КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2014 р. Справа№
5005/5256/2011-33/180

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Іоннікової І.А.

за участю секретаря судового засідання
Куценко К.Л.

за участю представників:

від позивача: Братченко А.В. -
представник за дов. № 459 від 20.12.2013р.;

від відповідача: Антоненко А.Ю. -
представник за дов. б/н від 01.09.2011р.;

від третьої особи 1: Братченко А.В. -
представник за дов. № 09-32/980 від 05.08.2013р.;

від третьої особи 2: не з'явився;

розглянув апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Завод Континент" на рішення
Господарського суду міста Києва від
23.01.2012р.

у справі № 5005/5256/2011-33/180 (суддя Мудрий
С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія з
управління активами "Ізі Лайф"

до Відкритого акціонерного товариства
"Завод Континент"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача: Публічне акціонерне
товариство "Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Асканія Інжинірінг"

про звернення стягнення на предмет
іпотеки,

У судовому засіданні 27.05.2014р. оголошено
лише вступну та резолютивну частини
постанови.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія з
управління активами «Ізі Лайф» (далі -
ТОВ «КУА «Ізі Лайф», позивач)
звернулося з позовом до Відкритого
акціонерного товариства «Завод
Континент» (далі - ВАТ «Завод
Континент») про стягнення
заборгованості за договором про
відкриття кредитної лінії № И-84/07 від
25.12.2007 року в розмірі 11664650,07 грн., в тому
числі: заборгованість за кредитом в
розмірі 9000000,00 грн., заборгованість за
відсотками в розмірі 2085616,43 грн., пеня за
несвоєчасну сплату кредиту та
відсотків в розмірі 579033,64 грн., шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки, а саме: будинок виробничого
корпусу, зазначений під літерою "В-1",
загальною площею 14999,0 кв.м.; будинок
адміністративно-побутового корпусу,
зазначений під літерою "Б-4, будівля та
споруди: огорожа, зазначена під № 1, 2,
замощення, зазначені під літерою "І",
загальною площею 4 571,1 кв.м., які
знаходяться за адресою:
Дніпропетровська область,
Апостолівський район, м. Зеленодольськ,
вул. Енергетична, 19-В та передані в
іпотеку згідно договору іпотеки № VII-3/09
та договору іпотеки № VII-139/07. З
визначенням способу реалізації
предметів іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів у виконавчому
провадженні. За участю третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача -
Публічного акціонерного товариства
"Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк" (далі -
третя особа 1) та третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача -
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Асканія Інжинірінг"
(далі - третя особа 2).

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 23.01.2012 року у справі №
5005/5256/2011-33/180 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ПАТ "Завод Континент" звернулося
до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
оскаржуване рішення та прийняти нове,
яким відмовити в задоволенні позовних
вимог в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 22.02.2012 року
апеляційну скаргу відповідача було
прийнято до провадження.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 03.04.2012р. у даній
справі призначено судову
будівельно-технічну експертизу,
проведення якої доручено
Дніпропетровському науково-дослідному
інституту судових експертиз та
зупинено апеляційне провадження.

14.11.2013р. на адресу Київського
апеляційного господарського суду від
Дніпропетровського науково-дослідного
інституту судових експертиз надійшов
висновок експертів за результатами
проведення судової
будівельно-технічної експертизи та
матеріали справи № 5005/5256/2011-33/180.

У висновку комісійної судової
будівельно-технічної експертизи від
31.10.2013 №3637-12 (далі - висновок
експертизи), експерти не змогли дати
повної відповіді на одне з поставлених
питань, а саме: "яка ринкова вартість
будинку адміністративно-побутового
корпусу, зазначеного під літерою "Б-4",
будівлі та споруди: огорожа, зазначена
під № 1,2, замощення, зазначеного під
літерою "І", загальною площею 4571,1 кв.м.,
які знаходиться за адресою:
Дніпропетровська обл., Апостолівський
район, м. Зеленодольськ, вул.
Енергетична, буд. 19-В?".

Стосовно іншого предмету іпотеки
експертами було зазначено, що ринкова
вартість будинку виробничого корпусу,
зазначеного під літерою "В-1", загальною
площею 14999,0 кв.м., який знаходиться за
адресою: Дніпропетровська область,
Апостолівський район, м. Зеленодольськ,
вул. Енергетична, 19-В складає 4013817,00 грн.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 15.01.2014р.
призначено у справі № 5005/5256/2011-33/180
додаткову судову будівельно-технічну
експертизу, проведення якої доручено
Дніпропетровському науково-дослідному
інституту судових експертиз в іншому
складі експертів за попередній та
зупинено апеляційне провадження.
Витрати по проведенню додаткової
судової експертизи було покладено на
відповідача.

28.04.2014р. на адресу Київського
апеляційного господарського суду від
Дніпропетровського науково-дослідного
інституту судових експертиз
повернулися матеріали даної справи з
супровідним листом, в якому
зазначалося про неможливість
проведення експертизи у зв'язку з
відсутністю оплати з боку відповідача
виставлених експертною установою
рахунків.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 29.04.2014р.
апеляційне провадження було поновлено.

Розгляд справи неодноразово
відкладався на підставі ст. 77 ГПК
України, справа розглядалася різними
складами суду.

14.05.2014р. через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду відповідач подав
клопотання про призначення додаткової
експертизи, в якому зазначив, що не
оплатив виставлені експертною
установою рахунки за послуги по
проведенню експертизи через те, що не
згоден з вартістю експертизи, яка, на
його думку, є неспіврозмірною з
вартістю попередньої експертизи. Крім
того, зауважив, що повністю сплатив
рахунки за проведення попередньої
експертизи і на цій підставі просив суд
зобов'язати Дніпропетровський
науково-дослідний інститут судових
експертиз провести додаткову
експертизу саме за рахунок коштів, які
були сплачені відповідачем за
проведення попередньої експертизи.

У судовому засіданні 27.05.2014 представник
позивача та третьої особи 1 заперечував
проти задоволення апеляційної скарги,
просив залишити її без задоволення, а
рішення місцевого суду - без змін.
Клопотання відповідача просив
відхилити, оплату експертизи за його
рахунок заперечив.

Представник відповідача у судовому
засіданні підтримав ранішезаявлене
клопотання про призначення додаткової
судової експертизи та просив його
задовольнити.

Згідно ст. 15 Закону України «Про судову
експертизу» витрати на проведення
судових експертиз науково-дослідними
установами Міністерства юстиції
України та судово-медичними і
судово-психіатричними установами
Міністерства охорони здоров'я України
у цивільних і господарських справах
відшкодовуються в порядку,
передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
23.03.2012 № 4 витрати, пов'язані з
проведенням судової експертизи, під
час судового розгляду має нести
заінтересована сторона, а у разі
призначення господарським судом
судової експертизи з власної
ініціативи - сторона, визначена в
ухвалі господарського суду про
призначення судової експертизи. Тому в
зазначеній ухвалі суд вправі
зобов'язати відповідну сторону
перерахувати, в тому числі шляхом
здійснення попередньої оплати, суму
витрат на проведення експертизи на
рахунок експертної установи. У разі
відмови чи ухилення заінтересованої
сторони або сторони, зобов'язаної
ухвалою господарського суду, від
оплати витрат, пов'язаних з проведенням
судової експертизи, суд може
запропонувати іншій стороні оплатити
ці витрати, а за відсутності і її згоди
та за неможливості проведення судової
експертизи без попередньої оплати її
вартості суд розглядає справу на
підставі наявних доказів. Аналогічним
чином суд має діяти в разі повернення
матеріалів справи з експертної
установи через несплату вартості
експертизи.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про відмову у
задоволенні клопотання відповідача
про призначення другої додаткової
експертизи через необґрунтованість та
недоведеність поважності причин, через
які стороною не була оплачена перша
додаткова експертиза у даній справі.
Доводи апелянта про те, що вартість
додаткової експертизи є надто великою
та сформована з порушенням чинного
законодавства, не приймаються судом
апеляційної інстанції, оскільки, як
видно з матеріалів справи, експертною
установою було складено та направлено
на адресу замовника акт попереднього
розрахунку вартості висновку судового
експерта, спеціаліста № 288-14, в якому,
зокрема, міститься розрахунок ціни
експертизи (з посиланням на відповідні
нормативно-правові акти). Даний акт є
офіційним документом, скріплений
підписом уповноваженої особи та
печаткою експертної установи, зміст та
складові частини розрахунку (зокрема,
категорія складності, необхідна
кількість годин, ПДВ, тощо), відповідає
положенням законодавства, що регулює
порядок проведення судових експертиз
(зокрема, Інструкції про порядок і
розміри компенсації (відшкодування)
витрат та виплати винагороди особам, що
викликаються до органів досудового
розслідування, прокуратури, суду або до
органів, у провадженні яких
перебувають справи про
адміністративні правопорушення, та
виплати державним спеціалізованим
установам судової експертизи за
виконання їх працівниками функцій
експертів і спеціалістів, затвердженою
Постановою КМУ від 1 липня 1996 р. N 710;
Наказу Міністерства юстиції України №
239/5 від 07.02.2013 «Про встановлення
нормативної вартості однієї
експертогодини у 2013 році»; Закону
України «Про судову експертизу», тощо).
В свою чергу, недоведеними є доводи
відповідача про порушення експертною
установою вимог чинного законодавства
та невиконання приписів ухвали
Київського апеляційного
господарського суду, якою було
зобов'язано провести додаткову
експертизу в іншому за попередній
складі експертів. Враховуючи
повернення матеріалів справи без
проведення додаткової експертизи
(через невиконання вимог ухвали суду
саме апелянтом, зокрема, в частині
зобов'язання оплатити експертизу),
питання щодо визначення експертного
складу є передчасним. Тоді як
вищезазначений акт № 288-14 було
підписано Харченко В.В. в якості
представника експертної установи - зав.
лабораторії.

Враховуючи вищевикладене, клопотання
апелянта не підлягає задоволенню в
розумінні ст. 48 ГПК України, ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод.

Представник третьої особи 2 у судове
засідання 27.05.2014 р. не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, про
час та місце судового засідання був
повідомлений належним чином, про що
свідчить наявний в матеріалах справи
реєстр поштових відправлень
вищезазначеної ухвали про відкладення
розгляду апеляційної скарги на 27.05.2014р.

Пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 визначає, що в разі якщо ухвалу було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Враховуючи те, що явка представників
сторін судом апеляційної інстанції
обов'язковою не визнавалась, а участь в
засіданні суду (як і інші права,
передбачені статтею 22 ГПК України) є
правом, а не обов'язком сторони,
Київський апеляційний господарський
суд дійшов висновку про можливість
здійснення перевірки рішення
Господарського суду міста Києва в
апеляційному порядку за відсутності
представника третьої особи 2, яка була
належним чином повідомлена про час та
місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
заперечень на неї, оглянувши оригінали
документів, заслухавши пояснення
представників учасників апеляційного
провадження, Київський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, між Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком
(закрите акціонерне товариство),
правонаступником всіх прав та
обов'язків якого є Публічне акціонерне
товариство «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» (банк
за умовами договору) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Асканія
Інжинірінг» (позичальник за умовами
договору, боржник) був укладений
кредитний договір про відкриття
кредитної лінії № 1-84/07 від 25.12.2007 року
(далі - кредитний договір), відповідно
до умов якого банк надав позичальнику
кредит у розмірі 9000000,00 грн. кількома
траншами (даний факт сторонами не
заперечується).

До кредитного договору про відкриття
кредитної лінії № 1-84/07 від 25.12.2007 року
сторонами укладені договори про
внесення змін № 11-52/08 від 15.09.2008 року та
№ П-17/09 від 05.06.2009 року.

Пункт 2.1. кредитного договору
передбачає, що кредит не може
перевищувати 10000000,00 грн. (договором про
внесення змін до кредитного договору
від 05.06.2009р. ліміт був зменшений до
9000000,00 грн.).

Відповідно до п. 2.2. кредитного договору
дата остаточного повернення всіх
отриманих в межах кредитної лінії сум
кредиту - 20.12.2010 року. Погашення кредиту
здійснюється позичальником у
відповідності із графіком погашення
кредиту, який є невід'ємною частиною
цього договору (додаток № 1).

Абз. першим п. 3.2. (що був змінений
договором про внесення змін № II-17/09 від
05.06.2009 року), відсотки за користування
кредитом нараховуються банком на суму
фактичного щоденного залишку
заборгованості за отриманими коштами
та сплачуються позичальником, виходячи
із встановленої банком відсоткової
ставки у розмірі 22 (двадцяти двох)
відсотків річних.

Доказами, наявними в матеріалами
справи підтверджується, що 25.12.2007 року
між ВАТ «Завод «Континент», який є
майновим поручителем ТОВ «Асканія
Інжинірінг» та банком був укладений
договір іпотеки (далі - договір
іпотеки-1), посвідчений ОСОБА_5,
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу та
зареєстрований в реєстрі за № 3143.

Відповідно до п. 1.1. договору іпотеки-1
цей договір забезпечує виконання
зобов'язань, які випливають з
кредитного договору про відкриття
кредитної лінії № 1-84/07 від 25.12.2007 року,
укладеного між банком та ТОВ «Асканія
Інжинірінг».

Відповідно до п. 1.5. договору іпотеки-1
на забезпечення виконання основного
зобов'язання іпотекодавець, як
майновий поручитель, передає в іпотеку
належне іпотекодавцю на праві
власності нерухоме майно (надалі
предмет іпотеки), а саме: будинок
виробничого корпусу, зазначений під
літерою «В-1», загальною площею 14999,0
кв.м., який знаходиться за адресою:
Дніпропетровська обл., Апостолівський
район, м. Зеленодольськ, вул.
Енергетична., буд. 19-в, з будівлями та
спорудами: огорожа, зазначена під № 1-3,
зазначені під літерою «І».

Крім того, 05.06.2009 року між ВАТ «Завод
«Континент» та банком був укладений
договір іпотеки (далі - договір
іпотеки-2), посвідчений ОСОБА_6,
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу та
зареєстрований в реєстрі за № 1163.

Відповідно до п. 1.1. договору іпотеки-2
цей договір забезпечує виконання
зобов'язань, які випливають з
кредитного договору про відкриття
кредитної лінії № 1-84/07 від 25.12.2007 року
та договору про внесення змін № И-17/09
від 05.06.2009 року, укладеного між банком
та ТОВ «Асканія Інжинірінг».

Відповідно до п. 1.5. договору іпотеки-2
на забезпечення виконання основного
зобов'язання іпотекодавець, як
майновий поручитель, передає в іпотеку
належне іпотекодавцю на праві
власності нерухоме майно (надалі
предмет іпотеки), а саме: будинок
адміністративно-побутового корпусу,
зазначений під літерою «Б-4», будівля та
споруди: огорожа, зазначена під № 1,2,
замощення згізначені під літерами «І»,
загальною площею 4571,1 кв.м., який
знаходиться за адресою:
Дніпропетровська обл. Апостолівський
район, м. Зеленодольськ. вул.
Енергетична, буд. 19.

Матеріалами справи підтверджується та
сторонами не заперечується той факт, що
26.11.2010 року між ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» та ТОВ «КУА «Ізі Лайф» було
укладено договір відступлення права
вимоги № 39/121, відповідно до умов якого,
ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» в
порядку та на умовах, визначених цим
договором, передає (продає) позивачу
право вимоги за кредитним договором
про відкриття кредитної лінії № 1-84/07
від 25.12.2007 року разом із договорами про
внесення змін № II-52/08 від 15.09.2008 року та
№ II-17/09 від 05.06.2009 року.

Разом з цим, 26.11.2010 року між ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» та ТОВ
«КУА «Ізі Лайф» укладений договір про
відступлення права вимоги № 39/121-1,
посвідчений ОСОБА_7, приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу, та
зареєстрований в реєстрі за № 3170.
Відповідно до п. 1.1. якого, первісний
іпотекодержатель відступає новому
іпотекодержателю своє право вимоги за
договором іпотеки від 25.12.2007 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 та зареєстрованого в
реєстрі за № 3143.

Крім того, 26.11.2010 року між ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» та ТОВ
«КУА «Ізі Лайф» укладений договір про
відступлення права вимоги № 39/121-2,
посвідчений ОСОБА_7, приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу, та
зареєстрованого в реєстрі за № 3171.
Відповідно до п. 1.1. якого, первісний
іпотекодержатель відступає новому
іпотекодержателю своє право вимоги за
договором іпотеки від 25.12.2007 року
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, та зареєстрованого в
реєстрі за № 1163.

Відповідно до положень статей 512, 516
Цивільного кодексу України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою у тому числі внаслідок
передання ним своїх іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги);
до нового кредитора ходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником його обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до п. 2.2. договорів про
відступлення права вимоги № 39/121-1 та №
39/121 - за цими договорами до нового
іпотекодержателя переходять всі без
винятку права та обов'язки первісного
іпотекодержателя, передбачені чинним
законодавством України.

Доказами, наявними в матеріалах справи,
підтверджується, що на виконання умов
вищезазначених договорів та вимог
чинного законодавства, 02.12.2010 року
позивач направив TOB «Асканія
Інжинірінг» та ВАТ «Завод «Континент»
повідомлення про відступлення права
вимоги за кредитним договором та
договорами іпотеки. Доказом
направлення вищезазначеного
повідомлення є два фіскальні чеки
УДППЗ «Укрпошта» від 02.12.2010 року та
повідомлення вручення поштових
відправлень № 951 та 960 (т. 2,
а/с 46-47).

Крім того, 04.04.2011 року за вих. № 160
позивач направив TOB «Асканія
Інжинірінг» та ВАТ «Завод «Континент»
претензію-вимогу з проханням оплатити
заборгованість та повідомив, що у разі
невиконання вимоги буде змушений,
відповідно до ЗУ «Про іпотеку»,
звернути стягнення на предмет іпотеки.
Доказом направлення вищезазначеного
повідомлення-вимоги є два фіскальні
чеки УДППЗ «Укрпошта» від 05.04.2011 року (т.
1, а/с 27).

Вищевикладене спростовує доводи
апелянта про невиконання позивачем
зобов'язань щодо повідомлення боржника
та іпотекодавця про заміну кредитора в
зобов'язанні та відсутності доказів
надсилання позивачем та отримання
відповідачем вищезазначених
повідомлень.

Таким чином місцевий суд дійшов
правомірного висновку про те, що згідно
до положень вищеназваних договорів про
відступлення права вимоги № 39/121, №39/121-1
та № 39/121-2, позивач набув право вимагати
від TOB «Асканія Інжинірінг» та ВАТ
«Завод «Континент» належного та
реального виконання наступних
обов'язків: повернення грошових коштів
у розмірі 9000000,00 грн., отриманих за
умовами кредитного договору,
повернення нарахованих відсотків,
стягнення пені за несвоєчасну сплату
кредиту та можливість звернути
стягнення на предмет іпотеки, про що
останні були належним чином
повідомлені.

Суд апеляційної інстанції
погоджується також з висновком
місцевого суду про те, що через
неналежне виконання договірних
зобов'язань по своєчасному поверненню
кредитних коштів, заборгованість TOB
«Асканія Інжинірінг» становила:
заборгованість по кредиту у сумі 9000000,00
грн.. заборгованість за відсотками у
сумі 2085616,43 грн. за заявлені періоди.

Крім того, керуючись п. 5.3. кредитного
договору, до стягнення була нарахована
пеня за несвоєчасну сплату кредиту та
відсотків у сумі 579033,64 грн. за заявлені
періоди.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку про
обґрунтованість та доведеність вимог
позивача на загальну суму 11664650,07 грн.,
яка виникла внаслідок неналежного
виконання договірних зобов'язань
відповідачем. Крім того, місцевий суд
зазначив, що перехід права вимоги від
банка до позивача відбувся правомірно,
з дотриманням процедури, яка
встановлена умовами договору та
визначена законодавством.

В цій частині суд апеляційної
інстанції погоджується з висновками
місцевого суду з огляду на наступне.

Частина 2 статті 509 ЦК України
передбачає, що зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 статті 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 статті 345 ГК України
кредитні відносини здійснюються на
підставі кредитного договору, що
укладається між кредитором і
позичальником у письмовій формі. У
кредитному договорі передбачаються
мета, сума і строк кредиту, умови і
порядок його видачі та погашення, види
забезпечення зобов'язань позичальника,
відсоткові ставки, порядок плати за
кредит, обов'язки, права і
відповідальність сторін щодо видачі та
погашення кредиту.

Згідно зі статтею 1048 Цивільного
кодексу України позикодавець має право
на одержання від позичальника
процентів від, суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором.

Якщо договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
Банку України.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідні положення також
визначаються у ч. 1 статті 193 ГК України.
Згідно зі статтею 525 ЦК України та ч. 7
статті 193 ГК України одностороння
відмова від зобов'язання не
допускається, крім випадку, коли право
такої відмови встановлено договором
або законом.

Таким чином, враховуючи вищезазначене,
суд апеляційної інстанції вважає
обґрунтованими вимоги позивача щодо
стягнення заборгованості за кредитом в
розмірі 9000000,00 грн., заборгованості за
відсотками в розмірі 2085616,43 грн., які
належним чином доведені, документально
підтверджені і не спростовані
апелянтом.

Суд апеляційної інстанції не приймає
як підставу для скасування рішення
суду першої інстанції доводи апелянта
про те, що суд неправомірно звернув
стягнення на предмет іпотеки, оскільки
між іпотекодавцем та кредитором не
були укладені додаткові угоди до
договорів іпотек про зміну відсоткової
ставки за кредитним договором.

Так, майно, яке було передано в якості
предмету іпотеки (п. 1.5. договорів
іпотеки) має забезпечувати виконання
основного зобов'язання за кредитним
договором. В свою чергу, до визначення
поняття «основне зобов'язання» (п. 1.3.
договорів іпотеки) відноситься: усі
зобов'язання за кредитним договором, а
також додаткові угоди або договори про
внесення змін до нього, якщо такі
будуть укладені між іпотекодержателем
та боржником в подальшому.

Таким чином, підписуючи договори
іпотеки, іпотекодавець погодився з тим,
що майно, яке він передає в якості
забезпечення виконання боржником
зобов'язання за кредитним договором,
буде в подальшому забезпечувати
невиконання останнім обов'язків, в тому
числі, й за всіма додатковими угодами
до кредитного договору.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, апелянт також стверджував про
фактичне припинення майнової поруки
через непогодження з ним зміни
відсоткової ставки за кредитним
договором.

Суд апеляційної інстанції в цій
частині приймає до уваги факти, які
були встановленні в постанові
Київського апеляційного
господарського суду від 28.05.2012 у справі
№ 65/249 Господарського суду міста Києва
(т. 3, а/с 147-149) та які мають преюдиціальне
значення в розумінні ст. 35 ГПК України,
оскільки в наведеній справі брали
участь ті ж самі сторони, що й у справі
№ 5005/5256/2011-33/180.

Так, при вирішення спору у справі № 65/249,
судом було встановлено, що укладаючи
договір іпотеки від 25.12.2007 р., сторони
передбачили можливість внесення змін
до основного зобов'язання - кредитного
договору №І-84/07 від 25.12.2007 р., зокрема, і
зміни (збільшення) відсоткової ставки
за користування кредитом, а тому
посилання позивача на те, що договором
іпотеки не передбачено внесення змін
до основного зобов'язання, є
необґрунтованими.

Виходячи зі змісту положень Закону
України "Про іпотеку" (далі - ЗУ "Про
іпотеку"), а також ст. 593 ЦК України
застава припиняється у випадку:

- припинення зобов'язання,
забезпеченого заставою;

- втрати предмета застави, якщо
заставодавець не замінив предмет
застави;

- реалізації предмета застави;

- набуття заставодержателем права
власності на предмет застави.

Вказані норми не містять такої
підстави для припинення іпотеки, як
зміна зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого змінився
обсяг його відповідальності.

Отже, правова природа іпотеки полягає у
забезпеченні можливості кредитора у
разі невиконання боржником
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника. На
відносини майнової поруки не
поширюються норми параграфу 3, що
регулюють інститут поруки (статті 553-559
Цивільного кодексу України), оскільки
іпотека за правовою природою є
заставою, та регулюється нормами
параграфа 6 (статті 572-593) глави 49
Цивільного кодексу України.

Щодо обсягу відповідальності
іпотекодавця за основним
зобов'язанням, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
незалежно від збільшення або зменшення
суми кредиту, внаслідок внесення змін і
доповнень до кредитного договору,
майновий поручитель (позивач), у разі
прострочення виконання основного
зобов'язання позичальником, повинен
нести відповідальність перед
відповідачем виключно в межах вартості
майна, переданого в іпотеку, оскільки
відповідно до ст. 11 ЗУ "Про іпотеку"
майновий поручитель несе
відповідальність перед
іпотекодержателем за невиконання
боржником основного зобов'язання
виключно в межах вартості предмета
іпотеки та враховує, що пунктом 1.10
договору іпотеки сторони погодили
вартість предмету іпотеки.

Стосовно правомірності нарахування
позивачем штрафних санкцій, суд
апеляційної інстанції зазначає
наступне.

Пунктом 5.3. кредитного договору
встановлено, що за несвоєчасну сплату
сум кредиту та/або відсотків за надання
кредиту або відсотків за неправомірне
користування кредитом, позичальник
сплачує банку пеню, яка обчислюється
від суми простроченого платежу, у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діє у
період прострочення та нарахування
щоденно.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

При цьому, п.п. 1.3., 1.4. договору про
відступлення права вимоги № 39/121
передбачено, що до нового кредитора
переходять всі без винятку права та
обов'язки первісного кредитора, в тому
числі й право вимагати належного та
реального виконання обов'язку щодо
повернення грошових коштів в розмірі
9000000 грн., повернення нарахованих
штрафних санкцій, а також право
нарахування неустойки та виконання
інших (без виключення) обов'язків
відповідача, передбачених договором.

З наведеного вбачається, що до нового
кредитора перейшли права первісного
кредитора за договором про
відступлення права вимоги, в тому
числі, й право нараховувати пеню за
договором, оскільки обмеження цих прав
нового кредитора договором про
відсутплення права вимоги не
встановлені (аналогічна позиція
викладена в постанові Вищого
господарського суду України від 16.01.2014р
по справі № 911/2567/13).

Частина 1 статті 612 ЦК України
передбачає, що боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк, і
встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 статті 230 ГК України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил і здійснення
господарської діяльності.
невиконання або неналежного
виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 статті 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Згідно ч. 3 статті 549 ЦК України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення і виконання.

Перевіривши розрахунок пені, який було
надано позивачем, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що він є
арифметично вірним та обґрунтованим, а
відтак позовна вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача за
несвоєчасну сплату кредиту та
відсотків у сумі 579033,64 грн. за заявлені
періоди (розрахунок в матеріалах
справи), є правомірною.

Таким чином, загальна заборгованість,
яка виникла внаслідок невиконання
боржником зобов'язань за кредитним
договором становить 11664650,07 грн.,
підтверджується матеріалами справи та
не спростована відповідачем.

Позивач просив стягнути з відповідача
вказану заборгованість шляхом
звернення стягнення на вищезазначені
предмети іпотеки з визначенням способу
реалізації предметів іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів у
виконавчому провадженні за початковою
ціною, визначеною у межах процедури
виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 статті 575 ЦК України
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Відповідно до ч. 1 статті 572 ЦК України в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку»
визначено, що іпотека - вид
забезпечення конання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета отеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим законом.

Згідно ч. 1 статті 12 ЗУ «Про іпотеку» у
разі порушення іпотекодавцем
обов'язків, становлених іпотечним
договором, іпотекодержатель має право
вимагати дострокового виконання
основного зобов'язання, а в разі його
невиконання - звернути стягнення на
предмет іпотеки.

Частиною 1 статті 33 ЗУ «Про іпотеку»
передбачено, що у разі невиконання або
належного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 статті 33 ЗУ «Про
іпотеку» звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється. зокрема,
на підставі рішення суду.

Задовольняючи позовні вимоги в повному
обсязі, місцевий господарський суд
визначив саме вищевказаний спосіб
реалізації обох предметів іпотеки, при
цьому зазначивши, що початкова ціна
предметів іпотеки буде визначена на
підставі висновку суб'єкта оціночної
діяльності в межах процедури
виконавчого провадження.

В цій частині суд апеляційної
інстанції частково не погоджується з
висновками місцевого суду, враховуючи
наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 39 ЗУ «Про
іпотеку» у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються: загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки; опис нерухомого
майна, за рахунок якого підлягають
задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні; спосіб
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;
пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки; початкова
ціна предмета іпотеки для його
подальшої реалізації.

При цьому, Листом Верховного суду
України від 07.10.2010р. при узагальненні
судової практики розгляду цивільних
справ, що виникають з кредитних
правовідносин було зазначено, що при
зверненні стягнення на предмет іпотеки
в одних випадках за ціну позову
береться початкова вартість, що
зазначена у договорі, в інших -
встановлена вартість предмета іпотеки
на час розгляду справи при видачі
витягу із державного реєстру.
Вирішуючи ці питання, суди мають
виходити з того, що ціна предмета
іпотеки встановлюється в самому
договорі. Якщо при розгляді справи
сторони з такою оцінкою погоджуються,
то в суду немає підстав її не брати до
уваги, оскільки вона є умовою договору.
Якщо між сторонами виникає спір щодо
такої оцінки, то залежно від того, яка
сторона її оспорює, вона зобов'язана за
змістом ч. 3 ст. 10 ЦПК довести інший його
розмір, зокрема подати клопотання про
призначення та проведення відповідної
судової експертизи.

Так, відповідач неодноразово зазначав,
що не погоджується з ціною предметів
іпотеки, у зв'язки з чим, судом
апеляційної інстанції було призначено
судову експертизу, а також додаткову
судову експертизу по справі.

Як було вищезазначено, експертною
установою було надано висновок щодо
ринкової вартості лише одного предмету
іпотеки, а саме: будинку виробничого
корпусу, зазначеного під літерою "В-1",
загальною площею 14999,0 кв.м., який
знаходиться за адресою:
Дніпропетровська область,
Апостолівський район, м. Зеленодольськ,
вул. Енергетична, 19-В. Експертом
зазначено, що ринкова вартість даного
об'єкту складає 4013817,00 грн. (враховуючи
вищезазначені положення
законодавства, саме вказану ціну суд
апеляційної інстанції визначає як
початкову вартість реалізації
предмета іпотеки).

При цьому, стаття 43 ЗУ «Про іпотеку»
встановлює, що початкова ціна продажу
предмета іпотеки встановлюється
рішенням суду або за згодою між
іпотекодавцем та іпотекодержателем, а
якщо вони не досягли згоди, - на
підставі оцінки, проведеної відповідно
до законодавства про оцінку майна і
майнових прав та професійну оціночну
діяльність, при цьому початкова ціна
продажу майна не може бути нижчою за 90
відсотків його вартості, визначеної
шляхом його оцінки.

В свою чергу, Законом України «Про
виконавче провадження» передбачена
можливість визначення вартості майна
безпосередньо у межах виконавчого
провадження. Так, згідно ст. 58 вказаного
Закону визначення вартості майна
боржника проводиться державним
виконавцем за ринковими цінами, що
діють на день визначення вартості
майна. Для оцінки за регульованими
цінами, оцінки нерухомого майна,
транспортних засобів, повітряних,
морських та річкових суден державний
виконавець залучає суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання,
який провадить свою діяльність
відповідно до Закону України "Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні".

Враховуючи, що експертизою не було
встановлено ринкову вартість будинку
адміністративно-побутового корпусу,
зазначеного під літерою "Б-4, будівля та
споруди: огорожа, зазначена під № 1, 2,
замощення, зазначені під літерою "І",
загальною площею 4571,1 кв.м., який
знаходиться за адресою:
Дніпропетровська область,
Апостолівський район, м. Зеленодольськ,
вул. Енергетична, 19-В, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про
можливість встановлення початкової
вартості реалізації предмету іпотеки у
вигляді 90 відсотків від його вартості,
визначеної шляхом його оцінки
суб'єктом оціночної діяльності
відповідно до законодавства України в
процедурі виконавчого провадження.

За таких обставин, апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню на підставі пункту 4 частини
1 статті 104 ГПК України в частині
визначення порядку реалізації
предметів іпотеки, оскільки при
ухваленні рішення суд першої інстанції
не врахував імперативних положень
законодавства про обов'язкове
визначення початкової ціни предмета
іпотеки для його подальшої реалізації.

Зважаючи на те, що спір виник з вини
відповідача, судові витрати відповідно
до положень частини 2 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України за розгляд справи в судах обох
інстанцій покладаються саме на нього.

Керуючись статтями 32-36, 43, 49, 99, 101-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Завод
Континент" на рішення Господарського
суду міста Києва від 23.01.2012р. у справі
№ 5005/5256/2011-33/180 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 23.01.2012р. у справі №
5005/5256/2011-33/180 частково скасувати,
виклавши пункт 2 резолютивної частини
рішення після словосполучення: «шляхом
звернення стягнення на предмет
іпотеки» в наступній редакції:

«В рахунок часткового погашення
заборгованості звернути стягнення на
предмет іпотеки: будинок виробничого
корпусу, зазначений під літерою «В-1»,
загальною площею 14 999,0 кв.м., який
знаходиться за адресою:
Дніпропетровська обл., Апостолівський
район, м. Зеленодольськ, вул.
Енергетична, буд. 19-В, з будівлями та
спорудами: огорожа, зазначена під № 1-3,
замощення зазначені під літерою «І» за
договором іпотеки № VII -03/09 від 25.12.2007р.

Встановити спосіб реалізації предмета
іпотеки за договором іпотеки № VII -03/09
від 25.12.2007р. шляхом проведення
прилюдних торгів в межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України "Про виконавче
провадження" та з дотриманням вимог
Закону України "Про іпотеку", з
початковою ціною реалізації не нижчою
за 90 відсотків від 4013817 грн.

В рахунок часткового погашення
заборгованості звернути стягнення на
предмет іпотеки: будинок
адміністративно-побутового корпусу,
зазначений під літерою «Б-4», будівля та
споруди: огорожа, зазначена під № 1, 2,
замощення зазначені під літерами «І»,
загальною площею 4 571,1 кв.м., який
знаходиться за адресою:
Дніпропетровська обл., Апостолівський
район, м. Зеленодольськ, вул.
Енергетична, буд. 19 за договором
іпотеки № VII -139/07 від 05.06.2009р.

Встановити спосіб реалізації предмета
іпотеки за договором іпотеки № VII -139/07
від 05.06.2009р. шляхом проведення
прилюдних торгів в межах процедури
виконавчого провадження, передбаченої
Законом України "Про виконавче
провадження" та з дотриманням вимог
Закону України "Про іпотеку", з
початковою ціною реалізації не нижчою
за 90 відсотків від його вартості,
визначеної шляхом його оцінки
суб'єктом оціночної діяльності
відповідно до законодавства України в
процедурі виконавчого провадження».

В іншій частині рішення Господарського
суду міста Києва від 23.01.2012р. у справі
№ 5005/5256/2011-33/180 залишити без змін.

4. Матеріали справи № 5005/5256/2011-33/180
повернути до Господарського суду міста
Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Повний текст складено 28.05.2014р.

Головуючий суддя
О.М. Коротун

Судді
О.М. Гаврилюк

І.А. Іоннікова