КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2014 р. Справа№ 910/25763/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

при секретарі Кобець
М.О.

за участю представників:

від позивача: Кириленко О.П. -
представник за довіреністю від 15.07.2013
року;

від відповідача: Гамоцький Р.М. -
представник за довіреністю від 18.02.2014
року;

Заграєва Н.В. - представник
за довіреністю від 01.03.2014 року,

розглянувши у відкритому засіданні
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Український
інноваційний банк»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 04.03.2014 року

у справі № 910/25763/13 (суддя Паламар
П.І.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Український інноваційний
банк»

до Публічного акціонерного
товариства «Компанія Росток»

про стягнення штрафу у сумі 190
000, 00 дол. США

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«Український інноваційний банк»
звернулося до Господарського суду
міста Києва з позовною заявою до
Публічного акціонерного товариства
«Компанія Росток» про стягнення штрафу
за нецільове використання кредиту за
кредитною угодою № 20094 від 22.11.2006 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на
підставі укладеної між сторонами
кредитної угоди № 20094 від 22.11.2006 року
позивач надав відповідачу 1 900 000
доларів США для проведення останнім
реконструкції копусу № 1 по б-ру
І.Лепсе, 4 у м. Києві.

Всупереч умов п.п. 3.2.1, 5.3.1 кредитної
угоди, що визначали обов'язок цільового
використання кредиту, відповідач
одержані кошти використав не для
реконструкції вищевказаного майна,
оскільки зазначене будівництво було
самочинним.

За таких обстави позивач на підставі п.
3.2.2 кредитної угоди просить стягнути з
відповідача на свою користь 190000
доларів США штрафу, що становить 10% від
суми кредиту, що використано не за
цільовим призначенням.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 04.03.2014 року у справі № 910/25763/13
у задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
позивач звернувся до Київського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення місцевого господарського суду
скасувати та прийняти нове, яким
задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню внаслідок порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права, які визначені ч. 1 ст. 376 ЦК
України, що призвело до прийняття
неправильного судового рішення.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Український інноваційний банк» по
справі № 910/25763/13 передано на розгляд
судді Київського апеляційного
господарського суду Дідиченко М.А.

Розпорядженням заступника голови
Київського апеляційного
господарського суду від 28.03.2014 року
сформовано для розгляду апеляційної
скарги по справі № 910/25763/13 колегію
суддів у складі Дідиченко М.А.
(головуюча), Руденко М.А., Пономаренко
Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.03.2014 року
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Український
інноваційний банк" прийнято до свого
провадження колегією суддів у складі:
Дідиченко М.А. (головуюча), Руденко М.А.,
Пономаренко Є.Ю. та призначено до
розгляду на 15.04.2014 року.

Представник відповідача у судове
засідання 15.04.2014 року не з'явився, однак
через відділ документального
забезпечення суду подав клопотання про
відкладення розгляду справи.

Представник позивача у судовому
засіданні 15.04.2014 року не заперечував
проти задоволення клопотання про
відкладення розгляду справи.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 15.04.2014 року
відкладено розгляд справи до 13.05.2014
року.

Представник позивача у судовому
засіданні 13.05.2014 року наполягав, що
здійснена відповідачем реконструкція
будівлі є самочинним будівництвом та
зазначив, що відсутність вини у
порушенні зобов'язання повинен довести
відповідач.

Представник відповідача у судовому
засіданні 13.05.2014 зазначив, що вирішення
обставин щодо підстав здійснення
реконструкції будівлі не є питанням
розгляду у даній справі. Крім того,
представник відповідача заперечував
проти задоволення апеляційної скарги
та просив суд рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, Київський
апеляційний господарський суд вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вірно встановлено місцевим
господарським судом та
підтверджується матеріалами справи,
22.11.2006 року між позивачем та
відповідачем як правонаступниками,
відповідно, Акціонерного товариства
"Український інноваційний банк" та
Закритого акціонерного товариства
"Компанія Росток" укладено кредитну
угоду № 20094 (надалі - кредитна угода),
відповідно до умов якої позивач надав
відповідачу 1 900 000 доларів США для
проведення реконструкції корпусу № 1
по б-ру Лепсе, 4 у м. Києві, а останній
зобов'язався повернути кредит до 21
листопада 2011 року та сплатити проценти
у розмірі 14% річних.

В подальшому додатковими угодами № 1
від 10 квітня 2007 р., №2 від 20 грудня 2007 р.,
№3 від 14 листопада 2008 р., №4 від 15 грудня
2008 р. сторони змінювали умови кредитної
угоди. Зокрема, зменшили розмір
належних з відповідача на користь
позивача процентів за користування
кредитом з 10 квітня 2007 р. до 13% річних, з
20 травня 2007 р. до 12,5% річних; збільшили
їх розмір з 15 грудня 2008 р. до 15% річних;
змінили графік зменшення кредитної
лінії тощо.

Умовами п. 3.2.1 кредитної угоди сторони
погодили цільове призначення кредиту
для проведення реконструкції копусу №
1 по б-ру І.Лепсе, 4 у м. Києві.

Пунктом 3.2.2 кредитної угоди
встановлена відповідальність за
нецільове використання кредиту у
вигляді штрафу у розмірі 10% від суми
кредиту, що використовується не за
цільовим призначенням.

Згідно з положеннями п. 3.3.1 кредитної
угоди видача кредиту проводиться
частинами на підставі письмової заяви
позичальника, копій контрактів
(договорів), інших документів, що
підтверджують цільове призначення
кредиту, шляхом перерахування кредиту
з рахунку для обліку заборгованості по
кредиту, вказаного в п.п. 5.1.3 цієї угоди,
на поточний рахунок позичальника №
1002, відкритий в АТ "Укрінбанк", МФО
300142. Фінансуванню підлягають контракти
(договори), що відповідають вимогам
чинного законодавства України та
вимогам банку.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 29.04.2010 року, наявним в
матеріалах справи встановлено факт
належного виконання позивачем
зобов'язання з надання відповідачу
кредиту у розмірі 1 900 000, 00 доларів США, а
отже на підставі ст. 35 ГПК України не
доводиться знову.

Як вбачається із матеріалів справи,
реконструкція корпусу № 1 по б-ру
І.Лепсе, 4 у м. Києві здійснювалася
відповідачем на підставі договору
підряду № 20 на реконструкцію та
будівництво об'єкту від 06.06.2006 року,
укладеного з Товариством з обмеженою
діяльністю "Українські інвестиції".

Поясненнями відповідача, які не
заперечені позивачем, підтверджується,
що саме зазначений договір підряду був
наданий позивачу на виконання умов п.
3.3.1 кредитної угоди на підтвердження
цільового використання кредиту.

Звертаючись до суду першої інстанції
позивач просить суд стягнути з
відповідача штраф за нецільове
використання кредиту у сумі 190 000, 00 дол.
США, оскільки позивач вважає, що
кредитні кошти були використанні
відповідачем на здійснення
самочинного будівництва корпусу № 1
нежитлової будівлі по бульвару І.
Лепсе, 4 в м. Києві.

Так, позивач зазначає, що п. 5.3.14
кредитної угоди передбачено обов'язок
відповідача щодо своєчасного подання
(упродовж 3 днів) позивачу копії
документів, які подаються для
одержання дозволу на виконання
будівельних робіт з нового будівництва
і реконструкції будинків, та самого
дозволу на проведення будівельних
робіт.

Як вбачається із п. 5.3.14 кредитної угоди,
позичальник зобов'язується протягом 3-х
робочих днів з дня отримання
документів, які подаються для
одержання дозволу на виконання
будівельних робіт з нового
будівництва, реконструкції,
реставрації та капітального ремонту
будинків, споруд та інших об'єктів, та
самого дозволу на проведення
будівельних робіт, надати належним
чином оформлені копії цих документів.

Як зазначав позивач у судовому
засіданні та не заперечувалося
відповідачем, останній вищевказані
документи банку у встановлений строк
не надав.

У зв'язку із зазначеним, сторони
змінили п. 5.3.14 кредитної угоди, а саме п.
5.3.14 в редакції додаткової угоди № 3 до
кредитної угоди сторони визначили, що
відповідач зобов'язаний до 15.10.2009 року
надати до банку належним чином
оформлені копії технічного паспорту на
майно, виданого бюро технічної
інвентаризації, свідоцтва про право
власності на майно і витяг з реєстру
прав власності на нерухоме майно
(довідку-характеристику).

Однак, як зазначає позивач, відповідач
належні копії правовстановлюючих
документів на майно банку не надав, а
тому вважає, що відповідач здійснює
самочинну реконструкцію будівлі.

Водночас, колегією суддів встановлено,
що сторони умовами договору, не
передбачили наслідки не виконання
стороною вказаного зобов'язання щодо
обов'язку відповідача надати позивачу
копії технічного паспорту на майно,
виданого бюро технічної
інвентаризації та свідоцтва про право
власності на майно, зокрема і стягнення
штрафу.

Водночас, судом встановлено, що
наявними у справі актами приймання
виконаних підрядних робіт за договором
підряду № 20 від 06.06.2006 року
підтверджується фактичне проведення
будівельних робіт з реконструкції
корпусу № 1 по б-ру І.Лепсе, 4 у м. Києві.

Доказів, які б спростовували факт
несення відповідачем витрат на
проведення реконструкції корпусу № 1, у
т.ч. у розмірі, меншому за суму кредиту
не надано.

Також, позивачем не надано суду
належних та допустимих доказів того, що
кредитні кошти відповідачем були
використанні за іншим призначенням,
ніж на реконструкцію корпусу № 1 по б-ру
І.Лепсе, 4 у м. Києві.

Посилання позивача на те, що відповідач
повинен довести відсутність своєї вини
в даному спорі є безпідставними,
оскільки згідно із ст. 33 ГПК України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Щодо тверджень позивача, що відповідач
здійснює самочинне будівництво, а тому
повинен сплатити йому штраф у сумі 190 000,
00 дол. США на підставі п. 3.2.2 кредитної
угоди (нецільове використання кредиту),
то колегія суддів зазначає, що позивач
змішує поняття штрафу за нецільове
використання кредиту та штрафу за
самочинне будівництво.

Так, здійснення відповідачем
самочинного будівництва не тягне за
собою стягнення штрафу за нецільове
використання кредиту.

Крім того, згідно ст. 3 Закону України
«Про відповідальність за порушення у
сфері містобудівної політики»
встановлено, що справи про
правопорушення, передбачені цим
Законом, розглядаються центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю.
Накладати штраф від імені центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
мають право його керівник та
уповноважені ним посадові особи
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Як зазначалося вище, використання
кредитних коштів на реконструкцію
корпусу № 1 по б-ру І.Лепсе, 4 у м. Києві,
документально підтверджено
матеріалами справи. Позивач доказів
зворотнього суду не надав.

До того ж, позивачем не враховані
вимоги ст. 376 ЦК України про можливість
набуття права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно. Доказів
наявності обставин, які б заперечували
можливість набуття відповідачем, у
разі здійснення самочинного
будівництва, права власності на
фактично реконструйований корпус № 1
по б-ру І.Лепсе, 4 у м. Києві, не надано.

За таких обставин висновки суду першої
інстанції про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, а тому рішення
Господарського суду міста Києва від
04.03.2014 року у справі № 910/25763/13
відповідає чинному законодавству,
фактичним обставинам та матеріалам
справи і підстав для його скасування не
вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по
сплаті судового збору за подання
апеляційної скарги покладаються на
заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Український
інноваційний банк» на рішення
Господарського суду міста Києва від
04.03.2014 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 04.03.2014 року у справі № 910/25763/13 -
без змін.

3. Матеріали справи № 910/25763/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
М.А. Дідиченко

Судді
Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко