ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2014 року
Справа № 5005/1392/2011

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Верхогляд Т.А.
(доповідач),

суддів: Білецької Л.М., Тищик І.В.

при секретарі: Малик С.О.

за участю представників сторін:

від відповідача: ОСОБА_1, представник,
довіреність № 1427 від 19.11.13;

від позивача представник у судове
засідання не з'явився, про час та місце
судового засідання повідомлений
належним чином;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2

на рішення господарського суду
Дніпропетровської області
від 18.02.2014 року у справі № 5005/1392/2011

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Видавництво
"Навчальна книга - Богдан", м. Тернопіль

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2,
м. Кривий Ріг Дніпропетровської
області

про стягнення 27 807, 37 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від
18.02.2014року у справі № 5005/1392/2011 (суддя
Загинайко Т.В.) позов задоволено
частково. Стягнуто з позивача на
користь відповідача 13 132,80 грн.
заборгованості, 3 107,22 грн. інфляційних
нарахувань, 1 889,12 грн. 3 % річних, 1 358,02
грн. витрат по сплаті державного мита
та судового збору та 153,86 грн. витрат по
сплаті за інформаційно - технічне
забезпечення судового процесу. В решті
позову відмовлено.

Рішення мотивовано порушенням
відповідачем умов договору поставки
№38 від 27.02.2008 року та договору поставки
№22 від 22.01.2009 року в частині оплати
отриманої продукції, наявністю
заборгованості в розмірі 13 132,80 грн.,
правом позивача стягнути відповідно до
умов п.5.2 договору поставки №38 та умов
п.6.2 договору поставки №22 пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, інфляційні втрати та 3% річних
відповідно до ст.625 Цивільного кодексу
України.

Відмовляючи в стягненні
заборгованості за накладною від 07.02.2008
року № 496, суд зазначив, що вона має
відношення до договору поставки №27 від
27.02.2006 року, який не зазначено
позивачем як підставу позову.

Також при розрахунку
інфляційних втрат та 3% річних судом
враховано заяву відповідача про
застосування строку позовної давності
до збільшених позовних вимог.

Не погодившись з рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 18.02.2014 року та відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга
мотивована порушенням судом норм
матеріального та процесуального права,
неналежною оцінкою доказів, неповним
з'ясуванням судом обставин справи.

Представник відповідача в
судовому засіданні 22.05.2014 року надав
пояснення в обґрунтування доводів
апеляційної скарги.

Представник позивача в
судове засідання 22.05.2014 року не
з'явився, про час та місце судового
засідання повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення
представника відповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
повноту з'ясування господарським судом
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки, судова колегія
апеляційного господарського суду
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково,
рішення слід змінити в силу наступного:

Як вбачається з матеріалів
справи, 31.01.2011 року товариство з
обмеженою відповідальністю
"Видавництво "Навчальна книга - Богдан"
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області з позовною
заявою до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 про стягнення 25 602,61 грн.
заборгованості за отриманий товар,
пені, інфляційних та 3% річних.

Заявою від 13.02.2014 року позивач
збільшив суму до стягнення в частині 3%
річних та інфляційних втрат.

Підставою позову зазначено
невиконання відповідачем умов
договорів поставки №38 від 27.02.2008 року
та №22 від 22.01.2009 року.

На підтвердження факту отримання
відповідачем товару позивач зазначив
надані до справи видаткові накладні
від 07.02.2008 року № 496 на суму 3 932,97 грн.,
від 28.02.2008 року №864 на суму 1 073,50 грн., від
28.02.2008 року №865 на суму 2 253,10 грн., від
12.05.2008 року №2088 на суму 1 277,87 грн., від
11.08.2008 року №3395 на суму 5 975,40 грн. та
видаткову накладну від 06.03.2009 року №911
на суму 3 352,31 грн.

Зважаючи на те, що жодна з
зазначених накладних не містить
посилання на договір, будь-які докази
отримання товару відповідачем саме за
вказаними позивачем договорами
відсутні, однак відповідач проти факту
отримання продукції не заперечує,
колегія суддів вважає, що
правовідносини сторін виникли
відповідно до ст.11 Цивільного кодексу
України, тобто із фактичних дій сторін
і вирішуючи питання про стягнення
заборгованості слід враховувати
наступне:

Відповідно до ч.2 ст.11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

За частиною першою статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно ст.526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст.655 Цивільного
кодексу України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до положень ч.1 ст.
692 Цивільного кодексу України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

За вищезгаданими видатковими
накладними відповідач отримав товар на
загальну суму 17 865,15 грн.

Строк оплати отриманого
товару слід визначати виходячи з
приписів ст.530 Цивільного кодексу
України, згідно якої якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Відповідно до претензії №15 (а.с.8
том 1) вимогу про сплату позивач
направив відповідачу 27.01.2010 року.

Належних та допустимих доказів
оплати відповідач, в порушення вимог
ст.33, 34 Господарського процесуального
кодексу України, не надав.

Його посилання на надані до
матеріалів справи квитанції та чеки не
підтверджують оплату саме за наданими
позивачем накладними, тому є
безпідставними.

Враховуючи, що позивач у заяві про
уточнення позовних вимог заявив про
заборгованість 17 065,77 грн., надав
розрахунок, згідно якого частина
товару була повернута відповідачем
(а.с.76 том 2), то саме вказана позивачем
сума заборгованості і підлягає
стягненню.

Вимогу позивача про стягнення
пені слід залишити без задоволення,
оскільки правові підстави для її
стягнення відсутні.

Позивач, звернувшись до суду
31.01.2011 року, заявив (в тому числі) вимоги
про стягнення 3% річних та інфляційних
втрат.

Заявою від 13.02.2014 року позивач
збільшив позовні вимоги щодо стягнення
вказаних сум. Вказані ним проценти за
користування чужими грошовими коштами
за змістом заяви про збільшення
позовних вимог фактично є 3% річних.

Тому вимоги позивача слід вважати
заявленими в межах строку позовної
давності, що спростовує доводи
відповідача про пропуск такого строку.
Аналогічно це стосується і вимог про
стягненні 3% річних.

З матеріалів справи вбачається,
що позивач провів розрахунок
інфляційних втрат та 3% річних по кожній
видатковій накладній окремо, виходячи
з умов договору, який вважав підставою
для здійснення оплати.

Оскільки вказані позивачем
договори колегія суддів не вважає
підставою для здійснення оплати,
початок перебігу строку виконання
зобов'язання за кожною накладною слід
вважати по закінченню семиденного
терміну з моменту пред'явлення
позивачем вимоги про оплату, тобто з
04.02.2010 року.

Відповідно до ст.625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Провівши розрахунок зазначених
сум за допомогою комп'ютерної системи
",Ліга-Закон", колегія суддів
встановила, що за період прострочення
платежів, з 04.02.2010 року по 31.01.2014 року
належні до стягнення інфляційні
становлять 19 217 грн. 18 коп., 3% річних в
сумі 2045грн 09 коп.

Позивачем до стягнення заявлено
інфляційні втрати в розмірі 5 976,80 грн., 3%
річних в сумі 2 797,60 грн.

Оскільки ціна позову
визначається позивачем самостійно і у
суду відсутні підстави вийти за межі
заявлених вимог щодо стягнення
інфляційних втрат, колегія суддів
вважає за необхідне такі втрати
стягнути в межах заявленої позивачем
суми - 5 976,80 грн.

3% річних підлягають до стягнення
в сумі 2 045,09 грн.

В задоволенні вимог про стягнення
пені слід відмовити.

Відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України з
відповідача на користь позивача слід
стягнути судові витрати по справі
пропорційно розміру задоволених вимог.

Судові витрати складаються з
державного мита в розмірі 256,02 грн.,
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу в
розмірі 236,00 грн. та судового збору в
розмірі 1827,00 грн. Всього позивач поніс
судові витрати за розгляд позову в
розмірі 2 319,02 грн.

Позов підлягає задоволенню на 90%,
судові витрати позивача, належні до
стягнення на його користь становлять 2
087,19 грн.

Витрати за розгляд апеляційної
скарги слід віднести на відповідача
відповідно до ч.2 ст.49 ГПК України.

За наведених обставин, колегія
суддів апеляційної інстанції дійшла до
висновку про необхідність зміни
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 18.02.2014
року. В зв'язку з цим, апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково, а
рішення суду першої інстанції має бути
викладено в іншій редакції.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 18.02.2014
року у справі № 5005/1392/2011 - змінити.

Резолютивну частину рішення
господарського суду від 18.02.2014 року
викласти в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Видавництво
"Навчальна книга - Богдан" (46002,
м. Тернопіль, пр. Ст. Бандери, буд. 34а,
ідентифікаційний код 34637417)
17065,77 грн. заборгованості, 5 976,80 грн.
інфляційних втрат, 2 045,09 грн. 3% річних, 2
087,19 грн. судових витрат за розгляд
позову.

В решті позову відмовити".

Видачу наказу доручити
господарському суду Дніпропетровської
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого господарського суду
України.

Головуючий суддя:
Т.А. Верхогляд

Суддя:
І.В. Тищик

Суддя:
Л.М. Білецька