ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

28 травня 2014 р. Справа № 902/578/14

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Банаська О.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПЕРША ПАЛИВНА
КОМПАНІЯ", м.Київ

до: Дочірнього підприємства
"ВІННИЦЬКИЙ ОБЛАВТОДОР" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "АВТОМОБІЛЬНІ
ДОРОГИ УКРАЇНИ", м.Вінниця

про стягнення 2 035 700 грн. 43 коп. згідно
договору № 16/07-3/13 від 16.07.2013 року.

За участю секретаря судового засідання
Нестерова Д.О.

За участю представників:

позивача: Олареско М.І., довіреність № 17
від 14.05.2014 року, паспорт серії НОМЕР_2
виданий Малиновським РВ ОМУ УМВС
України в Одеській області 04.07.1997 року.

відповідача: Сидорюк Д.А., довіреність
№ 276 від 16.08.2013 року, паспорт серії
НОМЕР_1 виданий 25.11.1996 року Тульчинським
РВ УМВС України в Вінницькій області.

В С Т А Н О В И В :

Товариством з обмеженою
відповідальністю "ПЕРША ПАЛИВНА
КОМПАНІЯ" подано позов до Дочірнього
підприємства "ВІННИЦЬКИЙ ОБЛАВТОДОР"
Відкритого акціонерного товариства
"Державна акціонерна компанія
"АВТОМОБІЛЬНІ ДОРОГИ УКРАЇНИ" про
стягнення 2 035 700 грн. 43 коп. згідно
договору № 16/07-3/13 від 16.07.2013 року, з яких
1 912 000,00 грн. боргу, 75 993,65 грн.
інфляційних втрат, 28 586,78 грн. 3 % річних,
19 120,00 грн. пені.

Ухвалою господарського суду
Вінницької області від 30.04.2014 року за
вказаним позовом порушено провадження
у справі № 902/578/14 та призначено до
розгляду на 28.05.2014 року.

27.05.2014 року до суду надійшов відзив
відповідача в якому останній вказує на
наявність заборгованості перед
позивачем в розмірі 1 912 000,00 грн.
пояснюючи несплату поставленого
товару та наявність боргу відсутністю
обігових коштів.

Також у відзиві відповідач вказує на
те, що загальний розмір штрафних
санкцій не може перевищувати 1 % від
загальної вартості зобов'язань Покупця
відповідно до п.9.10 Договору.

Окрім того відповідач пропонує укласти
мирову угоду з позивачем з
максимальним терміном виконання до
вересня 2014 року.

За відсутності відповідного
клопотання справа розглядається без
фіксації судового процесу технічними
засобами.

В судовому засіданні представником
позивача подано заяву про відмову від
позовних вимог про стягнення 3 % річних,
яка прийнята судом до розгляду.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, з'ясувавши
фактичні обставини на яких ґрунтується
позов, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті судом
встановлено наступне.

16.07.2013 року між Дочірнім підприємством
"Вінницький облавтодор" ВАТ Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України" (Покупець) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Перша паливна
компанія" (Постачальник) укладено
договір № 16/07-3/13 відповідно до п.1.1
якого в порядку та на умовах якого
Постачальник зобов'язується передати у
власність Покупця бітум залізничним
транспортом окремими партіями згідно
підписаних Сторонами специфікацій, а
Покупець зобов'язується прийняти і
оплатити Товар (а.с.21-30, т.1).

Найменування Товару: Бітум дорожній
БНД 60/90 (90/130), остаточна кількість якого
вказується сторонами у Специфікаціях
(п.1.2 Договору).

Згідно п.3.3 Договору ціна за одиницю
Товару з урахуванням транспортних
витрат та відповідно до визначених
нижче умов поставки на дату укладення
Договору становить: 8 500,00 грн. з ПДВ за
тонну бітуму.

Пунктом 4.1 Договору встановлено, що
розрахунки за поставлений Товар
проводяться шляхом безготівкового
переказу коштів на поточний рахунок
Постачальника вказаний у даному
договорі, протягом 60 календарних днів
після отримання Товару відповідно до
п.5.4 Договору, на підставі отриманого
Постачальником рахунку-фактури
(рахунку) та виконання Постачальником
пункту 5.6 Договору. При затримці
виконання п.5.6 Договору, відлік строку
оплати за Товар розпочинається з дати
отримання відповідних документів.

Згідно п.5.4 Договору протягом 5 робочих
днів з дати прибуття Товару на станцію
призначення сторонами оформляється
Акт приймання-передачі Товару, який
підписується уповноваженими
представниками сторін та скріплюється
печатками сторін. Зобов'язання
Постачальника щодо поставки партії
Товару вважаються виконаними з моменту
підписання сторонами акту
приймання-передачі Товару та надання
документів, зазначених в п.п.4.2, 5.6
Договору.

Відповідно до п.5.6 Договору
Постачальник зобов'язаний одночасно із
відправленням Товару передати факсом
або електронною поштою з подальшим
надсиланням оригіналів поштою
Покупцеві копії наступних документів:
податкову накладну; акт
прийому-передачі Товару;
рахунок-фактуру; залізничну накладну;
сертфікат або паспорт якості.

Пунктом 6.1.1 Договору передбачено, що
Покупець зобов'язаний своєчасно та в
повному обсязі сплачувати за
поставлений Товар.

Із матеріалів справи слідує, що 19.07.2013
року, 16.08.2013 року, 02.09.2013 року сторонами
підписувались специфікації до
договору № 16/07-3/13 від 16.07.2013 року в яких
погоджено асортимент Товару, одиницю
виміру, кількість, ціну, станцію
відвантаження та станцію призначення,
вартість транспортування, строк
поставки, умови оплати тощо (а.с.31-31-33,
т.1).

Відповідно до умов договору № 16/07-3/13
від 16.07.2013 року позивачем здійснено ряд
поставок, що підтверджується актами
приймання-передачі нафтопродуктів № 880
від 27.07.2013 року, № 1010 від 20.08.2013 року, №
1066 від 06.09.2013 року, залізничними
накладними на загальну суму 3 162 000,00 грн.
(а.с.34-44, т.1).

Відповідач здійснив частково
розрахунок за поставлений товар на
суму 1 250 000,00 грн., що підтверджується
платіжними дорученнями та
банківськими виписками долученими
сторонами до матеріалів справи.

Таким чином розмір боргу відповідача
становить 1 912 000,00 грн. (3 162 000,00-1 250 000,00).

Непроведення відповідачем розрахунків
за отриманий товар спонукало позивача
звернутись з відповідним позовом до
суду.

З врахуванням встановлених обставин
суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

З моменту укладення сторонами договору
№ 16/07-3/13 від 16.07.2013 року між ними виникли
зобов'язання які регулюються
параграфом 3 глави 54 Цивільного кодексу
України "Поставка".

Згідно ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ст.692 ЦК України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін (ст.631 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України).

Частиною 1 статті 625 ЦК України
встановлено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

З огляду на викладене, позовні вимоги в
частині стягнення 1 912 000,00 грн.
основного боргу підлягають
задоволенню, як правомірні та
обґрунтовані.

Також судом розглянуто вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача 19 120,00 грн.
пені за період з 04.11.2013 року по 22.04.2013
року та 75 993,65 грн. інфляційних втрат за
період з листопада 2013 року по березень
2014 року включно, за результатами чого
суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Слід зазначити, що у відповідності до
п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст.
230 Господарського кодексу України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, крім іншого,
неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного
кодексу України встановлено, що
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу
України, встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з пунктом 9.5 Договору в разі
порушення строків оплати Товару,
Покупець на вимогу Постачальника
зобов'язаний сплатити останньому пеню
в розмірі облікової ставки НБУ від суми
боргу.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином суд вважає, що вимоги
позивача щодо стягнення пені та
інфляційних втрат у відповідності до
ч.2 ст.625 ЦК України є правомірними,
оскільки відповідають умовам
укладеного договору та чинного
законодавства.

При перевірці правильності розрахунку
пені та інфляційних втрат судом не
виявлено помилок в обрахунках позивача
ні у визначені сум заборгованостей, ні
у визначенні періодів прострочення
заборгованості, ні у визначенні
кінцевих сум з врахуванням чого
вказані вимоги підлягають задоволенню
в повному обсязі.

При цьому судом враховано, що розмір
відповідальності Покупця не перевищує
1 % від загальної вартості його
порушених зобов'язань у відповідності
до п.9.10 Договору.

Розглянувши заяву позивача від 28.05.2014
року про відмову від позовних вимог про
стягнення 3 % річних в сумі 28 586,78 грн. за
період з 04.11.2013 року по 22.04.2014 року суд
дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України
позивач вправі до прийняття рішення у
справі, крім іншого, відмовитись від
позову.

Частина 6 названої статті вказує, що
господарський суд не приймає відмови
від позову, зменшення розміру позовних
вимог, визнання позову відповідачем,
якщо ці дії суперечать законодавству
або порушують чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси.

Згідно п.4 ч.1 ст.80 ГПК України -
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо позивач
відмовився від позову і відмову
прийнято господарським судом.

Заява позивача про відмову від позову в
частині стягнення 3 % річних
приймається судом, оскільки відмова
позивача від позову не суперечить
чинному законодавству, не порушує прав
і охоронюваних законом інтересів
інших осіб, відповідає обставинам і
матеріалам справи.

При цьому суд враховує, що заяву про
відмову від позову подано
представником позивача - Олареско М.І.,
у якої наявні повноваження на
здійснення вказаної процесуальної дії,
що вбачається із змісту її довіреності
№ 17 від 14.05.2014 року.

В зв'язку з цим провадження у справі в
частині стягнення 3 % річних в сумі 28 586,78
грн. за період з 04.11.2013 року по 22.04.2014
року підлягає припиненню на підставі
п.4 ч.1 ст.80 ГПК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43
Господарського процесуального кодексу
України докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги і
заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та
вимогам ухвал суду відповідач не подав
до суду належних та допустимих доказів
в спростування позовних вимог позивача
щодо стягнення боргу в тому рахунку
доказів поставки Товару чи повернення
коштів (платіжні доручення, виписки
банківських установ щодо руху коштів,
видаткові накладні тощо).

Заперечення відповідача наведені у
його відзиві оцінюються судом
критично, оскільки наведені у ньому
доводи є юридично неспроможними та не
спростовують правомірності та
обгрунтованості заявленого позову.

Як вказувалось вище, доводи
відповідача наведені у його відзиві
свідчать фактично при визнання ним
заборгованості перед позивачем.

Посиланню відповідача на положення
п.9.10 Договору судом надано оцінку вище
при розгляді вимоги про стягнення пені.

При цьому суд зауважує, що обмеження
відповідальності 1 % від загальної
вартості його порушених зобов'язань
згідно вказаного пункту Договору
стосується виключно пені, а не 3 % річних
та інфляційних втрат позаяк виходячи
із положень ч.2 ст.625 ЦК України наслідки
прострочення боржником грошового
зобов'язання у вигляді інфляційного
нарахування на суму боргу та 3 % річних
не є санкціями, а виступають способом
захисту майнового права та інтересу,
який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за порушення виконання
зобов'язання і таким чином, інфляційні
нарахування на суму боргу та 3 % річних
входять до складу грошового
зобов'язання.

Наведена правова позиція відображена в
постанові Верховного Суду України від
15.11.2010 року у справі № 3-11гс10.

Прохання відповідача про укладення
мирової угоди без наявності згоди
іншої сторони та підписаного обома
сторонами тексту такої мирової угоди
унеможливлює її затвердження судом
виходячи із приписів ст.78 ГПК України.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про часткове задоволення позову з
врахуванням вищевикладених мотивів
щодо припинення провадження в частині
позовних вимог про стягнення 28 586,78 грн.
3 % річних в зв'язку з відмовою позивача
від позову в цій частині.

Витрати на судовий збір підлягають
віднесенню на відповідача в повному
обсязі відповідно до ч.2 ст.49 ГПК
України позаяк спір виник внаслідок
його неправильних дій.

Задовольняючи позов суд враховує
процесуальну позицію відповідача, яка
по суті зводиться до визнання позову.

28.05.2014 року в судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Керуючись ст.ст.4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49,
82, 84, 87, 115, 116 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства
"Вінницький облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України", вул.40-річчя Перемоги,
буд.27, м.Вінниця, 21100 (ідентифікаційний
код-32054743) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Перша
паливна компанія", вул.Саксаганського,
77, кімн.202, м.Київ, 01033 (ідентифікаційний
код-38038596) - 1 912 000 грн. 00 коп. - боргу, 19 120
грн. 00 коп. - пені, 75 993 грн. 65 коп. -
інфляційних втрат, 40 714 грн. 01 коп. -
відшкодування витрат пов'язаних зі
сплатою судового збору.

3. Прийняти відмову позивача від
позовних вимог в частині стягнення
28 586 грн. 78 коп. 3 % річних.

4. Провадження в частині стягнення 28 586
грн. 78 коп. 3 % річних припинити згідно
п.4ч.1 ст.80 Господарського
процесуального кодексу України.

5. Видати наказ в день набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 02 червня 2014 р.

Суддя Банасько
О.О.

віддрук. 1 прим.:

1 - до справи.