ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.04.2014
Справа № 905/414/14

Господарський суд Донецької області у
складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання
Курлянскас В.Б.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом, Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України», м.Київ,
,

до відповідача, Комунального
комерційного підприємства
Маріупольської міської ради
«Маріупольтепломережа», м.Маріуполь
Донецької області, ,

про стягнення 794 460,55 грн., -

за участю уповноважених представників:

від позивача: Ткаченко Р.Ю. - за
довіреністю;

від відповідача: Богінська Т.М. - за
довіреністю, -

Згідно ст.77 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні оголошувалась
перерва з 01.04.2014р. по 23.04.2014р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Дочірня компанія «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України», м.Київ,
звернувся до господарського суду
Донецької області з позовом до
відповідача, Комунального
комерційного підприємства
Маріупольської міської ради
«Маріупольтепломережа», м.Маріуполь
Донецької області, про стягнення 794
460,55грн., у тому числі 689 901,29 грн. суми
основного боргу за поставлений
природний газ, 53 245,80 грн. нарахованої
пені, 4 139,41 грн. інфляційних витрат та 47
174,05 грн. 3% річних.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на укладання договору
поставки природного газу для
вироблення теплової енергії для потреб
установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання №06/11-740 БО-9 від 30.08.2011р.
із відповідачем, невиконання останнім
за ним своїх зобов'язань з оплати
вартості поставленого природного газу,
у серпні-вересні 2011р., внаслідок чого
виникла заборгованість та підстави для
нарахування 3% річних, інфляційних та
пені.

На підтвердження викладених обставин
позивачем надано розрахунок заявлених
позовних вимог, у копіях: договір
поставки природного газу для
вироблення теплової енергії для потреб
установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання №06/11-740 БО-9 від 30.08.2011р.
із додатком №1 та додатковою угодою №1
до нього, акти передачі-приймання
природного газу для вироблення
теплової енергії для потреб установ та
організацій, що фінансуються з
державного та місцевих бюджетів, а
також інших суб'єктів господарювання
за період серпень-вересень 2011р.,
документи, що підтверджують правовий
статус підприємства.

Нормативно свої вимоги позивач
обґрунтовує посиланням на ст.ст.11-16, 258,
525, 526, 530, 550-552, 611, 625, 712 Цивільного
кодексу України, ст.ст.193, 216-217, п.6 ст.231,
264-265 Господарського кодексу України,
ст.ст.1-2, 12, 54-57, 61, 64, 66-67, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України.

11.03.2014р. через канцелярію суду від
відповідача надійшли заперечення №106/01
від 05.03.2014р. на позовну заяву,
відповідно до яких останній просить
суд відмовити в стягненні суми
основного боргу, оскільки вважає її
такою, що не відповідає дійсності.
Разом з цим, у разі стягнення
заборгованості, просить у частині
стягнення інфляційних витрат, 3% річних,
пені застосувати положення ст.83
Господарського процесуального кодексу
України, з огляду на виняткові
обставини, перелік яких викладено в
означених запереченнях.

Разом із запереченнями відповідачем
суду представлено копії: балансу на
31.12.2012р., балансу (звіту про фінансовий
стан) на 31.12.2013р., документів, що
підтверджують правовий статус
підприємства та оригінал довідки №108/01
від 05.03.2014р., якою повідомлено про
відсутність на розгляді у іншого судді
справи про банкротство відносно ККП
Маріупольської міської ради
«Маріупольтепломережа».

12.03.2014р. через канцелярію
господарського суду Донецької області
від позивача надійшла заява №31/10-1255 від
05.03.2014р., за змістом якої повідомлено
про відсутність даного спору на
розгляді іншого суду про той же предмет
та з тих же підстав, а також зазначено
про відсутність рішення цих органів з
означеного спору.

24.03.2014р. представником позивача через
канцелярію господарського суду подані
заперечення №31/10-1499 від 19.03.2014р. на
відзив відповідача.

01.04.2014р. відповідачем через канцелярію
господарського суду Донецької області
надано клопотання №146/01 від 31.03.2014р. про
зменшення штрафних санкцій, з якого
вбачається, що відповідач визнає суму
заборгованості у розмірі 600 000,00 грн.,
оскільки відповідно до платіжних
доручень №522 від 24.01.2014р., №1645 від
12.03.2014р. та №61 від 31.01.2014р. ним частково
сплачена заборгованість в загальній
сумі 89 901,29 грн. Разом з тим, просить суд
зменшити розмір штрафних санкцій на 90%.
Підставою такої позиції зазначено, що
ККП Маріупольської міської ради
«Маріупольтепломережа» знаходиться у
незадовільному фінансовому стані та
незважаючи на фінансову
заборгованість, має здійснювати заходи
щодо належного забезпечення сталого
функціонування опалювальної системи
міста, оскільки є єдиним підприємством
постачання теплової енергії.

Разом із клопотанням відповідачем суду
представлено копії платіжного
доручення №61 від 31.03.2014р., рішення
господарського суду Донецької області
від 03.12.2012р. по справі №5006/17/83/2012 та
оригінали платіжних доручень №522 від
24.01.2014р., №1645 від 12.03.2014р.

У судовому засіданні позивач
наполягав на задоволені позовних вимог
у повному обсязі, проти зменшення
розміру штрафних санкцій заперечив.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги визнав
частково та просив суд зменшити розмір
нарахованих штрафних санкцій на 90%.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, суд дійшов
висновку, щодо наступного.

За приписами статей 4-2, 4-3
Господарського процесуального кодексу
України, правосуддя у господарських
судах здійснюється на засадах рівності
всіх учасників судового процесу перед
законом і судом та на засадах
змагальності.

Відповідно до вимог статті 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог та
заперечень. Судовими доказами за
визначенням статей 32-38 Господарського
процесуального кодексу України слід
вважати документи, які можуть
підтвердити або спростувати обставини,
що мають значення для правильного
вирішення спору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Зобов'язання має ґрунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу
України, цивільні права і обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також з дій осіб, що не передбачені
актами цивільного законодавства , але
за аналогією породжують цивільні права
і обов'язки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу
України, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є договори та інші правочини.

30.08.2011р. між Дочірньою компанією «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України»
(далі-Постачальник) та Комунальним
комерційним підприємством
Маріупольської міської ради
«Маріупольтепломережа» (далі-Покупець)
укладено договір поставки природного
газу для вироблення теплової енергії
для потреб установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання №06/11-740 БО-9, згідно з
яким Постачальник зобов'язався
поставити Покупцеві імпортований
природний газ за кодом згідно з УКТ ЗЕД
2711 21 00 00, ввезений на митну територію
України Публічним акціонерним
товариством «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», а
Покупець зобов'язався прийняти та
оплатити природний газ в обсязі,
зазначеному у п.1.2 цього договору. Газ,
що постачається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для вироблення теплової енергії для
потреб установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання. Використання газу
покупцем для інших потреб не є
предметом цього договору.

Постачальник передає покупцю в період
з 06.08.2011р. по 30.09.2011р. природний газ
(далі-газ) з урахуванням вартості його
транспортування в обсязі до 238.913 тис.
куб.м., в тому числі по місяцях: серпень -
79.729 тис. куб.м., вересень - 159.184 тис. куб.м.
(п.1.2 договору).

При цьому, сторони домовились
відповідно до встановленого порядку
оперативно змінювати обсяги поставки
газу, у зв'язку з непередбаченими
обставинами (п.1.3 договору).

Відповідно до п.3.1 договору ціна за 1000
куб.м. природного газу становить 3
023,50грн. грн. без урахування податку на
додану вартість, збору у вигляді
цільової надбавки до затвердженого
тарифу на природний газ, тарифів на
транспортування, розподіл і постачання
природного газу, крім того: збір у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ -
2%; податок на додану вартість за
ставкою - 0%; тариф на транспортування
природного магістральними та
розподільними трубопроводами - 285,00
грн., крім того ПДВ - 20%. Всього до сплати
за 1000 куб.м. природного газу - 3 425,97 грн.

Пунктом 2 додатку №1 до означеного
правочину сторони встановили, що
приймання-передача газу оформлюється
актом приймання-передачі газу, в якому
зазначаються фактичні обсяги
спожитого газу, його ціна та вартість.
Акт приймання-передачі газу
складається на підставі технічних
актів приймання-передачі газу між
газотранспортним підприємством та
покупцем, з урахуванням планового
обсягу поставки, наданого
постачальником.

Не пізніше 5 числа місяця, наступного за
місяцем поставки, покупець
зобов'язується надати постачальнику
для підпису два примірника акта
приймання-передачі газу, підписані та
скріплені печаткою покупця і погоджені
газотранспортним підприємством, копію
технічних актів приймання-передачі
газу.

Згідно з п.4.1 договору, оплата за
природний газ з врахуванням вартості
транспортування газу територією
України проводиться покупцем виключно
грошовими коштами в такому порядку: за
серпень 2011р. - протягом трьох
банківських днів з дати укладання
цього договору; за вересень 2011р. -
оплата в розмірі 34% від вартості
запланованих місячних обсягів
проводиться не пізніше 10 числа місяця
поставки; оплата в розмірі 33% від
вартості запланованих місячних
обсягів проводиться до 20 та 30 (31) числа
місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично
спожиті обсяги газу з урахуванням
вартості транспортування газу
територією України здійснюється на
підставі акту приймання-передачі газу
(за звітний місяць) до 20 числа місяця,
наступного за місяцем поставки газу.

Додатковою угодою №1 від 30.08.2011р.
сторони доповнили п.4.4 договору абзацом
наступного змісту: «Сторони
домовились, що оплата, яка надійшла по
даному договору, зараховується
постачальником пропорційно вартості
газу та компенсації затрат на
транспортування газу територією
України», яка підписана представниками
сторін та скріплена печатками
підприємств.

Пунктом 5.1 договору сторони встановили
строк поставки газу: з 06.01.2011р. по
30.09.2011р. включно.

Договір набирає чинності з моменту
його підписання та скріплення
печатками, поширює дію на відносини,
які склались між сторонами з 06.08.2011р. і
діє у частині поставки газу по 30.09.2011р.
включно, а у частині розрахунків за газ
- до їх повного здійснення. (п.10.1
договору).

Отже, як вбачається з матеріалів
справи, у період, за який виник спір,
сторони перебували у договірних
відносинах, що ними не заперечується.

Матеріали справи містять акти
передачі-приймання природного газу для
вироблення теплової енергії для потреб
установ та організацій, що
фінансуються з державного та місцевих
бюджетів, а також інших суб'єктів
господарювання за період
серпень-вересень 2011р., що підписані
сторонами та скріплені печатками
підприємств. Згідно даних актів обсяги
спожитого відповідачем природного
газу наступні: у серпні 2011 року -
79729тис.м.куб. на суму 273 149,16 грн. та у
вересні 2011 року - 121 645 тис.м.куб. на суму
416 752,13 грн.

Таким чином, позивачем поставлено, а
відповідачем отримано природний газ на
загальну суму 689 901,29 грн.

Доказів наявності заперечень щодо
кількості поставленого природного
газу, а також порядку поставки та інших
зауважень суду не представлено.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного
кодексу України договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612
Цивільного кодексу України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й
частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України, відповідно до якої
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу
України встановлює, що якщо в
зобов'язанні встановлений строк (дата)
його виконання, то воно підлягає
виконанню у цей строк (дату).

Зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином (ст.599
Цивільного кодексу України).

Як було зазначено вище, п.4.1 договору
визначено, що остаточний розрахунок за
фактично спожиті обсяги газу з
урахуванням вартості транспортування
газу територією України здійснюється
на підставі акту приймання-передачі
газу (за звітний місяць) до 20 числа
місяця, наступного за місяцем поставки
газу.

Доказів зміни строку оплати суду не
представлено, з матеріалів справи не
вбачається.

Приймаючи до уваги дати поставок
природного газу та викладені умови
оплати, остаточний розрахунок на
підставі означених актів
передачі-приймання природного газу
повинен бути здійснений не пізніше: за
період з 06.08.2011р. по 31.08.2011р. у сумі 273 149,16
грн. - 19.09.2011р. та за період вересень 2011р.
у сумі 416 752,13 грн. - 19.10.2011р.

Разом з цим, зважаючи на представлені
відповідачем докази, ним сплачено на
користь позивача суму боргу за
отриманий природний газ у загальній
сумі 89 901,29 грн., а саме 24.01.2014р. у сумі 9
901,29 грн. (платіжне доручення №522 від
24.01.2014р.), 12.03.2014р. у сумі 20 000,00 грн.
(платіжне доручення №1645 від 12.03.2014р.) та
31.03.2014р. у сумі 60 000,00 грн. (платіжне
доручення №61 від 31.03.2014р.).

Дані платежі свідчать про частковий
розрахунок за основним зобов'язанням
під час розгляду справи, що має
наслідком припинення у такий спосіб
існування предмету спору в частині
стягнення суми основної
заборгованості за поставлений спірний
газ в розмірі 89 901,29 грн.

Оскільки наведене погашення
заборгованості відбулося після
звернення із розглядуваним позовом до
суду, таке усунення існування частини
предмета спору у зв'язку із його
врегулюванням сторонами, зумовлює
припинення провадження у справі в
частині стягнення фактично сплаченої
суми відповідно до п.1-1 ст.80
Господарського процесуального кодексу
України. Аналогічної позиції
дотримується і Вищий господарський суд
України у п.п.4.4 пункту 4 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №18 від 26.12.2011року «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції».

При цьому, враховуючи, що на момент
звернення позивача із розглядуваним
позовом заборгованість у розмірі 89
901,29 грн. не була погашена, судові
витрати, згідно ст.49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на відповідача.

Відтак, як вбачається з фактичних
обставин справи, в порушення статей 525
та 526 Цивільного кодексу України, які
передбачають, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, причому одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається, грошове зобов'язання
Покупця перед Постачальником
природного газу у сумі 600 000,00 грн. у
встановлені договором строки не
виконано.

Одночасно, зі змісту клопотання про
зменшення штрафних санкцій №146/01 від
31.03.2014р. відповідачем визнано позовні
вимоги в розмірі 600 000,00 грн.

Відповідно до ч.5 ст.22 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідач має право визнати позов
повністю або частково. При цьому,
згідно ч.6 цієї статті суд не приймає
визнання позову, якщо ці дії суперечать
законодавству або порушують чиї-небудь
права і охоронюваних законом
інтересів.

За змістом ч.5 ст. 78 Господарського
процесуального кодексу України,
визнання позову відповідачем є
підставою для прийняття рішення про
задоволення позову за умови, якщо дії
відповідача не суперечать
законодавству і не порушують
охоронюваних інтересів інших осіб.

В контексті означених норм, суд
зауважує на наступному.

По-перше, визнання позову
опосередковано належною письмовою
формою, визначеною ч.1 ст.78
Господарського процесуального кодексу
України.

По-друге, визнання позову здійснено
уповноваженою на вчинення такої
процесуальної дії особою - Богінською
Т.М. (на підставі довіреності №3/01 від
11.02.2014р.).

По-третє, сторонами у розглядуваних
правовідносинах є лише Позивач та
Відповідач, отже, судом не вбачається
підстав для порушення прав і обов'язків
інших осіб внаслідок визнання
Відповідачем грошових вимог Позивача
за вказаними правовідносинами.

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення заборгованості за
поставлений газ протягом
серпня-вересня 2011р. відповідно
договору №06/11-740 БО-9 від 30.08.2011р.
підлягають задоволенню у сумі, що
становить 600 000,00 грн.

Прострочення відповідачем грошового
зобов'язання на підставі статті 625
Цивільного кодексу України тягне за
собою обов'язок сплати суми боргу з
урахуванням індексу інфляції та 3%
річних з простроченої суми за весь час
несвоєчасного виконання обов'язку щодо
сплати відповідних сум, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За розрахунком позивача загальна сума
інфляційних витрат за прострочення
основного зобов'язання становить 4 139,41
грн. (нарахування здійснено за жовтень
2011р. на суму 273 149,16 грн. (вартість
поставленого газу у серпні 2011р.) та з
листопада по грудень 2013р. за
невиконання грошових зобов'язань по
оплаті природного газу за
серпень-вересень 2011р., тобто на
загальну суму 689 901,29 грн. (у тому числі
вартість поставленого газу у вересні
2011р. у розмірі 416 752,13 грн.);

3% річних - 47 174,05 грн. (фактично
нараховані загалом за період з 21.09.2011р.
по 20.01.2014р. за невиконання грошових
зобов'язань по оплаті природного газу
за серпень-вересень 2011р. щодо кожної із
сум та у проміжку часу згідно наданого
розрахунку).

Перевіривши арифметичний розрахунок
даних позовних вимог за допомогою
програми інформаційно-пошукової
системи «Законодавство» у
відповідності до методики, що
міститься в п.2 Інформаційного листа
Вищого господарського суду №01-06/928/2012
від 17.07.2012р., суд дійшов висновку про
задоволення 3% річних у розмірі
визначеному позивачем, у свою чергу,
інфляційні витрати підлягають
задоволенню частково в сумі 4 096,29 грн.

Пунктом 7.3.1 договору поставки
природного газу сторони обумовили, що у
разі порушення умов п.4.1 означеного
договору, покупець зобов'язується (крім
суми заборгованості) сплатити пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу.

За розрахунком позивача загальна сума
пені за прострочення основного
зобов'язання становить 53 245,80 грн.
(нарахована загалом за період з 21.09.2011р.
по 21.04.2012р. за невиконання грошових
зобов'язань по оплаті природного газу
за серпень-вересень 2011р. щодо кожної із
сум та у проміжку часу згідно наданого
розрахунку).

Згідно Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

За змістом п.1 ст.230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Враховуючи наведене та перевіривши
арифметичний розрахунок даних
позовних вимог за допомогою програми
інформаційно-пошукової системи
«Законодавство», суд дійшов висновку
про задоволення пені у розмірі
визначеному позивачем.

Одночасно, як було зазначено вище,
відповідач стосовно стягнення
штрафних санкцій, просить суд
врахувати його незадовільний
фінансовий стан, матеріальні інтереси
сторін, наявність інфляційних процесів
в економіці держави, а також ступінь
вини відповідача у виникненні спору
інші обставини та, як наслідок,
зменшити розмір штрафних санкцій,
нарахованих позивачем, на 90%.

Статтею 233 Господарського кодексу
України встановлено, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Відповідно до п.3 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Зменшення розміру заявленого до
стягнення штрафу є правом суду,
оцінивши надані сторонами докази та
обставини справи в їх сукупності, суд
на власний розсуд вирішує питання про
наявність або відсутність у кожному
конкретному випадку обставин, за яких
можливе зменшення розміру штрафу.

Матеріали справи свідчать про те, що
відповідачем було порушено
господарське зобов'язання, наслідки
чого передбачені п.7.3.1 договору, а саме
застосування позивачем пені стосовно
відповідача.

Розмір пені, на стягненні якого
наполягає позивач, відповідає умовам
договору та фактичним обставинам
справи.

Разом з цим, за висновками суду,
обставини, на які посилається
відповідач у своєму клопотанні про
зменшення розміру штрафних санкцій,
суд знаходить винятковими та такими, що
є підставою для задоволення цього
клопотання.

Отже, оцінивши надані сторонами докази
та обставини справи у їх сукупності,
враховуючи положення ст.129 Конституції
України, та, що винятковість обставин є
оціночним поняттям, господарський суд
дійшов висновку про задоволення
вищезазначеного звернення відповідача
та зменшує розмір стягуваної суми пені
до 26 622,90 грн., скориставшись правом,
наданим п.3 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України.

Судові витрати в цій частині, згідно
ст.49 Господарського процесуального
кодексу України, підлягають віднесенню
на відповідача у повному обсязі.

У залишковій частині, відповідно до
ст.49 Господарського процесуального
кодексу України, судові витрати
покладаються судом на Комунальне
комерційне підприємство
Маріупольської міської ради
«Маріупольтепломережа», м.Маріуполь
Донецької області, пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги зазначене та
керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 78, п.1.1
ч.1 ст.80, 82-85, Господарського
процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Дочірньої компанії
«Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України», м.Київ, до Комунального
комерційного підприємства
Маріупольської міської ради
«Маріупольтепломережа», м.Маріуполь
Донецької області, про стягнення 794 460,55
грн., у тому числі 689 901,29 грн. суми
основного боргу за поставлений
природний газ, 53 245,80 грн. нарахованої
пені, 4 139,41 грн. інфляційних витрат та 47
174,05 грн. 3% річних, задовольнити
частково.

2.Припинити провадження у справі
№905/414/14 в частині стягнення з
Комунального комерційного
підприємства Маріупольської міської
ради «Маріупольтепломережа» на
користь Дочірньої компанії «Газ
України» Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» суми
основного боргу за поставлений
природний газ у розмірі 89 901,29 грн.

3.Зменшити розмір стягуваної суми пені
до 26 622,90 грн.

4.Стягнути з Комунального комерційного
підприємства Маріупольської міської
ради «Маріупольтепломережа» (87534,
Донецька область, м.Маріуполь,
Жовтневий район, вул.Гризодубової, б.1,
, п/р 2603333 в ПАТ «ПУМБ»
м.Донецьк, МФО 334851) на користь Дочірньої
компанії «Газ України» Національної
акціонерної компанії «Нафтогаз
України» (04116, м.Київ, Шевченківський
район, вул.Шолуденка, буд.1, , №7001 в ФПАТКБ
«Південкомбанк» м.Київ, МФО 320876) 677 893,24
грн., у тому числі 600 000,00 грн. суми
основного боргу за поставлений
природний газ, 26 622,90 грн. пені, 4 096,29 грн.
інфляційних витрат та 47 174,05 грн. 3%
річних, а також відшкодування
сплаченого судового збору у розмірі 15
888,35 грн.

5.Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

6.У задоволенні решти позовних вимог в
частині стягнення інфляційних витрат
відмовити.

7.В судовому засіданні 23.04.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

8.Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його оголошення. Зазначений
строк обчислюється з дня підписання
рішення, оформленого відповідно до
ст.ст.84, 85 Господарського
процесуального кодексу України.

9.Повний текст рішення складено 28.04.2014р.

Суддя
О.В. Кротінова