до
договору б/н від 10.04.2009р. оренди
земельної ділянки, що укладений між
Дуброцькою міською радою та Публічним
акціонерним товариством "Укрнафта" не
підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
висновків місцевого господарського
суду не спростовують.

За таких обставин, Київський
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що суд першої
інстанції прийняв рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для задоволення апеляційної скарги,
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дубровицької
міської ради залишити без задоволення,
рішення господарського суду міста
Києва від 22.01.2014 р. у справі №910/23502/13 -
без змін.

2. Матеріали справи №910/23502/13 повернути
до господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя
І.А. Іоннікова

Судді
О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич