ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року
Справа № 915/562/14

Господарський суд Миколаївської
області у складі судді Васильєвої Л.І.
при секретарі судового засідання
Цуриці І.М., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Миколаєві справу

за позовом Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України"

/01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14/

в особі філії "Октябрьск" Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" (адміністрація
спеціалізованого морського порту
"Октябрьск"

/54052, м. Миколаїв, Корабельний район, а/с
1090/

до відповідача Державного
підприємства "Спеціалізований
морський торговельний порт "Октябрьск"

/54052, м. Миколаїв, Корабельний район, а/с
170/

про стягнення пені за договором про
встановлення сервітуту № 266А-2013/23П/13
від 14.06.2013 року в сумі 93 211, 15 грн.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: Янкович І.І., дов. від
09.01.2014р.

від відповідача: Чурай Г.В., дов. від
02.01.2014р. № 06

Позивач звернулося до суду із позовом
про стягнення з відповідача
заборгованості по оплаті пені за
договором сервітуту в сумі 93211,15 грн.

Ухвалою господарського суду
Миколаївської області від 24.04.2014 року
позовну заяву прийнято до розгляду,
порушено провадження у справі, розгляд
справи в судовому засіданні призначено
на 27.05.2014 року.

В судовому засіданні 27.05.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив
суд позов задовольнити. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог представник позивача зазначив
наступне.

Між ДП «Адміністрація морських портів
України» в особі філії «Октябрьск» та
ДП «Спеціалізований морський
торговельний порт «Октябрьск» було
укладено договір № 266А-2013 (23П/13) про
встановлення сервітуту, на підставі
якого відповідачу було встановлено
строковий платний сервітут та надано
право використання семи причалів, які
перебувають на балансі позивача.

Відповідно до положень п.п. 3.1, 3.2
договору щомісячна плата за
користування обсягом сервітутних
прав, визначених п. 2.1 договору складає
846 267,48 грн. та вноситься набувачем
сервітутних прав на поточний рахунок
надавача сервітутних прав щомісячно,
не пізніше 30-ого календарного дня
місяця наступного за розрахунковим.

Проте, виставлені рахунки позивача за
користування сервітутом в
серпні-грудні 2013р. відповідачем станом
на 31.01.2014р. своєчасно та в повному
обсязі сплачені не були.

З метою досудового регулювання спору,
позивачем на адресу відповідача
28.01.2014р. було направлено претензію №
3/1.14/14-76 про сплату заборгованості
станом на 01.01.2014р. в сумі 3 441 132,24 грн., з
яких 56062,32 грн. розмір штрафних
санкцій.

За результатами розгляду претензії,
відповідачем на адресу позивача було
направлено листа від 04.02.2014 року №
18/01-2/148 про узгодження графіку
погашення заборгованості за
укладеними договорами між позивачем
та відповідачем, а також надано
відповідь на претензію, зміст яких
свідчить про те, що відповідачем
основна заборгованість за договором
сплачується відповідно до узгодженого
сторонами графіка погашення
заборгованості.

Позивач посилається на п. 4.3
додаткової угоди № 1 до договору №
266А-2013, згідно якої за порушення
строків здійснення оплати за сервітут,
набувач сервітутних прав сплачує
надавачу сервітутних прав пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ , що діяла на момент порушення
строків здійснення оплати, за кожен
день прострочення здійснення такої
оплати та просить стягнути з
відповідача 93211,15 грн. пені.

Відповідач надав письмовий відзив, в
якому наявність заборгованості по
пені в сумі 93211,15 грн. визнає. Заявив
клопотання на підставі ст. 233
Господарського кодексу України
зменшити суму пені до 18 642,23 грн. (20% від
ціни позову).

Заявлене клопотання відповідач
обґрунтовує наступним.

У зв'язку із набранням чинності
Законом України «Про морські порти
України» № 4709-VІ від 17.05.2012р. ДП
«Спеціалізований морський порт
«Октябрьск» було реорганізовано
шляхом виділу стратегічних об'єктів
портової інфраструктури, іншого майна,
прав і обов'язків стосовно них
відповідно до розподільчого балансу та
внаслідок виділу було створено ДП
«Адміністрація морських портів
України».

За наслідком реорганізації
відповідача частина активів, яка
складала питому вагу його доходів
відійшла позивачу. Втрата частини цих
активів спричинила вплив на
фінансовий стан підприємства у бік
його фінансової дестабілізації.

Укладення договору сервітуту
причалів № 266А-2013/23П/13 від 14.06.2013р. між
сторонами було спричинено тим, що за
наслідками реорганізації причали як
майно за розподільчим балансом були
закріплені за позивачем, проте основну
господарську діяльність на них мав
здійснювати відповідач.

Ціна за користування сервітутом,
визначена у договорі, є економічно
необґрунтованою та кабальною для
відповідача, оскільки не враховує
фактичні об'єми перевалки на час
користування відповідачем причалами,
не враховує сезонний характер
перевалки деяких видів вантажів.

Крім того, відповідач зазнав втрати
частини вантажопотоку, що спричинило
скрутне фінансове становище
відповідача та неспроможність
виконувати зобов'язання своєчасно.

Зазначає, що сторонами було укладено
графік погашення заборгованості, у
тому числі і за договором сервітуту.
Відповідач своєчасно та у повному
обсязі виконує свої зобов'язання за
вказаним графіком.

Враховуючи вищенаведене, відповідач
просить суд зменшити розмір пені до 18
642,23 грн. (20% від ціни позову).

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши та оцінивши усі
подані у справу докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд встановив
наступне.

Між сторонами було укладено договір №
266А-2013 (23П/13) про встановлення сервітуту.

На підставі договору відповідачу було
встановлено строковий платний
сервітут та надано право використання
сімома причалами, які перебувають на
балансі позивача, а саме причал № 1,
причал № 2, причал № 3, причал № 4, причал
№ 5, причал № 6, причал допоміжний.

Відповідно до п. 2.3 договору відповідач
сплачує позивачу плату за реалізацію
обсягу сервітутних прав, визначених п.
2.2 договору у розмірі та порядку
встановленому розділом 3 договору.

Згідно положень п.п. 3.1, 3.2 договору
щомісячна плата за користування
обсягом сервітутних прав, визначених п.
2.1 договору, складає 846 267,48 грн. та
вноситься набувачем сервітутних прав
на поточний рахунок надавача
сервітутних прав щомісячно не пізніше
30-ого календарного дня місяця
наступного за розрахунковим.

В порушення взятих за договором
зобовязать відповідач виставлені
рахунки позивача за користування
сервітутом в серпні-грудні 2013р. станом
на 31.01.2014р. своєчасно та в повному
обсязі не сплатив.

Як свідчить лист від 04.02.2014 року № 18/01-2/
відповідачем основна заборгованість
за договором сплачується відповідно до
узгодженого сторонами графіка
погашення заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. ст. 526, 629
Цивільного кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 5 ст. 530 Цивільного кодексу
України визначено, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Враховуючи неналежне виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором № 266А-2013 (23П/13) в частині
сплати платежів за користування
сервітутом, позивач звернувся до суду
із позовними вимогами про стягнення з
відповідача 93211,15 грн. пені.

Вимоги позивача щодо
стягнення з відповідача пені в сумі
93211,15 грн. є обґрунтованими виходячи з
нижченаведеного.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України встановлює, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Згідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

П. 4.3 додаткової угоди № 1 до договору
№ 266А-2013 визначено, що за порушення
строків здійснення оплати за сервітут
набувач сервітутних прав сплачує
надавачу сервітутних прав пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла на момент порушення
строків здійснення оплати, за кожен
день прострочення здійснення такої
оплати.

Позивачем за порушення строків
здійснення оплати за сервітут
нараховано відповідачу пеню в розмірі
93211,15 грн.

Судом встановлено, що позивачем
здійснено розрахунок пені в межах
піврічного строку, встановленого ч. 6
ст. 232 Господарського кодексу України.
Розрахунок пені здійснено позивачем
арифметично правильно та з урахуванням
положень норм чинного законодавства.
Отже, нарахування пені є обґрунтованим
та підставним.

Разом з тим, позовні вимоги підлягають
задоволенню частково виходячи з
такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного
кодексу України, розмір неустойки
може бути зменшений за рішенням суду,
якщо він значно перевищує розмір
збитків, та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення.

Статтею 233 Господарського кодексу
України встановлено, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні, не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало
збитків іншим учасникам господарських
відносин, суд може з урахуванням
інтересів боржника зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно п. 3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Абзацом 1 п. 3.17.4 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
«Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011р.,
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК) ( 1798-12 ), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи, що основне зобов'язання
щодо погашення заборгованості
виконується відповідачем належним
чином та у строки, встановлені
узгодженим сторонами графіком,
причини несвоєчасного виконання
грошових зобов'язань обумовлені
зовнішніми факторами, незалежними від
відповідача (втрата частини активів,
які складали дохідну частину
відповідача, встановлення позивачем
високої вартості за користування
сервітутом, зниження вантажопотоку),
враховуючи той факт, що відповідачем
не було завдано збитків позивачу, суд
вважає за необхідне зменшити розмір
належних до сплати штрафних санкцій та
стягнути з відповідача пеню в сумі 18
642,23 грн.

Зважаючи на те, що позивач правомірно
нарахував суму пені, спір виник з вини
відповідача, суд вважає за необхідне
покласти судові витрати на
відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 83, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Державного
підприємства "Спеціалізований
морський торговельний порт "Октябрьск"
/54052, м. Миколаїв, Корабельний район, а/с
170, / на користь Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" /01135, м. Київ, проспект
Перемоги, 14, / в особі філії
"Октябрьск" Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (адміністрація
спеціалізованого морського порту
"Октябрьск" /54052, м. Миколаїв,
Корабельний район, а/с 1090, /
18 642,23 грн.- пені, 1864,22 грн. судового
збору.

Видати наказ.

Рішення у відповідності зі ст.85
Господарського процесуального кодексу
України набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у справі,
мають право оскаржити в апеляційному
порядку рішення повністю або частково
у порядку і строки встановлені ст.93
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Л.I. Васильєва

Повний текст складено і підписано
30.05.2014р.