м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/2655/14 28.04.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрполіскорм»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельна
про стягнення 37 824,47 грн.
Суддя Спичак О.М.
від позивача: Демченко К.М. -
представник за довіреністю;
від відповідача: Шкред А.О. -
представник за довіреністю.
На підставі статті 85 Господарського
процесуального кодексу України в
судовому засіданні 28.04.2014 судом
оголошено вступну та резолютивну
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Позивач звернувся до Господарського
суду міста Києва з позовом про
стягнення з відповідача 42 395,42 грн.
основного боргу, 818,57 грн. 3% річних, 2 653,80
грн. пені, а також відшкодування витрат
по сплаті судового збору.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.02.2014 було порушено
провадження у справі № 910/2655/14, розгляд
справи було призначено на 21.03.2014.
В судовому засіданні 21.03.2014 судом було
оголошено перерву у розгляд справи до
07.04.2014, про що повідомлено присутніх
представників сторін під розписку, яка
наявна в матеріалах справи.
07.04.2014 позивачем через канцелярію суду
подано в порядку статті 22
Господарського процесуального кодексу
України заяву про уточнення позовних
вимог, в якій позивач просив суд
стягнути з відповідача 33 488,08 грн.
основного боргу, 1 069,65 грн. 3% річних, 3
Відповідно до ч. 4 т. 22 Господарського
процесуального кодексу України
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
Таким чином, пунктом 3.11. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» № 18 від 26.12.2011
встановлено, що статтею 22 цього
Кодексу, не передбачено права позивача
на подання заяв (клопотань) про
"доповнення" або "уточнення" позовних
вимог, або заявлення "додаткових"
позовних вимог і т.п., а тому в разі
надходження до господарського суду
однієї із зазначених заяв (клопотань)
останній, виходячи з її змісту, а також
змісту раніше поданої позовної заяви
та конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як: - подання іншого (ще
одного) позову, чи - збільшення або
зменшення розміру позовних вимог, чи-
об'єднання позовних вимог, чи - зміну
предмета або підстав позову.
Враховуючи вищенаведене, виходячи зі
змісту заяви позивача про зміну
розміру позовних вимог, суд в судовому
засіданні 07.04.2014 прийняв вказану заяву
до розгляду як заяву про зменшення
розміру позовних вимог в частині суми
основного боргу та збільшення розміру
позовних вимог в частині сум пені та 3%
В судовому засіданні 07.04.2014 судом було
оголошено перерву у розгляд справи до
14.04.2014, про що повідомлено присутніх
представників сторін під розписку, яка
наявна в матеріалах справи.
У зв?язку з технічними причинами,
судове засідання 14.04.2014 не відбулось.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 14.04.2014 продовжено строк
вирішення спору у справі на 15 днів,
розгляд справи призначено на 28.04.2014.
В судовому засіданні 28.04.2014 представник
позивача заявлені вимоги (з
урахуванням поданої 07.04.2014 заяви)
підтримав, просив суд позовні вимоги
задовольнити. Вимоги позивача
мотивовані тим, що відповідачем
всупереч умов договору поставки № 0001
від 08.01.2013 не було здійснено у повному
обсязі та у визначений строк оплату
отриманого товару, у зв?язку з чим у
відповідача наявна заборгованість в
сумі 33 488,08 грн. Нормативно в цій частині
посилався на ст.ст. 525, 526, 692 Цивільного
Крім того, позивач просив суд стягнути
з відповідача 3 % річних в сумі 1 069,65 грн.
посилаючись приписи ст. 625 Цивільного
кодексу України, та 3 266,74 грн. пені з
посиланням на п. 5.4 договору поставки №
0001 від 08.01.2013, ст.ст. 549, 611 Цивільного
Представник відповідача в судовому
засіданні 28.04.2014 проти заявлених вимог
заперечував. Відповідач у письмовому
відзиві на позов вказував на те, що
поставки товару позивачем відповідачу
здійснювались не на підставі договору
поставки № 0001 від 08.01.2013, а на підставі
окремих договорів поставки, укладених
між сторонами в спрощений спосіб, адже
у поданих позивачем доказах на
підтвердження поставки по наведеному
договору, а саме: рахунках-фактурах №
СФ-0000121 від 13.05.2013, № СФ-0000131 від 20.05.2013, №
СФ-0000154 від 04.07.2013, видаткових накладних
№ РН-0000112 від 13.05.2013, № РН-0000131 від 20.05.2013,
№ РН-0000154 від 04.07.2013,
товарно-транспортних накладних № 674218
від 13.05.2013, № 674246 від 21.05.2013, № 007131 від
05.07.2013, відсутні посилання на те, що їх
складено саме на виконання умов
договору поставки № 0001 від 08.01.2013.
Також, відповідач у відзиві вказував на
те, що поставка товару за накладними
була здійснена позивачем без
обумовленої п. 3.9 договору поставки №
0001 від 08.01.2013 100%-ї передоплати, а
поставка без передоплати можлива лише
за письмовим узгодженням сторін. А
оскільки такого узгодження між
сторонами не відбулось, а тому і
підстави для оплати товару у
відповідача були відсутні.
Розглянувши наявні матеріали справи,
дослідивши оригінали документів на
відповідність їм наявних у справі
копій документів, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Господарський
суд м. Києва, -
08.01.2013 між позивачем - ТОВ
«Укрполіскорм», як продавцем, та
відповідачем - ТОВ «Торгівельна
компанія «Мілтон», як покупцем, було
укладено договір поставки № 0001 (далі -
договір поставки № 0001 від 08.01.2013),
відповідно до умов якого продавець
зобов?язався поставити узгодженими
партіями покупцеві продукцію: кормові
добавки, амінокислоти. Вітаміни,
ензими, пігменти (далі - товар),
зазначену у додатках: видаткових
накладних та рахунках - фактурах на
кожну партію товару, а покупець
зобов?язався прийняти та оплатити
кожну партію товару (п. 1.1).
Пунктом 2.2 договору поставки № 0001 від
08.01.2013 сторони узгодили, що ціна товару
розуміється на умовах «Склад
продавця»; ціна товару, також всі інші
суми, що підлягають виплаті
постачальнику за цим договором є
базовими, визначеними на дату поставки.
У разі збільшення курсу Євро,
встановленого НБУ по відношенню до
національної валюти України,
розрахунок за неоплачений товар
(неоплачену частину товару),
здійснюється покупцем за погодженням з
постачальником на основі базових
ставок, встановлених у видаткових
накладних за формулою: Х2=(Y2:Y1) х Х1, де: Х1
- базові ціни (вказані у видаткових
накладних) у національній валюті
України на дату відпуску товарів; Y1-
курс Євро до валюти України,
встановлений НБУ на дату видаткової
накладної; Y2 - курс Євро до валюти
України, встановлений НБУ на дату
здійснення оплати покупцем; Х2 -
підсумкова/загальна сума до оплати.
Умовами договору поставки № 0001 від
08.01.2013 сторони також узгодили, що
грошові кошти за товар перераховуються
постачальнику в національній валюті
України (п. 2.4), перехід права власності
і ризиків на товар з продавця на
покупця відбувається після
відвантаження товару на складі покупця
(п. 3.4), товар вважається прийнятим по
кількості відповідно до товарно -
транспортних документів (п. 3.5),
розрахунки здійснюються на наступних
умовах: 100% передоплата або відстрочка
платежу терміном до 14 календарних днів
(за письмовим узгодженням сторін) (п. 3.9),
дата поставки товару визначається
датою підпису накладної та товар або за
письмовим узгодженням сторін іншим
чином (п. 3.9), покупець за прострочення
сплати вартості товару сплачує
продавцю пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ , діючої на момент
прострочки оплати, за кожен день
прострочки від неоплаченої суми (п. 5.4).
Відповідно до рахунків - фактур №
СФ-0000121 від 13.05.2013 на суму 31 460,00 грн., №
СФ- 0000131 від 20.05.2013 на суму 8 700,00 грн., №
СФ-0000154 від 04.07.2013 на суму 8 200,00 грн. ,
сформованих та виставлених позивачем
відповідачу, позивачем було визначено
загальну суму та види товару, який мав
бути ним поставлений відповідачу,
загалом в сумі 48 360,00 грн.
Відповідно до видаткових накладних №
РН-0000112 від 13.05.2013 на суму 31 460,00 грн., №
РН- 0000124 від 21.05.2013 на суму 8 700,00 грн., №
РН-0000144 від 05.07.2013 на суму 8 200,00 грн. , які
підписані представниками позивача та
відповідача і посвідчені печатками
обох юридичних осіб, позивачем, як
постачальником, було поставлено, а
відповідачем, як покупцем, прийнято без
будь-яких претензій та зауважень,
товар на загальну суму базової ціни 48
360,00 грн., який було доставлено
відповідачу позивачем, що
підтверджується товарно -
транспортними накладними № 674218 від
13.05.2013, № 674246 від 21.05.2013, № 007131 від 05.07.2013.
Згідно з довіреностями сурової
звітності № 149 від 13.05.2013, № 169 від
20.05.2013, № 230 від 05.07.2013, отримання від
позивача товару за кількістю, якістю та
вартістю за відповідними видатковими
накладними № РН-0000112 від 13.05.2013 на суму 31
460,00 грн., № РН- 0000124 від 21.05.2013 на суму 8
700,00 грн., № РН-0000144 від 05.07.2013 на суму 8
200,00 грн., здійснювалось уповноваженою
відповідачем особою - Стамбірською О.В.
Відповідно до платіжних доручень № 1554
від 27.12.2013 на суму 1 460,00 грн., № 14 від
10.01.2014 на суму 1 000,00 грн., № 28 від 14.01.2014 на
суму 1000,00 грн., № 50 від 17.01.2014 на суму 2
000,00 грн., № 60 від 20.01.2014 на суму 2 000,00
грн., № 76 від 22.01.2014 на суму 2 000,00 грн., № 91
від 24.01.2014 на суму 2 000,00 грн., № 204 від
25.02.2014 на суму 10 000,00 грн., № 208 від 26.02.2014
на суму 2 000,00 грн., № 217 від 27.02.2014 на суму
2 000,00 грн., № 223 від 28.02.2014 на суму 2 000,00
грн., № 239 від 04.03.2014 на суму 2 000,00 грн.,
відповідачем було перераховано на
користь позивача загалом 29 460,00 грн. з
призначенням платежу «оплата за товар
згідно рах. № СФ-0000121 від 13.05.2013».
Як зазначав позивач у позові, здійснені
оплати за наведеними платіжними
дорученнями було зараховано ним в
якості оплати товару, поставленого за
видатковою накладною № РН-0000112 від
13.05.2013, в якій вказана базова ціна
поставки - 31 460,00 грн., проте, оскільки
курс Євро, встановлений НБУ по
відношенню до національної валюти
України - збільшився, з урахуванням
узгоджених у п. 2.2 договору поставки №
0001 від 08.01.2013 умов, загальна
заборгованість відповідача за
вказаною накладною, з врахуванням не
здійсненої оплати, складає 7 336,03 грн.,
розрахунок якої наведено позивачем в
поданій суду 07.04.2014 заяві.
Також, за розрахунком позивача,
наведеним в поданій суду 07.04.2014 заяві,
заборгованість відповідача за
видатковими накладними № РН- 0000124 від
21.05.2013 на базову суму 8 700,00 грн., № РН-0000144
від 05.07.2013 на базову суму 8 200,00 грн., які є
неоплаченими у повному обсязі, з
урахуванням узгоджених у п. 2.2 договору
поставки № 0001 від 08.01.2013 умов, складає:
за видатковою накладною № РН- 0000124 від
21.05.2013 - 13 529,12 грн., а за видатковою
накладною № РН-0000144 від 05.07.2013 - 12 622,93
Позивач у позові вказував на те, що
відповідачем всупереч умов договору
поставки № 0001 від 08.01.2013 не було
здійснено у повному обсязі та у
визначений строк оплату отриманого
товару, у зв?язку з чим у відповідача
наявна заборгованість в сумі 33 488,08 грн.
(7 366,03 грн.+ 12 622,93 грн. + 13 529,12 грн.), що і
стало підставою для звернення позивача
з позовом до суду.
Стаття 175 ч.1 Господарського кодексу
України встановлює, що майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору.
Відповідно до ч.1 ст.180 Господарського
кодексу України, зміст господарського
договору становлять умови договору,
визначені угодою його сторін,
спрямованою на встановлення, зміну або
припинення господарських зобов'язань,
як погоджені сторонами, так і ті, що
приймаються ними як обов'язкові
умови договору відповідно до
Частиною 2 ст. 180 Господарського
кодексу України передбачено
Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода.
Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу
України передбачено, що за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
-покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
Згідно ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу
України до відносин поставки, не
врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про договір
Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу
України також передбачено, що до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
Згідно п. 1 статті 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
Відповідно до інформаційного листа №
01-06/928/2012 від 17.07.2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права» сказано, що
при підписанні покупцем видаткової
накладної, яка є первинним обліковим
документом у розумінні Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" і яка відповідає
вимогам, зокрема, статті 9 названого
Закону і Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку та фіксує факт
здійснення господарської операції і
встановлення договірних відносин, є
підставою виникнення обов'язку щодо
здійснення розрахунків за отриманий
товар. Строк виконання відповідного
грошового зобов'язання визначається за
правилами, встановленими частиною
першою статті 692 Цивільного кодексу
За змістом статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).
Відповідно до статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
Частиною 1 статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Згідно частини 2 статті 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: - назву документа (форми); -
дату і місце складання; - назву
підприємства, від імені якого складено
документ; - зміст та обсяг
господарської операції, одиницю виміру
господарської операції; - посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; - особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
Згідно частини 2 статті 34
Господарського процесуального кодексу
України обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позивачем на виконання
умов договору поставки № 0001 від 08.01.2013
було поставлено, а відповідачем
прийнято без будь-яких зауважень та
заперечень товар на загальну базову
суму 48 360,00 грн., що підтверджується
видатковими накладними № РН-0000112 від
13.05.2013 на суму 31 460,00 грн., № РН- 0000124 від
21.05.2013 на суму 8 700,00 грн., № РН-0000144 від
05.07.2013 на суму 8 200,00 грн., довіреностями
сурової звітності № 149 від 13.05.2013, № 169
від 20.05.2013, № 230 від 05.07.2013 та
товарно-траснпортними накладними №
674218 від 13.05.2013, № 674246 від 21.05.2013, № 007131
В свою чергу, відповідачем згідно
наведених вище платіжних доручень було
перераховано на користь позивача в
якості оплати за поставлений товар
загалом 29 460,00 грн. з призначенням
платежу «оплата за товар згідно рах. №
СФ-0000121 від 13.05.2013», які зараховано
позивачем в якості оплати товару,
поставленого за видатковою накладною
№ РН-0000112 від 13.05.2013, в якій вказана
базова ціна поставки - 31 460,00 грн., проте,
оскільки курс Євро, встановлений НБУ по
відношенню до національної валюти
України - збільшився, з урахуванням
узгоджених сторонами у п. 2.2 договору
поставки № 0001 від 08.01.2013 умов, загальна
заборгованість відповідача за
вказаною накладною, з врахуванням не
здійсненої оплати, складає 7 336,03 грн.,
розрахунок якої наведено позивачем в
поданій суду 07.04.2014 заяві, з яким суд,
після здійсненої перевірки розрахунку,
Також, заборгованість відповідача за
видатковими накладними № РН- 0000124 від
21.05.2013 на базову суму 8 700,00 грн., № РН-0000144
від 05.07.2013 на базову суму 8 200,00 грн., які є
неоплаченими у повному обсязі, з
урахуванням узгоджених у п. 2.2 договору
поставки № 0001 від 08.01.2013 умов, складає:
за видатковою накладною № РН- 0000124 від
21.05.2013 - 13 529,12 грн., а за видатковою
накладною № РН-0000144 від 05.07.2013 - 12 622,93
грн., розрахунок якої наведено
позивачем в поданій суду 07.04.2014 заяві, з
яким суд, після здійсненої перевірки
розрахунку, погоджується.
З урахуванням наведеного, суд дійшов
висновку, що відповідачем всупереч
умов договору поставки № 0001 від 08.01.2013
не було здійснено у повному обсязі та у
визначений строк (згідно п. 3.9 договору
поставки - протягом 14 календарних днів
з момент поставки) оплату отриманого
товару за видатковими накладними, у
зв?язку з чим у відповідача наявна
заборгованість в сумі 33 488,08 грн.(7 366,03
грн. за видатковою накладною № РН-0000112
від 13.05.2013 + 12 622,93 грн. за видатковою
накладною № РН-0000144 від 05.07.2013 + 13 529,12
грн. за видатковою накладною № РН- 0000124
від 21.05.2013). Доказів її погашення суду
станом на момент вирішення спору - не
Посилання відповідача у письмовому
відзиві в обґрунтування заперечень на
те, що поставки товару позивачем
відповідачу здійснювались не на
підставі договору поставки № 0001 від
08.01.2013, а на підставі окремих договорів
поставки, укладених між сторонами в
спрощений спосіб, адже у поданих
позивачем доказах на підтвердження
поставки по наведеному договору, а
саме: рахунках-фактурах № СФ-0000121 від
13.05.2013, № СФ-0000131 від 20.05.2013, № СФ-0000154 від
04.07.2013, видаткових накладних № РН-0000112
від 13.05.2013, № РН-0000131 від 20.05.2013, № РН-0000154
від 04.07.2013, товарно-транспортних
накладних № 674218 від 13.05.2013, № 674246 від
21.05.2013, № 007131 від 05.07.2013, відсутні
посилання на те, що їх складено саме на
виконання умов договору поставки № 0001
від 08.01.2013 - судом відхиляється як
безпідставне та необґрунтоване, адже
жодних доказі в підтвердження того, що
поставка товару була здійснена
відповідачем і прийнята відповідачем
не по договору поставки № 0001 від 08.01.2013 -
відповідачем не подано.
Також, твердження відповідача про те,
що поставка товару за накладними була
здійснена позивачем без обумовленої п.
3.9 договору поставки № 0001 від 08.01.2013 100%-ї
передоплати, а поставка без
передоплати можлива лише за письмовим
узгодженням сторін, - судом
відхиляється як безпідставне та
необґрунтоване, адже поставка
позивачем товару без попередньої
оплати не звільняє відповідача від
обумовленого як законом, так і
договором обов?язку по його оплаті. До
того ж, отримання відповідачем товару
без будь-яких зауважень та заперечень
підтверджується наявними у справі
видатковими накладними, які підписані
відповідачем, а отже у останнього виник
обов?язок по оплаті отриманого від
З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що відповідачем було
порушено умови договору № 0001 від 08.01.2013,
а також положення ст. ст. 525, 526
Цивільного кодексу України, ст. 193
Господарського кодексу України.
Таким чином, суд дійшов висновку, що
матеріали справи свідчать про
наявність у відповідача
заборгованості перед позивачем в сумі
33 488,08 грн.(7 366,03 грн. за видатковою
накладною № РН-0000112 від 13.05.2013 + 12 622,93
грн. за видатковою накладною № РН-0000144
від 05.07.2013 + 13 529,12 грн. за видатковою
накладною № РН- 0000124 від 21.05.2013), а тому
вимога позивача про стягнення з
відповідача заборгованості в сумі 33
488,08 грн. за поставлений, але не
оплачений у повному обсязі та у
визначений строк товар - є законною,
обгрунтованою та такою, що підлягає
задоволенню у повному обсязі.
Крім того, позивач просив суд стягнути
з відповідача 3 % річних в сумі 1 069,65 грн.
посилаючись приписи ст. 625 Цивільного
кодексу України, та 3 266,74 грн. пені з
посиланням на п. 5.4 договору поставки №
0001 від 08.01.2013, ст.ст. 549, 611 Цивільного
Згідно п.1. статті 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
Господарському кодексі України
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Згідно статті 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Згідно статті 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.
Згідно статті 625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.
Згідно з ч.6 статті 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.
Відповідно до інформаційного листа
№01-06/928/2012 від 17.07.2012 «Про практику
застосування Вищим господарським
судом України у розгляді справ окремих
норм матеріального права» сказано, що
нарахування неустойки за прострочення
виконання зобов'язання за шість
місяців, що передують моменту
звернення з позовом, можливе лише в
тому випадку якщо період нарахування
неустойки не перевищує одного року від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано, тобто сторони у договорі
можуть визначити початок нарахування
пені інакше, ніж від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано, але в
межах одного року від цього дня.
Відповідно до ч.4 статті 631 Цивільного
кодексу України, закінчення строку
договору не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.
Згідно з нормами ст.625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання, а боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
З урахуванням наведеного, суд,
враховуючи те, що відповідач, всупереч
ст. 526, 692 Цивільного кодексу України,
ст. 193 Господарського кодексу України
не було виконано у визначений
договором строк свого зобов?язання по
оплаті позивачу поставленого ним
товару на суму 33 488,08 грн., відповідачем
допущено прострочення його виконання,
що згідно ст. ст. 549, 611, 612, 625 Цивільного
кодексу України, п. 5.4 договору
поставки № 0001 від 08.01.2013 є підставами
для застосування до відповідача
відповідальності за несвоєчасне
виконання зобов?язання, а тому вимоги
позивача про стягнення з відповідача 3%
річних та пені - є законними та
Суд, перевіривши наданий позивачем
розрахунок 3% річних, погоджується з
наведеним позивачем розрахунком щодо
сум, строків та ставок нарахувань 3 %
річних загалом в сумі 1 069,65 грн. за
- за видатковою накладною № РН-0000112 від
13.05.2013: за період з 28.05.2013 по 04.04.2014 - в
- за видатковою накладною № РН-0000144 від
05.07.2013 : за період з 20.07.2013 по 04.04.2014 в сумі
- за видатковою накладною № РН- 0000124 від
21.05.2013: за період з 05.06.2013 по 04.04.2014 в сумі
217,38 грн., у зв?язку з чим вимоги
позивача в цій частині підлягають
задоволенню в повному обсязі.
Також, згідно розрахунку суду, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 3 189,17 грн. пені, а
- за видатковою накладною № РН-0000112 від
13.05.2013: за період з 28.05.2013 по 27.11.2013 - в
- за видатковою накладною № РН-0000144 від
05.07.2013 : за період з 20.07.2013 по 19.01.2014 в сумі
- за видатковою накладною № РН- 0000124 від
21.05.2013: за період з 05.06.2013 по 04.12.2013 в сумі
584,69 грн., у зв?язку з чим вимоги
позивача в цій частині підлягають
задоволенню частково, а саме в сумі 3
Отже, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню, однак частково, а саме: з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню основний борг в
розмірі 33 488 (тридцять три тисячі
чотириста вісімдесят вісім) грн.. 08 коп.
, 3% річних - 1 069,65 (одна тисяча шістдесят
дев?ять) грн. 65 коп., пені - 3 189 (три
тисячі сто вісімдесят дев?ять) грн. 17
коп. В іншій частині вимоги задоволенню
Судовий збір, згідно статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається на відповідача
пропорційно розміру задоволених
Також, позивачем разом з позовом було
подано заяву про вжиття заходів до
забезпечення позову, в якій позивач
просив суд накласти арешт на грошові
кошти відповідача в межах 45 867,79 грн.
Відповідно до статті 66 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд за заявою сторони,
прокурора чи його заступника, який
подав позов, або з своєї ініціативи має
право вжити заходів до забезпечення
позову. Забезпечення позову
допускається в будь-якій стадії
провадження у справі, якщо невжиття
таких заходів може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
господарського суду.
Згідно постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№16 "Про деякі питання практики
застосування заходів до забезпечення
позову", особа, яка подала заяву про
забезпечення позову, повинна
обґрунтувати причини звернення із
заявою про забезпечення позову. З цією
метою та з урахуванням загальних вимог,
передбачених статтею 33 ГПК,
обов'язковим є подання доказів
наявності фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу до забезпечення позову.
Господарський суд міста Києва
дослідивши наявні у справі матеріали,
враховуючи те, що забезпечення позову є
засобом запобігання можливим
порушенням майнових прав чи
охоронюваних законом інтересів
юридичної або фізичної особи, а також
те, що позивачем окрім самої заяви, не
надано суду доказів наявності
фактичних обставин, з якими
пов'язується застосування певного
заходу до забезпечення позову, суд
приходить до висновку, що достатні
підстави вважати, що невжиття заходів
до забезпечення позову у даній справі
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення господарського суду
по даній справі - відсутні. А тому заява
позивача про вжиття заходів до
забезпечення позову задоволенню судом
Судовий збір за подачу заяви про
вжиття заходів до забезпечення позову,
згідно статті 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладається судом на позивача.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
33, 34, 44, 49, 75, 82, 83, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -
1. Позов задовольнити частково.
2.Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгівельна
компанія «Мілтон» (код ЄДРПОУ 3818057;
Вовчка, 14) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
обл.., м. Житомир, вул.. Жуйка,3) суму
основного боргу в розмірі 33 488
(тридцять три тисячі чотириста
вісімдесят вісім) грн.. 08 коп. , 3% річних
- 1 069,65 (одна тисяча шістдесят дев?ять)
грн. 65 коп., пені - 3 189 (три тисячі сто
вісімдесят дев?ять) грн. 17 коп., а також 1
823 (одна тисяча вісімсот двадцять три)
грн. 25 коп. судового збору. В іншій
частині позову - відмовити.
3. Видати наказ відповідно до ст. 116
Господарського процесуального кодексу
4. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Дата підписання рішення - 12.05.2014.

Суддя

О.М. Спичак