ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2014 р.
Справа № 5015/3437/12

Господарський суд Львівської області у
складі колегії суддів: Бортник О.Ю. -
головуюча, Деркача Ю.Б. та Рима Т.Я. при
секретарі судових засідань Бобаку Т.О.,
розглянув у відкритому судовому
засіданні справу за позовом першого
заступника прокурора Львівської
області в інтересах держави в особі:
Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача 1: Управління
комунальної власності Департаменту
економічної політики Львівської
міської ради, м.Львів,

до відповідача 2:
Виробничо-торговельної фірми „Надія" -
Дочірнього підприємства ВТФ „Львів",
м.Львів,

до відповідача 3: Малого
приватного підприємства „МПМ", м.
Львів,

до відповідача 4: Обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради „Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки",
м. Львів

за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача:
Приватний нотаріус Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_4

про визнання недійсним договору
купівлі-продажу, скасування державної
реєстрації права власності та витягів
з реєстру прав власності, визнання
права власності, вилучення майна з
чужого незаконного володіння

За участю представників:

Від прокуратури: Куцик В.Б.,

Від позивача: не з'явився,

Від відповідача 1: Крикус В.В. -
представник,

Від відповідача 2: не з'явився,

Від відповідача 3: Юхименко Р.І. -
представник,

Від відповідача 4: не з'явився,

Від третьої особи: не з'явився.

За участі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - мешканці
будинку АДРЕСА_1.

Суть спору: Перший заступник прокурора
Львівської області звернувся до
господарського суду Львівської
області в інтересах держави в особі
Львівської міської ради, м. Львів до
відповідача 1: Управління комунальної
власності Департаменту економічної
політики Львівської міської ради, м.
Львів, до відповідача 2:
Виробничо-торговельної фірми „Надія" -
Дочірнього підприємства ВТФ „Львів", м.
Львів, до відповідача 3: Малого
приватного підприємства „МПМ", м.
Львів, до відповідача 4: Обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради „Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки",
м. Львів, за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача, -
приватного нотаріуса Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
про визнання недійсним договору
купівлі-продажу від 23.03.2006 р. АДРЕСА_1,
скасування державної реєстрації права
власності та витягів з реєстру прав
власності на нерухоме майно № 32013916, №
32014021 від 11.11.2011 р., виданих відповідачу 3,
визнання права власності, вилучення
майна з чужого незаконного володіння
відповідача 3 та передачі його у
володіння територіальної громади м.
Львова в особі позивача. Позовні вимоги
мотивовано тим, зокрема, що відповідно
до витягів № 6282132 про реєстрацію права
власності на нерухоме майно та витягу
№ 9990415 з реєстру прав власності на
нерухоме майно територіальній громаді
міста Львова належить на праві
власності 1/1 житлового будинку на
АДРЕСА_1, загальною площею 698 кв. м. Дані
про реєстрацію у встановленому порядку
права власності територіальної
громади міста Львова в особі
Львівської міської ради на цей об'єкт
відсутні. На момент укладення договору
купівлі-продажу нежитлових приміщень
способом викупу № 1466 від 23.03.2006 р.
правовстановлюючих документів, які б
посвідчували право власності продавця
на предмет договору не існувало.
Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 07.12.2010 р. у справі № 2-2697/10
скасовано реєстрацію права власності
на будинок АДРЕСА_1 від 21.05.2005 р. та витяг
з реєстру права власності на нерухоме
майно від 21.05.2005 р., виданий ЛОДКП БТІ та
ЕО територіальній громаді в особі
Львівської міської ради на будинок в
цілому. Згаданим рішенням суду
встановлено, що оформлення права
власності територіальної громади м.
Львова на будинок АДРЕСА_1 проведено з
порушенням встановленої законом
процедури, зокрема після приватизації
квартир вказаного будинку мешканцями.
Реєстрація права власності
територіальної громади в особі
Львівської міської ради втратила свій
правовий статус, оскільки на один
об'єкт не може існувати два свідоцтва
про право власності. Відтак, прокурор
посилається на те, що відповідач 1,
враховуючи рішення Франківського
районного суду м. Львова та не маючи
належним чином зареєстрованого та
оформленого права власності на
нежитлові приміщення не мав права
продавати нерухоме майно ВТФ «Надія»
ДП ВТФ «Львів». Позовна заява також
мотивована нормами ст.ст. 203, 215, 387, 388, 392,
1212 ЦК України.

Позивач у своїй заяві від 11.04.2014 р.
вих. № 1104-вих-417 та у листі № 1104-151 від
19.03.2014 р. зазначає, що рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 07.12.2010 р. у справі № 2-2697/10 скасоване
рішенням апеляційного суду Львівської
області від 17.01.2013 р., яке залишене без
змін ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 24.04.2013 р. Протест
прокурора м. Львова від 09.08.2012 р. № 37-4018
вих-12 відхилено ухвалою Львівської
міської ради № 1736 від 20.09.2012 р.
Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 20.12.2013 р. у
справі № 2а-7651/12/1370 відмовлено у
задоволенні позовних вимог в.о.
прокурора м. Львова про визнання
протиправною бездіяльності та
скасування п. 5 ухвали Львівської
міської ради № 2838 від 17.11.2005 р. «Про
приватизацію об»єктів комунальної
власності способом викупу». Позивач
також вказує у заяві від 11.04.2014 р., що він
не вбачає підстав витребовувати спірне
майно від особи, яка його законно
набула, на свою користь, оскільки не є
стороною договору купівлі-продажу № 1466
від 23.03.2006 р. та не перебуває у
зобов'язальних відносинах з
відповідачами 2 та 3 у справі. З огляду
на викладене, позивач просить в порядку
ст.ст. 78, 80 ГПК України прийняти відмову
позивача від позову, поданого першим
заступником прокурора Львівської
області в інтересах держави в особі
Львівської міської ради та припинити
провадження у справі.

Відповідач 1 у своїх запереченнях
на позовну заяву просить відмовити в
задоволенні позову повністю,
посилаючись на те, що при укладенні
спірного договору він діяв у межах
компетенції, наданої йому чинними
ухвалами Львівської міської ради. На
момент укладення спірного договору не
існувало рішення Франківського
районного суду м. Львова, на яке
посилається прокурор у позовній заяві,
поданій в інтересах позивача.
Відповідач 1 також посилається на п.п. 1,
2, 5, 10 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від
06.11.2009 р.

Представник прокуратури у
судовому засіданні 22.05.2014 р., керуючись
приписами ч. 6 ст. 29 ГПК України,
підтримав позов повністю і вимагав
вирішення спору по суті, оскільки він
викликає значний суспільний інтерес.

Представники позивача,
відповідачів 2 та 4, третьої особи у
судове засідання не з'явились.
Представники відповідача 1 та
відповідача 3 підтримали свої
заперечення щодо позову, висловлені у
попередніх судових засіданнях, а також
зроблені ними заяви про застосування
позовної давності.

Розгляд справи відкладався та
зупинявся з підстав, викладених у
наявних в матеріалах справи ухвалах
суду.

Ухвалою суду від 15.04.2014 р. в зв'язку
з складністю справи призначено її
колегіальний розгляд. Розпорядженням
керівника апарату суду від 16.04.2014 р.
призначено автоматичний розподіл
членів колегії суддів у справі №
5-15/33437/12. Внаслідок автоматичного
розподілу членів колегії суддів з
розгляду справи № 5015/33437/12 визначено
суддів Деркача Ю.Б. та Рима Т.Я.

Заслухавши пояснення
представників осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши наявні у справі
докази, господарський суд Львівської
області дійшов висновку, що у
задоволенні позову слід відмовити,
виходячи з такого.

Позивач у своїй заяві від 11.04.2014 р.
№ 1104-вих-417 відмовився від позову та
просив суд припинити провадження у
справі.

Представник прокуратури у
судовому засіданні 22.05.2014 р. на підставі
ч. 6 ст. 29 ГПК України підтримав позов
повністю і вимагав вирішення спору по
суті, посилаючись на те, що позов є
законним та обґрунтованим, а спір у
справі викликає значний суспільний
інтерес. Діями відповідачів суттєво
порушено соціальні та економічні
інтереси територіальної громади м.
Львова та підірвано авторитет органів
місцевого самоврядування. Крім цього,
прокурором заявлено клопотання про
зупинення розгляду справи до
завершення перегляду Верховним Судом
України за винятковими обставинами
рішення суду у справі № 1326/2-2697/10,
провадження № 22-ц/783/817/13.

Господарський суд Львівської
області не приймає відмови позивача
від позову і розглядає спір по суті, в
зв'язку з таким. З огляду на звернення
Регіонального представництва
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини в Західному регіоні, яке
зроблено 24 грудня 2013 р. на виконання
доручення Уповноваженого ВРУ з прав
людини, явки у судове засідання
мешканців будинку АДРЕСА_1, суд дійшов
висновку, що спір у справі викликає
значний суспільний інтерес. Вирішення
цього спору по суті може мати значення
для ухвалення рішення, яке
стосуватиметься подальшого захисту
тих, чи інших майнових прав мешканців
будинку по АДРЕСА_1 та обрання способів
захисту цих прав. Наслідком прийняття
судом відмови позивача від позову є
припинення провадження у справі на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України.
Вказане позбавляє прокурора наданого
йому ч. 6 ст. 29 ГПК України права
підтримувати позов та порушує інтерес
держави у вирішенні цього спору по суті
з метою забезпечення державою
дотримання вимог ч. 2 ст. 3, ч. 4 ст. 13, ч. 2
ст. 19 Конституції України.

Крім цього, відповідно до абз. 5 п. 5
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 7 від 23
березня 2012 р. Про деякі питання участі
прокурора у розгляді справ,
підвідомчих господарським судам
відмова прокурора від поданого ним
позову не є обов'язковою для позивача, і
так само відмова позивача від позову не
є обов'язковою для прокурора, оскільки
така відмова не означає вибуття
позивача з процесу чи зміни його
процесуального статусу. У відповідних
випадках спір підлягає вирішенню по
суті.

Що стосується вирішення спору по суті,
то згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК
України, ст. 207 ГК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 ЦК України.
Господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Судом встановлено, що спірний
Договір № 1466 укладено 23.03.2006 р.
відповідачем 1 відповідно до ухвал
17-тої сесії 4-го скликання Львівської
міської ради від 17.11.2005 р. за № 2838 та
18-тої сесії 4-го скликання Львівської
міської ради від 09.02.2006 р. за № 3286.
Нерухоме майно, яке відчужувалось за
договором відповідачем 1 відповідачу 2
належало на праві власності
територіальній громаді м. Львова в
особі Львівської міської ради на
підставі рішення № 271 Радянського
райвиконкому м. Львова від 26.05.1987 р.,
право власності було зареєстроване
електронному Реєстрі прав власності на
нерухоме майно за реєстраційним
номером 9631539, що підтверджувалось
витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно, виданим Львівським
обласним державним комунальним бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки 21.01.2005 р. за № 6282132.
Вищенаведені правовстановлюючі
документи на нерухоме майно, яке було
предметом договору купівлі-продажу, та
згадані вище ухвали Львівської міської
ради про приватизацію цього майна
станом на дату укладення спірного
договору купівлі-продажу та на день
розгляду справи судом були і
залишаються чинними, в установленому
законом порядку їх не скасовано та
недійсними не визнано. Після укладення
Договору № 1466, а саме: 07 грудня 2010 р.
рішенням Франківського районного суду
м. Львова у справі № 2-2697/10 скасовано
реєстрацію права власності на будинок
по АДРЕСА_1 від 21.01.2005 р. та витягу з
реєстру прав власності на нерухоме
майно від 21.05.2005 р., виданого ЛОДКБТІ та
ЕО, видане територіальній громаді в
особі Львівської міської ради на
будинок в цілому на підставі рішення
Франківського райвиконкому м. Львова №
271 від 26.05.1987 р. Вказане рішення суду не
набрало законної сили, оскільки 24.01.2013
р. його скасовано рішенням колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Львівської
області, залишеним без змін ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ. Постановою Львівського
окружного адміністративного суду від 20
грудня 2013 р. у справі № 2а-7651/12/1370
повністю відмовлено в. о. прокурора м.
Львова в задоволенні позову про
визнання протиправною бездіяльності
та скасування п. 5 Переліку об'єктів, що
підлягають приватизації способом
викупу, затвердженого ухвалою сесії
Львівської міської ради № 2838 від 17.11.2005
р.

Відтак, як вбачається з
матеріалів справи спірний договір
укладався відповідачем 1 у
відповідності до наданих йому
позивачем повноважень, на виконання
вимог ухвал Львівської міської ради
про приватизацію майна, яке є предметом
договору, способом викупу. Продане
майно на момент укладення Договору
купівлі-продажу належало позивачу на
праві власності згідно з рішенням
Франківського (Радянського)
райвиконкому м. Львова від 26.05.1987 р. № 271
та реєстраційного посвідчення від
08.02.1988 р. Ці документи є
правовстановлюючими. Незаконність
згаданих правовстановлюючих
документів в судовому порядку не
встановлено. Спору з цього питання між
сторонами не існує. Оформлення
правовстановлюючих документів за
територіальною громадою м. Львова
узгоджується з положеннями чинної на
той час Інструкції про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР. Вказані обставини
встановлено також рішенням колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Львівської
області від 24 січня 2013 р. у справі №
1326/2-2697/10, залишеним без змін ухвалою
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 24 квітня 2013 р. Вони відповідно
до ч. 2 ст. 35 ГПК України не доказуються
при розгляді інших справ, у яких бере
участь особа, щодо якої встановлено ці
обставини. Сама лише та обставина, що
більш як через чотири роки після
укладення спірного договору рішенням
суду, яке не набрало законної сили,
скасовано реєстрацію витягу з реєстру
прав власності на нерухоме майно від
21.01.2005 р., який видано як дублікат на
чинне та ніким не скасоване
реєстраційне посвідчення від 08.02.1988 р.,
на думку колегії суддів, не може бути
підставою для визнання договору
недійсним з підстав його
невідповідності вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК
України. Докази того, що нерухоме майно,
яке було предметом спірного договору,
на момент укладення цього договору
належало іншим особами на праві
власності у матеріалах справи відсутні
та особами, які беруть участь у справі,
суду не подані.

За загальновизнаним принципом
права необхідною умовою задоволення
позову є порушення відповідачем
(відповідачами) на день звернення
позивача з позовом до суду його прав та
охоронюваних законом інтересів. У
матеріалах справи відсутні та
прокурором суду не подані докази того,
що відчуження нерухомого майна, яке є
предметом спірного договору,
порушувало, чи порушує права або
охоронювані законом інтереси позивача.

За наведених обставин, позовні
вимоги частині визнання недійсним
договору купівлі-продажу від 23.03.2006 р.,
скасування реєстрації права власності
та витягів з реєстру прав власності на
майно, виданих відповідачу 3, визнання
права власності за позивачем з підстав,
викладених у позовній заяві,
задоволенню не підлягають.

Крім цього, у матеріалах справи
відсутні та особами, які беруть участь
у справі суду не подані докази того, що
майно вибуло із власності позивача чи
відповідача 1 не з їхньої волі. Вказане
заперечується позивачем у заяві №
1104-вих-416 від 11.04.2014 р. та відповідачем 1 у
запереченнях від 24 вересня 2012 р. За
наведених обставин, підстави для
задоволення позовних вимог в частині
витребування майна від осіб, які
незаконно, без відповідної правової
підстави заволоділи ним (ст.ст. 387, 1212 ЦК
України), відсутні. Відповідачі
заволоділи майном, маючи відповідні
правові підстави, а саме: договори
купівлі-продажу приміщень від 23.03.2006 р.
та від 13.04.2006 р. У матеріалах справи
також відсутні та прокурором суду не
подані докази існування обставин,
встановлених ст. 388 ЦК України, за
наявності яких законодавством України
власнику майна надається право
витребування майна від добросовісного
набувача.

Клопотання представника
прокуратури про зупинення провадження
у справі задоволенню не підлягає,
оскільки ухвалою суду від 25.09.2012 р. у
справі № 5015/3437/12 провадження у справі
зупинялось до вирішення апеляційним
судом Львівської області справи №
1326/6467/12, провадження № 22-ц/1390/6467/12.
Рішення у цій справі прийнято
апеляційним судом Львівської області 24
січня 2013 р. Вказане рішення набрало
законної сили, а відтак, згідно з
нормами ст. 124 Конституції України є
обов'язковим до виконання на усій
території України.

З огляду на безпідставність
позовних вимог, судом не
застосовуються наслідки спливу
позовної давності відповідно до
поданих відповідачами 1 та 3 на підставі
ст. 267 ЦК України заяв.

Відповідно до ст. 49 ГПК України
судовий збір покладається у спорах, що
виникають при виконання договорів та з
інших підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Якщо спір виник внаслідок неправильних
дій сторони, господарський суд має
право покласти на неї судовий збір
незалежно від результатів вирішення
спору. Спір у справі підтримувався лише
прокурором та вирішувався по суті за
його вимогою. Позивач відмовився від
позову, поданого прокурором в його
інтересах, вважаючи, що відповідачами
правомірно відчужено нерухоме майно та
набуто на нього право власності. За
таких обставин, відповідно до п. 4.6.
постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 7 від 21
лютого 2013 р. Про деякі питання практики
застосування розділу VІ Господарського
процесуального кодексу України суд не
вбачає підстав для покладення судових
витрат у справі на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 33, 43, 49, 75, 84, 85, 116 ГПК України,
господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити
повністю.

2. Рішення набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст. 85 ГПК
України.

3. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку, встановленому розділом ХІІ
ГПК України.

Повне рішення складено 26.05.2014 р.

Суддя
Бортник О.Ю.,

Суддя
Деркач Ю.Б.,

Суддя
Рим Т.Я.