м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/2947/14 27.05.14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Логістик Інвест
Центр"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "БРЕВАРЕКС Україна"

про визнання права власності, ціна
позову 1 221 564,01 грн.

Суддя Ярмак О.М.

Представники:

Від позивача: Прудиус А.О. за дов.

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Пред'явлені вимоги про визнання за
позивачем права власності на
невід'ємні поліпшення об'єкта оренди за
договорами оренди нежитлових
приміщень № 4 та № 5 від 27 квітня 2012
року.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.02.2014р. (суддя Ярмак О.М.)
порушено провадження у справі № 910/2947/14,
розгляд справи призначено на 25.03.2014р.

За розпорядженням Заступника Голови
Господарського суду міста Києва від
25.03.2014р. у зв'язку з відпусткою судді
Ярмак О.М., справу № 910/2947/14 передано для
розгляду судді Якименку М.М.

Ухвалою суду від 25.03.2014р. суддею
Якименком М.М. справу № 910/2947/14 прийнято
до провадження та призначено до
розгляду у судовому засіданні на
15.04.2014р.

За розпорядженням В.о. Голови
Господарського суду міста Києва від
07.04.2014р. у зв'язку з виходом судді Ярмак
О.М. з відпустки, справу № 910/2947/14
передано для розгляду судді Ярмак О.М.

Ухвалою суду від 07.04.2014р. суддею Ярмак
О.М. справу № 910/2947/14 прийнято до
провадження та призначено до розгляду
у судовому засіданні на 15.04.2014р.

Ухвалами суду від 15.04.2014р., 13.05.2014р. у
зв'язку з неявкою відповідача розгляд
справи було відкладено відповідно до
ст. 77 ГПК України.

У судовому засіданні 27.05.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі.

Відповідач свого представника у
засідання суду не направив, про дату та
час судового розгляду повідомлявся
належним чином. Ухвала суду про
порушення провадження у справі від
27.02.2014р. та ухвали про відкладення
розгляду справи від 25.03.2014р., 15.04.2014р.,
13.05.2014р. були надіслані відповідачу за
адресою, вказаною в позовній заяві та
витягу з ЄДРПОУ станом на 19.03.2014р. та
повернені до суду із зазначенням
причини повернення: «за закінченням
встановленого строку зберігання».

Відповідно до пункту 3.9.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р.,
особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК
України. За змістом зазначеної статті 64
ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.

Відповідач письмового відзиву на позов
не надав, тому справа розглядається за
наявними у ній матеріалами відповідно
до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2012 року між позивачем - ТОВ
«Логістик Інвест Центр» (орендодавець)
та відповідачем - ТОВ «БРЕВАРЕКС
Україна» (орендар) були укладені
договори оренди № 4 та № 5, в порядку та
на умовах яких орендодавець
зобов'язався передати за плату
орендареві у строкове користування
нежитлові приміщення, розташовані за
адресою: Київська обл.., Вишгородський
р-н., с.Старі Петрівці, вул.Дубрівська,
8-А, позначені на схематичному плані, що
є додатками до договорів на строк до 26
березня 2015 року.

У пункті п.1.3 договорів визначено, що
орендар підтверджує та гарантує, що є
власником об'єкту оренди.

Позивач звернувся до суду з вимогами
про визнання права власності на
невід'ємні поліпшення об'єкта оренди,
здійснені відповідачем за договорами
оренди нежитлових приміщень № 4 та № 5
від 27 квітня 2012 року.

У позовній заяві позивач вказує, що у
період дії договорів відповідачем було
проведено поліпшення орендованих за
договорами приміщень, а саме:
встановлено холодильне обладнання у
чотирьох холодильних камерах з
навісами для компресорів (залишкова
балансова вартість - 314 187,67 грн.), ваги
автомобільні « 60ВА1ПМ18» з
комплектуючими, заземленням та
комп'ютером для зчитування номерних
знаків (залишкова балансова вартість -
185 196,05 грн.), систему клімат контролю
складських приміщень (залишкова
балансова вартість - 86 477,20 грн.),
встановлено у приміщенні серверної
кондиціонер Samsung AQ07UGF з комплектуючими
(залишкова балансова вартість - 3 640,75
грн.), модуль керування CISCO L-SL-29-SEC-K9
комплект (залишкова балансова вартість
- 17 166,30 грн.), встановлено систему
відеоспостереження СВС в комплекті з
системою визначення номерів та
системою електронних перепусток
(залишкова балансова вартість - 406 536,52
грн.), систему охоронної сигналізації
(залишкова балансова вартість - 95 765,54
грн.), систему контролю допуску СКД до
складських та офісних приміщень.
(залишкова балансова вартість - 107 450,33
грн.), шлагбаум автоматичний (залишкова
балансова вартість - 5 143,65 грн.), які не
можуть бути відокремлені від об'єкта
оренди за договорами без завдання йому
шкоди оскільки їхній демонтаж
(відокремлення) призведе до зрізання
значної частини асфальту; розбирання
частини стін, що призведе до порушення
їх цілісності, порушення вітро- та
гідроізоляції, утеплювача; послабленню
несучій спроможності конструкцій;
погіршення технічного стану об'єкту
оренди в цілому; зниженню терміну його
експлуатації; зниженню його ринкової
вартості та економічної привабливості
для потенційних орендарів.

Позивач, зазначаючи про неможливість
відокремити вказані поліпшення від
об'єкта оренди без завдання йому шкоди,
вказує, що вони є його власністю
відповідно до п.8.3 договору, а
невизнання відповідачем права
власності позбавляє позивача
можливості користуватись, володіти і
розпоряджатись об'єктом оренди в
повному обсязі.

В обґрунтування свої вимог позивач
посилається на положення ст.ст. 392, 526, 610,
638 ЦК України та постанову Кабінету
Міністрів України № 1891від 10.12.2003р., якою
визначено поняття невід'ємних
поліпшень орендованого майна.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
та надані в судовому засіданні докази,
господарський суд дійшов висновку, що в
задоволенні позовних вимог належить
відмовити повністю у зв'язку з їх та
необґрунтованістю та недоведеністю,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи мають право
звертатися до господарського суду
згідно з встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
При цьому в ст. 16 Цивільного кодексу
України визначено, що кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу. Способом
захисту цивільних прав та інтересів
може бути, зокрема, визнання права.

Таким чином, з наведеного вбачається,
що до господарського суду вправі
звернутися кожна особа, яка вважає, що
її право чи охоронюваний законом
інтерес порушено чи оспорюється.

Відповідно до ст. 2 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд порушує справи за
позовними заявами підприємств та
організацій, які звертаються до
господарського суду за захистом своїх
прав та охоронюваних законом
інтересів.

Отже, необхідною умовою для звернення
до суду із відповідним позовом є
порушення прав та охоронюваних законом
інтересів особи - позивача у справі.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна вправі пред'явити позов про
визнання права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Позов про визнання права власності є
речово-правовим, і при зверненні до
суду позивач повинен підтвердити
наявність у нього права власності на
спірне майно. Крім цього, позов про
визнання права власності це
позадоговірна вимога власника майна
про констатацію перед третіми особами
факту приналежності позивачу права
власності на спірне майно, не з'єднане з
конкретними вимогами про повернення
майна чи усунення інших перешкод.
Об'єктом цього позову є усунення
невизначеності відносин права
власності позивача щодо індивідуально
визначеного майна. Підставою ж позову,
є обставини, що підтверджують право
власності позивача на майно. Умовами
задоволення позову про визнання права
власності на майно є наявність у
позивача доказів на підтвердження в
судовому порядку факту приналежності
йому спірного майна на праві власності.
Такими доказами можуть бути
правовстановлюючі документи, а також
будь-які інші докази, що підтверджують
приналежність позивачеві спірного
майна.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Надані позивачем лист відповідача № 1
від 15.01. 2014р., претензія від 31.01.14 № 15-01/14,
договори оренди від 27 квітня 2012 року № 4
та № 5 з додатками, укладені між
позивачем та відповідачем, свідоцтво
про право власності на нерухоме майно
від 31.08.2012 р. Старопетрівської
сільської ради, не є належними доказами
у справі в розумінні ст. 34 ГПК України
та не підтверджують право власності
позивача на будь-які невід'ємні
поліпшення об'єкта оренди за
договорами № 4 та № 5.

Інші будь - які докази про те, що спірне
майно є власністю позивача в
матеріалах справи відсутні.

Суд відзначає, що визнання у судовому
порядку права власності на річ за
загальним правилом є способом захисту
наявного цивільного права, а не
підставою для його виникнення.

Позивачем в порушення ст. ст. 33, 34 ГПК
України не доведено належними та
допустимими доказами порушення або
оспорення наявного свого суб'єктивного
права власності на спірне майно.

За таких обставин, з огляду на
недоведеність порушення прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача з боку відповідача, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги є необґрунтованими, та такими,
що задоволенню не підлягають.

Судові витрати, відповідно до вимог ст.
49 Господарського процесуального
кодексу України, покладаються на
позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 ГПК України,
господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Суддя
О.М.Ярмак