ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2014 р.Справа № 916/1565/13Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Разюк Г.П., Петрова М.С.

(Склад колегії суддів Одеського
апеляційного господарського суду
сформовано згідно із розпорядженням
в.о. голови суду № 783 від 06.05.2014 року)

при секретарі судового засідання:
Полінецькій В.С.

за участю представників сторін:

від позивача: Плакушко О.С. (довіреність
№ 09/38 від 14.10.2013 року)

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства
"Миколаївський морський торговельний
порт"

на рішення господарського суду
Одеської області від " 17" квітня 2014 року,
повний текст якого складено та
підписано " 22" квітня 2014 року

по справі № 916/1565/13

за позовом Державного підприємства
"Миколаївський морський торговельний
порт"

до відповідача Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Судноплавно-буксирна компанія
"Морвест"

про стягнення 787 758,08 грн.

В С Т А Н О В И В :

13.06.2013 року Державне підприємство
"Миколаївський морський торговельний
порт" (далі позивач) звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Судноплавно-буксирна компанія
"Морвест" (далі відповідач) про
стягнення заборгованості у розмірі 787
758,08 грн.

Позовні вимоги мотивовані
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань по укладеному між
сторонами Договору стандартного
бербоут-чартеру „Беркон 89" № 42-П на
фрахтування суднової баржі «ДМ-2020» та
додаткових угод до нього, а саме те, що
при поверненні з фрахтування
позивачеві суден відповідач не провів
за свій рахунок усі види ремонтів
(включаючи поточний ремонт, а також
ремонти згідно вимогам
Класифікаційного товариства) вартістю
780 000,00 грн., а також не здійснив щорічний
та черговий огляд баржі, внаслідок чого
заподіяв Порту збитки на загальну суму
787 758,08 грн., які повинний відшкодувати
останньому. Також позивач просив
стягнути з відповідача судові витрати
понесені при розгляду справи.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 17.04.2014 р. (головуючий суддя
Степанова Л.В., судді Д'яченко Т.Г.,
Панченко О.Л.) у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Рішення суду мотивоване тим що,
позивачем не надано жодного доказу,
який відображав би стан суднової баржі
«ДМ-2020» на момент передачі його від
позивача відповідачеві у
бербоут-чартер (акт
приймання-передачі), а також жодних
первинних бухгалтерських документів
або регістрів аналітичного та
синтетичного бухгалтерського обліку,
за якими можна встановити вартість
ремонтних робіт суднової баржі,
внаслідок чого підстави для
задоволення позову - відсутні.

Не погоджуючись із зазначеним вище
рішенням місцевого господарського
суду, Державне підприємство
"Миколаївський морський торговельний
порт" звернулось до Одеського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати і
прийняти нове, яким стягнути з ТОВ
"Судноплавно-буксирна компанія
"Морвест" на користь позивача суму
коштів у розмірі 787 758,08 грн.

Скаржник в своїх доводах та
запереченнях посилається на те, що суд
повно та всебічно не перевірив всі
обставини справи, не дав належну
правову оцінку доказам, порушив та
невірно застосував норми
матеріального та процесуального права,
в зв'язку з чим виніс незаконне і
необґрунтоване рішення, яке не
відповідає обставинам справи і вимогам
закону.

Апелянт зазначає, що відповідачем
були суттєво порушені умови Договору
стандартного бербоут-чартеру „Беркон
89" № 42-П на фрахтування суднової баржі
«ДМ-2020», внаслідок чого позивачу були
заподіяні значні збитки.

Крім того, за твердженням
скаржника суд першої інстанції в
порушення норм чинного законодавства
не прийняв до уваги вимоги та не
призначив проведення незалежної
експертизи щодо визначення вартості
ремонту баржі «ДМ-2020».

Відповідач відзив на апеляційну скаргу
до суду не надав, та в судове засідання
27.05.2014 року не з'явився без поважних
причин, хоча був належним чином
повідомлений про час, дату та місце
слухання справи, що підтверджується
відповідним поштовим повідомленням.

Так, ТОВ "Судноплавно-буксирна компанія
"Морвест" не знаходиться за своєю
юридичною адресою що вказана у всіх
наявних матеріалах справи, а тому і
ухвала про призначення розгляду даної
справи в суді апеляційної інстанції
була повернута до суду без вручення
адресату у зв'язку з закінченням
терміну зберігання.

За змістом п.4 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України
„Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005 році"
від 02.06.2006 року № 01-8/1228 з останніми
змінами від 08.04.08 року, до повноважень
господарських судів не віднесено
установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками „адресат вибув",
„адресат відсутній" і т.п., з
урахуванням конкретних обставин
справи можуть вважатися належними
доказами виконання господарським
судом обов'язку щодо повідомлення
учасників судового процесу про
вчинення цим судом певних
процесуальних дій.

Відповідно до п.3.9.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
„Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18,
в разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, коли фактичне
місцезнаходження юридичної особи -
учасника судового процесу з якихось
причин не відповідає її
місцезнаходженню, визначеному згідно з
законом, і дана особа своєчасно не
довела про це до відома господарського
суду, інших учасників процесу, то всі
процесуальні наслідки такої
невідповідності покладаються на цю
юридичну особу.

Крім того, відповідно до частини 1
статті 64 Господарського
процесуального кодексу України, ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається зазначеним особам за
повідомленою ними господарському суду
поштовою адресою. У разі ненадання
сторонами інформації щодо їх поштової
адреси, ухвала про відкриття
провадження у справі надсилається за
адресою місцезнаходження (місяця
проживання) сторін, що зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців. У
разі відсутності сторін за такою
адресою, вважається, що ухвала про
порушення провадження у справі вручена
їм належним чином.

Отже, судова колегія вважає за можливе
розглянути справу за відсутністю
представника відповідача.

Розглянувши та перевіривши матеріали
справи, пояснення по справі, заслухавши
в судових засіданнях пояснення
представника позивача,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія дійшла до наступного.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК
України апеляційна інстанція не
зв'язана доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі, а
згідно до приписів ст.33, 34 ГПК України,
кожна сторона повинна належними і
допустимим доказами довести ті
обставини, на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог чи
заперечень.

Як встановлено господарським судом
першої інстанції та підтверджено в
ході апеляційного провадження, 24.12.2008
року між Державним підприємством
"Миколаївський морський торговельний
порт" (Судновласник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Судноплавно-буксирна компанія
"Морвест" (Фрахтувальник) укладено
договір стандартного бербоут-чатрету
„Беркон 89" № 42-П на фрахтування судна
«ДМ-2020», за умовами якого позивач
передав відповідачу судно у строкове
платне користування на 10 років (а.с.13-16).

За умовами п. 14 договору № 42-П від 24.12.2008
року, фрахтувальник зобов'язаний по
закінченню строку дії чартеру
повернути судно у безпечному та
вільному від льоду порту чи місці, як
зазначено у боксі 16. Фрахтувальники
зобов'язані направити судновласникам
не менш ніж за 30 днів попередній, і не
менш, ніж за 14 днів - кінцевий нотіси із
зазначенням припустимої дати, порту
повернення судна, чи порт або місце
повернення. Будь-які наступні зміни в
позиції судна повинні негайно бути
повідомлені Судновласнику. Судно
повинно бути повернуто судновласникам
у тому ж самому, або в такому ж
справному стані та з тим же класом, в
якому воно було передано у
бербоут-чартер, включаючи його
природній знос, який не впливає на клас
судна.

24.12.2008 року між Державним підприємством
"Миколаївський морський торговельний
порт" (Судновласник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"Судноплавно-буксирна компанія
"Морвест" (Фрахтувальник) було укладено
адендум до договору № 42-П від 24.12.2008
року, відповідно до п. 1 якого
Судновласник передає Фрахтувальнику
за обумовлену плату (надалі -
бербоут-чартерна ставка) у
користування на строк, встановлений
даним адендумом, судно згідно з
додатком № 1 до договору
бербоут-чартеру № 42-П від 24.12.2008 року
(а.с.18-20).

За змістом п. 14 адендуму від 24.12.2008 року
Фрахтувальник зобов'язаний повернути
судно Судновласнику в порт Миколаїв на
дозвільному портовими властями
причалі. Повернення судна оформлюється
актом повернення судна з
бербоут-чартера. Форма акта надається
Фрахтувальником. Акт підписується
уповноваженими представниками
Судновласника та Фрахтувальника.
Повернення судна здійснюється у строк,
зазначеній у боксу 20 частини І
договору.

Відповідно до п. 16 адендуму від 24.12.2008
року виявлені в період дії договору
будь-які невідповідності судна вимогам
Регістра судноплавства України та
інших органів нагляду за безпекою
судноплавства, Фрахтувальник
зобов'язаний усунути їх за свій рахунок
в установлені строки.

Пунктом 20 адендуму від 24.12.2008р.
передбачено, що Фрахтувальник
зобов'язаний проводити за свій рахунок
необхідні огляди та всі види ремонту
судна (включаючи поточний ремонт, а
також ремонти відповідно до вимог
Класифікаційного товариства).
Фрахтувальник самостійно вибирає
(назначає) підрядника для виконання
ремонтних робіт.

За змістом п. 24 адендуму від 24.12.2008 року
за підсумками передачі судна в
бербоут-чартеру представниками
Фрахтувальника та Судновласника буде
виставлений акт приймання - передачі, з
зазначенням технічного тану судна.
Фрахтувальник вправі за власний
рахунок залучити незалежного
сюрвейера або іншого компетентного
спеціаліста для оцінки (перевірки)
технічного стану судна на момент його
передачі в бербоут-чартер.

Додатковою угодою № 3 від 01.03.2013 року
сторони дійшли згоди щодо розірвання
вищезазначеного договору з моменту
повернення вищеназваного судна
відповідачем позивачеві за актом
прийому-передачі судна та погодили, що
відповідач зобов'язаний здійснити усі
необхідні розрахунки з позивачем по
договору з урахуванням усіх вимог
останнього, які стосуються обов'язків
відповідача по договору та додатків до
нього, які можуть бути пред'явлені
позивачем на протязі 3-х місяців після
розірвання даного договору (а.с.23).

Актом повернення судна "ДМ-2020" з
бербоут-чартеру до ДП "Миколаївський
морський торговельний порт", укладеним
05.03.2013р. , було зафіксовано, що технічний
стан передачі судна "ДМ-2020" встановлено
свідоцтвом класифікаційного
товариства № 103-1-1418-12 від 19.10.2012 року.
Судно пред'явлено Регістру
судноплавства України як судно у
відстоюванні. Для введення в роботу
потрібно пред'явити судно Регістру
судноплавства України в обсязі
чергового огляду (а.с.24).

15.04.2013 року Державне підприємство
"Миколаївський морський торговельний
порт" звернулось до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Судноплавно-буксирна компанія
"Морвест" з листом № 09/767, відповідно до
якого просить провести розрахунки з
портом за ремонт буксиру «Докер» для
відновлення його класифікаційного
свідоцтва в сумі 898 269,07 грн. (а.с.30).

Листом від 25.04.2013 року за № 904 Державне
підприємство "Миколаївський морський
торговельний порт" звернулось до ТОВ
"Аргус" щодо розробки ремонтної
відомості баржі "ДМ-2020", 1981 року
побудови; а також просить повідомити,
крім іншого, вартість ремонту (а.с.31).

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сервісне
підприємство «Аргус» листом від 25.04.2013
року за № 25-4/13 повідомило Державне
підприємство "Миколаївський морський
торговельний порт", що вартість ремонту
судна "ДМ-2020" з урахуванням витрат на
докування судна складає 780 000 грн. (а.с.32).

Відповідно до розрахунку вартості
послуг, що надаються Регістром
судноплавства України, вартість послуг
з чергового огляду судна "ДМ-2020" з
вводом в експлуатацію, складає 6 643,16
грн., а вартість щорічного огляду
даного судна у відстії, складає 1 114,92
грн., разом - 7 758,08 грн. (а.с.36-37).

27.04.2012 року Державне підприємство
"Миколаївський морський торговельний
порт" звернулося до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Судноплавно-буксирна компанія
"Морвест" з претензією, згідно з якою
просило перерахувати на рахунок
позивача 7 068 269,07 грн. Дана претензія
отримана відповідачем поштою 07.05.2013
року (а.с.38-44).

Між тим, така претензія залишена ТОВ
"Судноплавно-буксирна компанія
"Морвест" без відповіді та задоволення,
що і стало підставою для звернення ДП
"Миколаївський морський торговельний
порт" до суду з відповідним позовом.

Судова колегія погоджується з
висновками місцевого господарського
суду про відмову в задоволення
позовних вимог Державне підприємство
"Миколаївський морський торговельний
порт" та вважає, що доводи останнього,
які викладені в апеляційній скарзі є
безпідставними, необґрунтованими та
задоволенню не підлягають, виходячи з
наступного.

Предметом судового розгляду у даній
справи є вимога позивача про стягнення
з відповідача 787 758,08 грн. заподіяних
збитків, тому предметом доказування є
встановлення наявності чи відсутності
передбачених законодавством підстав
для застосування до відповідача
відповідальності у вигляді
відшкодування заподіяних позивачеві
збитків.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції в матеріалах справи не
міститься жодного доказу в якому
встановлений технічний стан судна
"ДМ-2020", на момент його передачі
позивачем відповідачеві за договором
стандартного бербоут-чартеру від 24.12.2008
року.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України
особа, якій завдано збитків в
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.

За змістом п. 4 ст. 611 вказаного
Кодексу у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, у
вигляді відшкодування збитків.

На підставі ст. 614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини,
умислу або необережності, якщо інше не
встановлено договором або законом;
особа є невинуватою, якщо доведе, що
вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання;
відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України
боржник, який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки. Розмір збитків, завданих
порушенням зобов'язання, доказується
кредитором. При цьому розмір збитків
має бути підтверджений документально.

Позивач стверджує, що
відповідач повинний відшкодувати йому
787 758,08 грн. вартості ремонту судна
"ДМ-2020" після повернення останнього
відповідачем із бербоут-чартеру.

В обґрунтування розміру
вартості необхідного ремонту
названого судна та заподіяних йому
збитків позивач посилається на лист
ТОВ СП «Агрус» від 25.04.2013 року за № 25-4/13
(а.с.156).

Так, зі змісту зазначеного вище листа
вбачається, що ТОВ СП «Агрус» може
виконати ремонтні роботи на судні
"ДМ-2020" вартістю 780 000,00 грн. Але, цей лист
не є належним та допустимим доказом у
справі, оскільки виготовлений виключно
на замовлення позивача без залучення
відповідача та ніяким чином не
свідчить про те, що замовлені позивачем
ремонтні роботи будь-яким чином
пов'язані з договором бербоут-чартеру
та підлягають виконанню за рахунок
відповідача.

Як вбачається з матеріалів
справи, ухвалами місцевого
господарського суду під час розгляду
справи, неодноразово витренувались у
ДП "Миколаївський морський
торговельний порт" обґрунтований
розрахунок пред'явленої суми ремонту
суднової баржі «ДМ-2020» у розмірі 780 000,00
грн.. Проте, вимог суду першої інстанції
позивачем виконані не були.

Крім того, місцевим судом
неодноразово було призначено судову
експертизу щодо встановлення вартості
ремонту судна «ДМ-2020», які проведені
так і не були у зв'язку з відсутністю
належного спеціаліста.

При викладених обставинах колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
цілком правомірно залишив без
задоволення вимоги Порту до
відповідача щодо стягнення з
останнього 787 758,08 грн. вартості
необхідного ремонту судна «ДМ-2020»
після повернення останнього з
бербоут-чартеру, внаслідок їх
недоведеності належними та
допустимими доказами, що є в матеріалах
справи.

Крім того, позивач посилаючись
на договір про технічний нагляд за
суднами від 26.04.2013 року № 88-103-13/10-Р,
укладений між Портом та ДП
"Класифікайне товариство Регістр
судноплавства України" вважає, що
відповідач повинний відшкодувати йому:
1 114,92 грн. витрат на послуги з щорічного
огляду судна «ДМ-2020» та 6 643,16 грн. витрат
на послуги з чергового огляду
названого судна.

Але, всупереч вимогам ст. 33 ГПК
України, позивачем не надано, внаслідок
чого в матеріалах справи не міститься
доказів того, що за умовами договору
від 26.04.2013 року ДП "Класифікайне
товариство Регістр судноплавства
України" після укладення цього
договору здійснило щорічний та
черговий огляд судна «ДМ-2020» та Порт
перерахував останньому грошові кошти в
сумі 1 114,92 грн. та 6 643,16 грн. відповідно,
внаслідок чого підстав для стягнення
цих коштів з відповідача на користь
позивача також немає.

У зв'язку з чим місцевий
господарський суд дійшов вірного
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог Державного
підприємства "Миколаївський морський
торговельний порт" у зв'язку з тим, що
останнім не доведено певними засобами
доказування позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача коштів на
ремонт судна.

Судова колегія також вважає, що всі
доводи, заперечення та вимоги
Державного підприємства
"Миколаївський морський торговельний
порт" викладені в апеляційній скарзі, є
необґрунтованими, безпідставними та
підлягають відхиленню з підстав,
викладених в мотивувальній частині
постанови.

Державного підприємства
"Миколаївський морський торговельний
порт" ніяких додаткових пояснень та
відповідних доказів до суду
апеляційної інстанції не надало, а тому
зазначені вище факти скаржником під
час розгляду апеляційної скарги в суді
апеляційної інстанції нічим
спростовані не були, а відповідно, в
порушення статті 33 Господарського
процесуального кодексу і не були
доведені ті обставини, на які скаржник
посилався як на підставу своїх вимог,
доводів і заперечень.

Вищезазначене повністю спростовує
доводи скаржника, викладені в
апеляційній скарзі, на підставі чого
судова колегія дійшла до висновку про
правомірність та обґрунтованість
винесеного місцевим господарським
судом рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог Державного
підприємства "Миколаївський морський
торговельний порт".

За викладених обставин, колегія суддів
вважає, що рішення господарського суду
Одеської від 17.04.2014 року по справі №
916/1565/13 відповідає вимогам чинного
законодавства та матеріалам справи,
підстави для його скасування або зміни
відсутні, а тому воно підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
Державного підприємства
"Миколаївський морський торговельний
порт" - без задоволення.

Керуючись статтями 99, 101-105
Господарського

процесуального кодексу України,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Миколаївський морський
торговельний порт" залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду Одеської
області від „17" квітня 2014 року по
справі № 916/1565/13 залишити без змін.

Постанова в порядку статті 105
Господарського процесуального кодексу
України набирає законної сили з дня її
прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови

складено „28" травня 2014 року.

Головуючий суддя
С.І. Колоколов

Суддя
Г.П. Разюк

Суддя
М.С. Петров