ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2014 р. Справа № 909/452/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Максимів Т. В. ,
при секретарі судового засідання
Конашенко О. В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: малого підприємства
"Візит", вул. Щурата, 5, м. Броди,
Бродівський район, Львівська
область,80600

до відповідача: товариства з обмеженою
відповідальністю "Українські лісові
ресурси-Коломия", вул. Ф.Горбаша, буд. 8,
м. Коломия, Коломийський район,
Івано-Франківська область,78200

про стягнення 21525,02грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з"явився

від відповідача: не з"явився

ВСТАНОВИВ:

мале підприємство "Візит" звернулося до
господарського суду з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Українські лісові
ресурси-Коломия" про стягнення 21525,02грн.

Позовні вимоги мотивовано
невиконанням відповідачем прийнятих
на себе зобов"язань згідно договору
купівлі-продажу №030111 від 03.01.11 щодо
розрахунку за поставлену позивачем
продукцію.

Представник позивача в судове
засідання не з"явився, однак подав
заяву б/н від 23.05.14(вх.№8041/14 від 27.05.14) про
розгляд справи за відсутності
повноважного представника малого
підприємства "Візит".

Відповідач своїм конституційним
правом на захист прав і охоронюваних
законом інтересів не скористався, явки
уповноваженого представника в судове
засідання жодного разу не забезпечив,
надіслані відповідачу ухвали за
адресою, зазначеною у позовній заяві,
повернуто суду з відміткою відділення
поштового зв"язку "за даною адресою не
значиться". На момент винесення судом
рішення, заяв та клопотань від
відповідача не надходило.

Відповідно до ч.3ст.22 ГПК України,
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходи до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Згідно з п.3.9.1 постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
N18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" з наступними змінами,
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК. За
змістом зазначеної статті 64 ГПК,
зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Ухвали про порушення провадження у
справі та відкладення розгляду справи
надіслані відповідачеві
рекомендованою кореспонденцією за
адресою, зазначеною у позовній заяві (
вул.Ф.Горбаша, буд.8, м.Коломия) та
повернуто суду з відміткою відділення
поштового зв"язку "за даною адресою не
значиться".

Згідно з пунктом 3.9.2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України
26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" з наступними
змінами, у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача належним
чином про розгляд судової справи і
забезпечення його явки в судове
засідання для реалізації ним права на
судовий захист своїх прав та інтересів,
що дає підстави для висновку суду щодо
розгляду справи в порядку,
передбаченому статтею 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи із
врахуванням вимог Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
стосовно розгляду справи упродовж
розумного строку, всебічно і повно
з"ясувавши всі обставини, на яких
ґрунтуються вимоги, давши оцінку
доказам, які мають значення для справи,
суд вважає за правильне взяти до уваги
наступне.

03.01.11 між сторонами у справі укладено
договір купівлі-продажу, за умовами
якого продавець (позивач) зобов"язався
передати, а покупець (відповідач), в
свою чергу, - прийняти товар та сплатити
його вартість. Термін дії договору - три
роки, а після закінчення строку його
дії договір вважається продовженим на
невизначений термін на тих же
умовах(п.7.1, 7.2 договору).

Пунктами 2.1, 4.1, 4.2 даного договору
сторони погодили, що найменування,
кількість, ціна, загальна вартість
товару та термін розрахунків
вказується у накладних, які є
невід"ємною частиною договору.

Покупець здійснює оплату шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок продавця (п.4.3 договору).

На виконання умов спірного договору,
позивачем поставлено відповідачу
товару на загальну суму 20568,6грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями товаро-транспортних
накладних №218 від 25.03.13, №295 від 16.04.13,
№380 від 14.05.13 та №973 від 11.11.13.
Товаро-транспортна накладна №324 від
22.04.13 судом до уваги не приймається,
оскільки не підписана відповідачем, та,
відповідно, не підтверджує факту
поставки позивачем товару на суму
5479,20грн.

В порушення визначеного умовами
договору обов"язку сплатити вартість
товару в установлені терміни та у
визначеному порядку, відповідач за
поставлений товар розрахувався
частково, на момент винесення рішення
заборгованість відповідача перед
позивачем без врахування
товаро-транспортної накладної (ТТН) №324
від 22.04.13становить 14227,84грн.

З метою досудового врегулювання спору
03.02.14 позивачем на адресу відповідача
направлено претензію з вимогою
погасити існуючу заборгованість, яка
залишена останнім без відповіді та
задоволення.

Доказів погашення заборгованості
відповідачем суду не подано.

У зв"язку з порушенням відповідачем
договірних зобов"язань щодо оплати
поставленого позивачем товару,
керуючись умовами спірного договору
та нормами чинного законодавства,
позивачем нараховано 1817,98грн. пені.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

В силу статті 173 Господарського кодексу
України господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
відносин у сфері господарювання з
підстав, передбачених ГК України, в
силу якого один суб'єкт (зобов'язана
сторона, у тому числі боржник)
зобов'язаний вчинити певну дію
господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботу,
передати майно, сплатити гроші тощо), а
інший суб'єкт (управнена сторона, у тому
числі кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. Наведена правова норма
кореспондується зі ст.509 Цивільного
кодексу України: зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом ст.265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму. Реалізація суб'єктами
господарювання товарів
негосподарюючим суб'єктам
здійснюється за правилами про договори
купівлі-продажу. До відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про
договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення закріплено і у
статті 712 Цивільного кодексу України:
за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну переданого товару(ст.692 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов"язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом; зобов"язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Наведена правова норма
кореспондується зі статтею 193
Господарського кодексу України:
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

В силу статті 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

За змістом ч.1 ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Граничний термін виконання
відповідачем зобов"язання щодо оплати
поставленого позивачем товару, згідно
наявних у справі копій
товаро-транспортних накладних, -
відповідно 03.04.13, 20.04.13, 15.05.13 та 16.11.13.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 Цивільного кодексу
України встановлено, що відсутність
своєї вини доводить особа, яка порушила
зобов'язання.

Відповідач доказів належного
виконання своїх зобов'язань не надав,
доводи позивача не спростував.

З огляду на встановлення судом факту
порушення відповідачем своїх
зобов"язань, вимога позивача щодо
стягнення 14227,84грн. основного боргу
обґрунтована та підлягає до
задоволення.

Статтею 216 Господарського кодексу
України передбачено, що учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

В силу ч.1 ст.230 Господарського кодексу
України, штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 Цивільного кодексу
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися, зокрема неустойкою
(штрафом, пенею), якою, з огляду на
положення ст.549 Цивільного кодексу
України, є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. При цьому пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов"язання за кожен день
прострочення виконання.

За приписами ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України штрафні санкції за
порушення грошових зобов'язань
встановлюються у відсотках, розмір
яких визначається обліковою ставкою
Національного банку України, за увесь
час користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу
України унормовано, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

В силу ч. 2 статті 343 Господарського
Кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Згідно ст. 547 Цивільного кодексу
України правочин щодо забезпечення
виконання зобов'язання вчиняється у
письмовій формі.

Укладаючи договір, сторони дійшли
згоди відносно забезпечення виконання
відповідачем грошових зобов'язань
пенею та погодили строк її нарахування:
за порушення строків сплати вказаних
в п.4 договору покупець сплачує
продавцю пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожен день
прострочення.

Позивачем нараховано 1817,98грн. пені за
період з 03.04.13 по 03.02.14 ( у тому числі
58,36грн. згідно ТТН №218; 434,98грн.- згідно
ТТН №295 ; 570,58грн. - згідно ТТН № 324 ;
668,20грн. - згідно ТТН №380 ; 85,86грн.- згідно
ТТН №973 ).

Керуючись частиною 1 статті 4-7
Господарського процесуального кодексу
України щодо прийняття судового
рішення за результатами обговорення
усіх обставин справи та частиною 1
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
стосовно всебічного, повного і
об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійснених позивачем нарахувань, і в
разі, якщо їх обчислення помилкове -
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно.

Судом перевірено правильність
нарахованих позивачем сум та
задоволено пеню частково, на суму
872,01грн., обмеживши її нарахування
шестимісячним терміном у
відповідності до ч.6ст.232
Господарського кодексу України та
відмовивши у стягненні пені,
нарахованої згідно ТТН №324, оскільки
вказана накладна не підтверджує факту
поставки товару на суму 5479,20грн.

Судові витрати, у відповідності до ст.49
ГПК України, покласти на відповідача
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, у
відповідності до ст.124 Конституції
України, Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
ст.ст.11, 509, 525, 526, 530, 546, 547, 549, 610, 612, 614, 625,
629, 712 Цивільного Кодексу України,
ст.ст.173, 193, 216, 230, 231, 232, 265, 343
Господарського кодексу України,
керуючись ст.ст.4-7, 43, 49, 55, 75, ст. 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

позов малого підприємства "Візит" до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Українські лісові
ресурси-Коломия" про стягнення 21525,02грн.
задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Українські лісові
ресурси-Коломия" (Івано-Франківська
обл., м.Коломия, вул.Ф.Горбаша,8, ) на користь малого
підприємства "Візит" (Львівська обл.,
м.Броди, вул.Щурата, 5, код 20791529)
14227,84(чотирнадцять тисяч двісті
двадцять сім гривень вісімдесят чотири
копійки) основного боргу, 872,01(вісімсот
сімдесят дві гривні одну копійку) пені
та 1281,64 (одну тисячу двісті вісімдесят
одну гривню шістдесят чотири копійки)
судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 03.06.14

Суддя
Максимів Т. В.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Легінь О. В. 03.06.14