КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2014 р. Справа№ 910/795/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Майданевича А.Г.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін
відповідно до протоколу судового
засідання від 21.05.2014 року,

розглянувши апеляційну скаргу
закритого акціонерного товариства
«Видобувна компанія «Укрнафтобуріння»
на рішення господарського суду міста
Києва від 12.03.2014 року

у справі № 910/795/14 (суддя -
Літвінова М.Є.)

за позовом закритого акціонерного
товариства «Видобувна компанія

«Укрнафтобуріння»

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Екогазконтракт»

про стягнення 162 863,39 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 12.03.2014 року по справі № 910/795/14
позов закритого акціонерного
товариства «Видобувна компанія
«Укрнафтобуріння» до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Екогазконтракт» про стягнення 162 863,39
грн. - задоволено частково. Стягнуто з
товариства з обмеженою
відповідальністю «Екогазконтракт» на
користь закритого акціонерного
товариства «Видобувна компанія
«Укрнафтобуріння» 1320,52 грн. пені, 30811,05
грн. - 3% річних та 3 257,26 грн. судового
збору. В іншій частині позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 12.03.2014 року, позивач
звернувся до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просить рішення
господарського суду міста Києва від
12.03.2014 року по справі № 910/795/14 скасувати
в частині відмови у задоволенні
позовних вимог щодо стягнення 132 052,34
грн. пені, та прийняти в цій частині
нове рішення, яким позовні вимоги щодо
стягнення з товариства з обмеженою
відповідальністю «Екогазконтракт» на
користь закритого акціонерного
товариства «Видобувна компанія
«Укрнафтобуріння» 132 052,34 грн. пені -
задовольнити в повному обсязі, в іншій
частині рішення господарського суду
міста Києва від 12.03.2014 року залишити без
змін.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 31.03.2014 року
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду.

У судових засіданнях 23.04.2014 року та
21.05.2014 року представники ЗАТ «Видобувна
компанія «Укрнафтобуріння»,
апеляційну скаргу підтримали у повному
обсязі з доводами викладеними в ній та
просили, рішення господарського суду
міста Києва від 12.03.2014 року по справі №
910/795/14 скасувати частково в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
щодо стягнення з відповідача 132 052,34
грн. пені та прийняти нове рішення, яким
позов в цій частині задовольнити
повністю.

Представник ТОВ «Екогазконтракт» у
судовому засіданні 23.04.2014 року також
надав суду апеляційної інстанції свої
пояснення по справі в яких, заперечив
проти задоволення апеляційної скарги.
Представник відповідача вважає
апеляційну скаргу необґрунтованою та
безпідставною, а рішення суду першої
інстанції законним та обґрунтованим.
Просив суд апеляційної інстанції
відмовити скаржнику у задоволенні
апеляційної скарги, а оскаржуване
рішення суду першої інстанції залишити
без змін. При цьому, представник
відповідача у судове засідання 21.05.2014
року не з'явився про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином про що, в матеріалах
справи міститься розписка його
представника.

Враховуючи викладене, заслухавши думку
представників позивача що з'явилися у
судове засідання, колегія суддів
апеляційного господарського суду з
урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за
можливе розглянути справу за наявними
в ній матеріалами, оскільки, відповідач
про дату та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, участь
представника ТОВ «Екогазконтракт» у
судовому засіданні 21.05.2014 року, судом
обов'язковою не визнавалась, клопотань
про відкладення розгляду справи та
витребування письмових доказів не
надходило. В матеріалах справи
міститься достатньо доказів для
прийняття рішення по справі. До того ж,
представник відповідача був присутній
на попередньому судовому засіданні та
надав суду свої пояснення по справі,
які судовою колегією прийняті до уваги.
Також, колегія суддів апеляційного
господарського суду звертає увагу на
те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК
України суд апеляційної інстанції
обмежений строком розгляду
апеляційної скарги на рішення
місцевого господарського суду, а
продовження зазначеного строку
розгляду справи у відповідності до ч. 3
ст. 69 ГПК України без клопотання
сторони по справі, не передбачено ГПК
України.

Згідно статті 99 Господарського
процесуального кодексу України, в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII
Господарського процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи, апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково наданими доказами, якщо
заявник обґрунтував неможливість їх
надання суду в першій інстанції з
причин, що не залежали від нього,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення або ухвали
місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представників
сторін Київським апеляційним
господарським судом встановлено
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
26.02.2013 року між ЗАТ «Видобувна компанія
«Укрнафтобуріння» (продавець за
договором) та ТОВ «Екогазконтракт»
(покупець за договором) був укладений
договір №ПГ/13-021 купівлі-продажу
природного газу (далі - договір).
Відповідно до п. 1.1 якого, продавець
зобов'язується передати у власність
покупця, а покупець - прийняти і
сплатити на умовах цього договору
природний газ.

Обсяги поставок газу по цьому договору
зазначаються в додаткових угодах до
даного договору на кожен місяць окремо
(п. 1.4 договору). Загальна вартість газу,
який продавець передає покупцю по
даному договору, визначається
загальною вартістю об'ємів фактично
переданого газу на підставі актів
приймання-передачі, вказаних у п. 3.3
даного договору.

Ціна газу та порядок розрахунків
визначено сторонами у 2 розділі
договору. Відповідно до п. 2.1 ціна та
загальна вартість газу визначається
сторонами в додаткових угодах, які є
невід'ємною частиною даного договору.

Оплата вартості планових обсягів газу
проводиться на поточний рахунок
продавця у три етапи: 50% вартості газу -
проводиться у вигляді попередньої
оплати у термін до 27.02.2013 року; 25 %
вартості газу - до 25.03.2013 року; 25% - до
08.04.2013 року. Остаточні розрахунки
здійснюються на підставі актів
приймання-передачі, вказаних у п. 2.4, в
яких буде вказано фактично передані
обсяги газу та їх вартість, протягом 3-х
банківських днів з моменту їх
підписання (п. 2.4 договору).

Відповідно до п. 8.1 договору, він
вступає в юридичну силу з моменту його
підписання сторонами і діє до 31.12.2013
року, а в частині взаєморозрахунків - до
повного виконання сторонами взятих на
себе зобов'язань.

Відповідно до п.1.1 додаткової угоди № 01
від 26.02.2013 до договору, продавець
зобов'язується передати, а покупець
оплачує та зобов'язується прийняти
природний газ, власного видобутку
березня 2013 року в кількості 1200,000 тис.
куб.м.

Відповідно до п. 2 додаткової угоди,
ціна 1000 м.куб. газу, що передається в
період березня 2013 року складає 3 444,00
грн., крім того ПДВ 20 % 688,80 грн., разом з
ПДВ 4 132,80 грн. Загальна вартість
природного газу власного видобутку,
який продавець зобов'язується передати
покупцю складає суму 4 132 800,00 грн., крім
того ПДВ 826 560,00 грн., разом з ПДВ 4 959 360,00
грн.

З матеріалів справи вбачається, що
26.02.2013 року сторонами підписано акт
приймання-передачі обсягів газу про
запланований, який буде прийнято у
березні 2013 року. В подальшому 31.03.2013
року сторонами підписано акт
прийому-передачі газу за договором в
повному обсязі, який у тому числі
включає 1 200,000 тис. куб. м. за договором.

Позивач зазначає, що ним були належним
чином виконані зобов'язання за
договором №ПГ/13-021 від 26.02.2013 року,
проте, всупереч умов договору
відповідач прострочив оплату наданих
послуг з порушення строків визначених
договором.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та перевірено судом
апеляційної інстанції, претензій щодо
обсягів фактично переданого у березні
2013 року газу по договору у сторін
немає.

Так, у січні 2014 року ЗАТ «Видобувна
компанія «Укрнафтобуріння»
звернулось до господарського суду м.
Києва з позовом про стягнення ТОВ
«Екогазконтракт» 30811,05 грн. три
проценти річних з простроченої суми та
132052,34 грн. пені за прострочення
виконання боржником грошового
зобов'язання, а також понесені ним по
справі судові витрати.

В свою чергу відповідач заперечив
проти заявленого позову та враховуючи,
що розмір нарахованої позивачем
неустойки значно перевищує розмір
понесених збитків, заявив про
зменшення розміру заявленої позивачем
пені до 1% від нарахованої суми, тобто до
1 320,52 грн. на підставі ст. 233 ГК України.

Як зазначалось вище, рішенням
господарського суду міста Києва від
12.03.2014 року по справі № 910/795/14 позов ЗАТ
«Видобувна компанія
«Укрнафтобуріння» до ТОВ
«Екогазконтракт» про стягнення 162 863,39
грн. - задоволено частково. Стягнуто з
відповідача на користь позивача 1320,52
грн. пені, 30811,05 грн. - 3% річних та 3 257,26
грн. судового збору. В іншій частині
позову відмовлено.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду, заслухавши
пояснення представників сторін,
перевіривши наявні матеріали справи та
докази, подані до апеляційної
інстанції, проаналізувавши
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково,
а рішення господарського суду міста
Києва від 12.03.2014 року по справі № 910/795/13
частковому скасуванню в частині
стягнення з відповідача пені з
прийняттям в цій частині нового
рішення.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України
визначено, що договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Згідно зі
ст. 628 ЦК України зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу
України за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Згідно зі
статтею 629 Цивільного кодексу України,
договір є обов'язковим до виконання
сторонами. Згідно частини 1 статті 625
Цивільного кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Відповідно до статті 530
Цивільного кодексу України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, а саме з актів прийому-передачі
природного газу від 26 лютого 2013 року, 31
березня 2013 року, платіжних доручень №
149 від 5 квітня 2013 року, № 163 від 23 квітня
2013 року, № 180 від 13 травня 2013 року,
довідкою ПАТ «Комерційний банк
«Актив-банк» № 27/03-4БТ від 16 січня 2014
року стверджується факт передачі
позивачем відповідачу у березні 2013
року 1200000 м куб. природного газу
вартістю 4959360 грн., а також оплати
останнім наданих послуг у повному
обсязі з порушенням строків,
встановлених договором. Отже, з
матеріалів справи вбачається, що
відповідач здійснив оплату за наданий
газ в повному обсязі, однак з
порушенням строків, визначених в п. 2.3,
2.4 договору.

Оскільки, відповідач прострочив оплату
наданих йому послуг з нього на користь
позивача відповідно до вимог cт. 625 ЦК
України підлягають стягненню 30811,05 грн.
три проценти річних з простроченої
суми.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Судова колегія звертає увагу, що
частина 1 статті 625 Цивільного кодексу
України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у
готівковій формі або грошових коштів
на його рахунку в банку, і як наслідок,
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, якщо навіть у цьому немає
його провини, не звільняють боржника
від відповідальності за прострочення
грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом
право кредитора вимагати стягнення
боргу враховуючи індекс інфляції та
відсотків річних є способом захисту
майнових прав та інтересів кредитора,
сутність яких складається з
відшкодування матеріальних втрат
кредитора та знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів,
а також отримання компенсації (плати)
від боржника за користування ним
грошовими коштами, які належать до
сплати кредитору.

Таким чином, оскільки матеріалами
справи підтверджується прострочення
виконання відповідачем грошового
зобов'язання за спірним договором, то з
нього, на підставі статті 625 Цивільного
кодексу України, за розрахунком
позивача, перевіреним судом,
підлягають стягненню 3% річних в сумі
30811,05 грн.

Однак, що стосується висновків суду в
частині стягнення з відповідача пені в
сумі 1 320,52 грн., тобто, зменшення розміру
пені до 1% від нарахованої суми, судова
колегія погодитися не може виходячи з
наступного.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України, у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного
кодексу України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Таким чином, для застосування до
боржника відповідальності у вигляді
стягнення пені, вона має бути
передбачена законом або договором.

Так, у відповідності до п. 5.2 договору,
при порушенні покупцем строків
розрахунків, обумовлених в п. 2.3, 2.4
договору, продавець має право
нарахувати покупцю пеню за кожний день
прострочення у розмірі 0,1 % від суми
заборгованості, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Згідно з Законом України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» від
22.11.1996 року зі змінами та доповненнями,
розмір пені не може перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, яка
діяла в період за який нараховується
пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232
Господарського кодексу України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Як вірно вказав суд першої інстанції,
позивач вправі вимагати з відповідача
сплати належної на підставі п. 5.2
договору, ст. 624 ЦК України пені від
простроченої суми боргу. Розрахунок
пені є арифметично вірним та
обґрунтованим.

Проте, при вирішенні питання про
стягнення з відповідача пені у даній
справі та зменшуючи її з 132052,34 грн. до
1320,52 грн. тобто на 99%, судова колегія
вважає, що судом першої інстанції
залишено поза увагою приписи ч.3 ст. 551
ЦК України, ст. 233 ГК України та ст. 83 ГПК
України та помилково зменшено пеню до
1%.

Так, відповідно до ст. 233 ГК України у
разі якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір санкцій. При цьому
повинно бути взято до уваги: ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Згідно ч.3 ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

У відповідності до ст. 83 ГПК України
господарський суду, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Судова колегія вважає, що при прийнятті
рішення у дані справі щодо стягнення з
відповідача пені необхідно врахувати
не тільки ступінь виконання
зобов'язання боржником, але й майновий
стан сторін, які беруть участь у
зобов'язанні, не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Так, як вірно встановлено судом першої
інстанції відповідач лише прострочив
оплату наданих послуг за договором та
за спірний період на час розгляду даної
справи борг за поставлений природній
газ відсутній. Колегія суддів визнає
даний випадок винятковим та вважає за
можливе зменшити розмір пені за
порушення відповідачем грошового
зобов'язання на 50%.

Таким чином, зі змісту наведених норм
випливає, що при вирішенні питання про
можливість зменшення неустойки,
необхідно брати до уваги майновий стан
сторін і оцінювати співвідношення
розміру заявлених штрафних санкцій,
зокрема, із розміром збитків кредитора,
враховувати інтереси обох сторін.
Місцевий господарський суд при
вирішенні питання про зменшення
неустойки зменшив її на 99%. Проте,
колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що в даному
випадку місцевим господарським судом
не було дотримано баланс інтересів
сторін та помилково зменшено розмір
неустойки на 99%.

Судова колегія враховуючи баланс
інтересів сторін, ступінь виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором вважає, що правомірним та
об'єктивним зменшенням пені є 50%. Тобто,
з відповідача належить стягнути пеню в
сумі 66026,17 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
як необхідність використання права на
зменшення неустойки, так і розмір, до
якого вона підлягає зменшенню закон
відносить на розсуд суду (ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України, ст. 233 Господарського кодексу
України).

Такої ж правової позиції дотримується
Вищий господарським суд України
зокрема у своїй постанові від 27.03.2014
року по справі 912/1484/13.

Відповідно до ч.1 ст. 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно постанови Пленуму Верховного
суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про
судове рішення у цивільній справі»,
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми. Обґрунтованим
визнається рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених доказами, які були
досліджені в судовому засіданні і які
відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Відповідно до ст. 103 ГПК України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право:
1) залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення; 2) скасувати рішення
повністю або частково і прийняти нове
рішення; 3) скасувати рішення повністю
або частково і припинити провадження у
справі або залишити позов без розгляду
повністю або частково; 4) змінити
рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ГПК України
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є: 1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи; 2)
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими; 3) невідповідність
висновків, викладених у рішенні
місцевого господарського суду,
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Отже, виходячи з вищевикладеного,
колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що
апеляційну скаргу закритого
акціонерного товариства «Видобувна
компанія «Укрнафтобуріння» на рішення
господарського суду міста Києва від
12.03.2014 року у справі № 910/795/14 слід
задовольнити частково, оскаржуване
рішення господарського суду міста
Києва від 12.03.2014 року у справі № 910/795/14
скасувати частково в частині стягнення
пені в сумі 1320,52 грн. В цій частині
прийняти по справі нове рішення, яким
позов закритого акціонерного
товариства «Видобувна компанія
«Укрнафтобуріння» до товариства з
обмеженою відповідальністю
«Екогазконтракт» в частині стягнення
132052,34 грн. пені - задовольнити частково.
Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Екогазконтракт» на
користь закритого акціонерного
товариства «Видобувна компанія
«Укрнафтобуріння» 66026,17 грн. пені за
несвоєчасне виконання грошового
зобов'язання. В іншій частині рішення
господарського суду міста Києва від
12.03.2014 року у справі № 910/795/14 - залишити
без змін.

Пунктом 3.17.4. постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року № 18 встановлено, що судовий збір у
разі зменшення судом розміру неустойки
покладається на відповідача повністю,
без урахування зменшення неустойки.

Оскільки даний спір виник з вини
відповідача, то судові витрати у
відповідності до ст. 49 ГПК України
покладаються на товариство з обмеженою
відповідальністю «Екогазконтракт».

Враховуючи наведене вище та керуючись
статтями 49, 99, 101-105 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу закритого
акціонерного товариства «Видобувна
компанія «Укрнафтобуріння» на рішення
господарського суду міста Києва від
12.03.2014 року у справі № 910/795/14 -
задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 12.03.2014 року у справі №
910/795/14 скасувати частково в частині
стягнення пені в сумі 1320,52 грн.

В цій частині прийняти по справі нове
рішення, яким позов закритого
акціонерного товариства «Видобувна
компанія «Укрнафтобуріння» до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Екогазконтракт» в
частині стягнення 132052,34 грн. пені -
задовольнити частково.

3. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю
«Екогазконтракт» (01033, м. Київ, вул.
Короленківська, 4 К, офіс 4, код 36823619) на
користь закритого акціонерного
товариства «Видобувна компанія
«Укрнафтобуріння» (01011, м. Київ, вул.
Панаса Мирного, 28, к. 34, код 33152471) 66026,17
грн. пені за несвоєчасне виконання
грошового зобов'язання.

4. В іншій частині рішення
господарського суду міста Києва від
12.03.2014 року у справі № 910/795/14 - залишити
без змін.

5. Стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю
«Екогазконтракт» (01033, м. Київ, вул.
Короленківська, 4 К, офіс 4, код 36823619) на
користь закритого акціонерного
товариства «Видобувна компанія
«Укрнафтобуріння» (01011, м. Київ, вул.
Панаса Мирного, 28, к. 34, код 33152471) 3257,26
грн. витрат по оплаті судового збору за
розгляд справи судом першої інстанції
та 1307,32 грн. судового збору за розгляд
справи судом апеляційної інстанції.

6. Видачу відповідних наказів
доручити господарському суду міста
Києва.

7. Матеріали справи № 910/795/13
повернути до господарського суду міста
Києва.

Головуючий суддя
О.І. Лобань

Судді
А.Г. Майданевич

Р.В. Федорчук

Дата підписання 26.05.2014 року