ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ
Незалежності, 1 тел. 71-81-84, факс 71-81-98
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"27" травня 2014 р.Справа № 924/354/14

Господарський суд Хмельницької
області у складі:

суддя Заярнюк І.В., розглянувши
матеріали

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний дім
"Євротрубпласт", Луганська обл., м.
Рубіжне,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альфа-Газ",
Хмельницька обл., м. Старокостянтинів,

про стягнення 90000 грн. - борг за
поставлений товар, 17 667,28 грн. - пеня, 2
480,36 грн. - інфляційні втрати, 26 550,77 грн. -
проценти за користування чужими
коштами

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Драчук С.Л. -
представник за довіреністю від 01.07.2013р.

Суть спору: позивач звернувся з
позовною заявою до господарського суду
про стягнення 140 000,00 грн. - боргу за
поставлений товар, 17 667,28 грн. - пені, 2
480,36 грн. - інфляційних втрат, 26 550,77 грн. -
процентів за користування чужими
коштами. В обґрунтування позову
зазначає, що заборгованість виникла
внаслідок невиконання відповідачем
своїх зобов'язань за договором
поставки № 238 від 03.07.2012р. В
обґрунтування позову зазначає, що
згідно з укладеним між ТОВ
«Торгівельний дім «Євротрубпласт»
(Постачальник) та ТОВ «Альфа-газ»
(Покупець) договором поставки № 92 від
24.01.2013р., між сторонами Позивачем та
Відповідачем виникли господарські
зобов'язання з приводу здійснення
поставок товару (труби, комплектуючі та
обладнання, а також супутні товари) та
його оплати. На підтвердження
приймання-передачі товару від
Постачальника до Покупця
представниками сторін були підписані
наступні видаткові накладні: № ЕТП
РТ2803/012 від 28.03.2013 р. на суму 197 941,59 грн., №
ЕТП РТ0204/013 від 02.04.2013 р. на суму 109 967,55
грн. ;№ ЕТП РТ0804/019 від 08.04.2013 р. на суму 12
448,75 грн.; № ЕТП РТ1106/032 від 11.06.2013 p. на
суму 216 335,79 грн. , № ЕТП РТЗ107/005 від 31.07.2013
р. на суму 1982,85 грн. Всього
Постачальником було відвантажено
Покупцеві товар на загальну суму 538 676,53
гривень. Від Покупця за поставлений по
вищезазначеним накладним товар нами
отримано оплату лише в загальній сумі
398 676,53 грн. Тому сума заборгованості
складає 140 000,00 грн.,

Представник позивача на адресу суду
надав письмову заяву від 02.04.2014р.,
згідно якої повідомив, що відповідач
погасив борг в розмірі 10000 грн., що
підтверджено банківською випискою від
14.03.2014р. Тому, позивач просить в порядку
п. 4 ст.80 ГПК України припинити
провадження по справі в частині боргу в
розмірі 10000 грн.

Ухвалою суду від 02.04.2014р. провадження у
справі №924/354/14 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Торгівельний дім "Євротрубпласт" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альфа-Газ" про
стягнення 10000,00 грн. - боргу припинено
на підставі п.4 ст.80 ГПК України.

Представник позивача на адресу суду
надав письмову заяву від 29.04.2014р.,
згідно якої повідомив, що відповідач
погасив основний борг в сумі 5000,00 грн.,
що підтверджено платіжним дорученням
від 24.04.2014р. № 502 та просив суд в порядку
п.п.1-1 ст.80 ГПК України припинити
провадження по справі в частині
стягнення основного боргу в розмірі 5000
грн.

Ухвалою суду від 29.04.2014р. провадження у
справі №924/354/14 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Торгівельний дім "Євротрубпласт",
Луганська обл., м. Рубіжне до Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Альфа-Газ", Хмельницька обл., м.
Старокостянтинів про стягнення 5000,00
грн. - основного боргу припинено.

Представник відповідача в судовому
засіданні 12.05.2014р. повідомив, що ТОВ
"Альфа-Газ" сплачено на рахунок
позивача частину заборгованості, а
саме 15000 грн. 10.04.2014р. та 20000 грн. 11.04.2014р.
відповідно до банківських виписок від
10.04.2014р. та 11.04.2014р.

Ухвалою суду від 12.05.2014р. провадження у
справі №924/354/14 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Торгівельний дім "Євротрубпласт",
Луганська обл., м. Рубіжне до Товариства
з обмеженою відповідальністю
"Альфа-Газ", Хмельницька обл., м.
Старокостянтинів в частині стягнення
35000 грн. боргу припинено.

Повноважний представник позивача в
судове засідання не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив. у
попередніх судових засіданнях позовні
вимоги підтримував та наполягав на їх
задоволенні.

Представник відповідача в судовому
засіданні та у відзиві на позов
зазначає, що ТОВ "Альфа-газ" дійсно
підтверджує факт заборгованості перед
ТОВ "Торговий дім "Євротрубпласт"
згідно договору поставки № 92 від 24.01.2013
року у розмірі 90 000,00 грн., однак просить
не застосовувати до підприємства
штрафні санкції згідно вищевказаного
договору, оскільки придбані ТМЦ були
повністю використані для виконання
робіт за державні кошти у м.
Старокостянтинів Хмельницької
області.

Зазначає, що ТОВ "Альфа-газ" на
замовлення Старокостянтинівського
комунального підприємства
водопровідно-каналізаційного
господарства "Водоканал" виконуються
роботи по реконструкції
каналізаційного колектора по вул.
Франка, Миру та Варчука в місті
Старокостянтинів Хмельницької області
згідно Договору про закупівлю робіт за
державні кошти від 25.07.2013 року.

Також, відповідачем 16.04.2014р. було
заявлено клопотання про відстрочення
рішення суду на два календарні місяці.

Представник позивача проти вказаного
клопотання у судовому засіданні
29.04.2014р. заперечив.

Розглядом матеріалів справи
встановлено:

24.01.2014р. між ТОВ "Торговельний дім
"Євротрубпласт" ("Постачальник") та ТОВ
"Альфа-Газ" ("Покупець") укладено договір
№ 92, р. 1 якого передбачено, що
Постачальник зобов'язується поставити,
а Покупець зобов'язується прийняти і
оплатити труби, комплектуючі та
обладнання, а також супутні товари
(надалі "Товар"), партіями в кількості,
асортименті та за цінами, узгодженими
Сторонами в Рахунках - фактурах або
Специфікаціях (додатках) до цього
договору чи визначеними в порядку,
передбаченому цим Договором.

Сторони визначили наступний порядок
узгодження умов постачання партії
товару: Покупець направляє
Постачальнику письмове замовлення, з
зазначенням асортименту та кількості
партії товару. В замовленні також
вказується кінцевий пункт доставки,
крім випадків передбачених п.4.3. даного
договору. Замовлення Покупця є
пропозицією (офертою) до поставки
партії товару (щодо асортимент) - та
кількості партії товару) та його згодою
(акцептом) з цінами Постачальника, що
діяли на момент замовлення товару.

Постачальник протягом нормально
необхідного часу направляє Покупцю по
факсу рахунок-фактуру з зазначенням
вартості вказаного у замовленні
товару, строку його постачання та
оплати. Рахунок-фактура є
підтвердженням (акцептом)
Постачальника замовлення Покупця.
Відповідно до п.3 ст.205 ЦК України умови
щодо строків поставки і оплати партії
товару, та/або інші умови, визначені
рахунком фактурою вважаються
узгодженими Покупцем, якщо протягом
двох робочих днів з моменту отримання
рахунку-фактури від нього не надійде
зауважень, про що також свідчить підпис
Покупця за цим Договором. Достатнім
підтвердженням всіх умов поставки,
зазначених в товаросупровідних
документах, буде також приймання
Покупцем товару в порядку,
передбаченому п. 4.4. даного Договору,
незалежно від наявності замовлення
або підтвердження покупцем умов
поставки , зазначених у
рахунку-фактурі. Умови постачання
партії товару вважаються також
повністю узгодженими сторонами після
отримання Постачальником передоплати
в розмірі визначеному
рахунком-фактурою, та в передбачені
строки. Найменування, асортимент,
кількість, ціна одиниці та загальна
вартість партії товару, терміни
поставки та оплати можуть бути
узгоджені сторонами в специфікаціях.

Поставка товару здійснюється на
базисних умовах постачання згідно з
міжнародними правилами тлумачення
комерційних термінів ІНКОТЕРМС в
редакції 2000 року, визначеним у
рахунку-фактурі або Специфікації. Якщо
кінцевий пункт доставки не визначений,
то поставка партії товару вважається
узгодженою на базисній умові EXW Склад
Постачальника за адресою: Луганська
область, м. Рубіжне, вул. Трудова, 1.
Представник Покупця повинен надати
Постачальнику належним чином
оформлену довіреність на отримання
матеріальних цінностей (довіреність
ТМЦ). Датою поставки товару та датою
переходу права власності на товар
вважається дата накладної
Постачальника, що передається
Покупцю. При цьому обов'язок
Постачальника поставити товар Покупцю
вважається виконаним у момент
передачі товару перевізнику для
доставки Покупцю або з моменту
забезпечення наявності товару на
складі Постачальника Постачальник
має право на дострокову поставку
товару за цим Договором, про що
Постачальник повідомляє Покупця
листом або факсом (р. 4 договору).

Оплата товару Покупцем здійснюється
шляхом перерахування грошових коштів
на поточних рахунок Постачальника не
пізніше 30 календарних днів з моменту
передачі товару , якщо інший порядок
розрахунків не визначений в рахунках -
фактурах, або в Специфікації в порядку,
передбаченому даним договором.

У випадку невиконання (прострочення)
Покупцем зобов'язання по оплаті товару
з моменту настання передбачених
договором термінів, він за вимогою
Постачальника сплачує на користь
Постачальника крім неустойки,
передбаченої даним Договором, 3% річних
за весь час прострочення (відповідно до
ст.625 ЦК України).

У разі поставки товару Покупцю до
моменту його оплати (у випадках,
передбачених п.4.1.3. цього Договору, коли
терміни оплати не були узгоджені
Сторонами, або в разі передачі Покупцю
товару, що постачається на умовах
повної або часткової передоплати, до
моменту його оплати), обов'язок з оплати
вартості товару виникає у Покупця з
моменту передачі йому товару. Ця умова
не поширюється на випадки, коли
Сторонами було письмово узгоджено
відстрочення оплати за поставлений
товар (р. 5. договору).

У випадку невиконання (прострочення)
термінів оплати товару Постачальник
має право вимагати від Покупця сплати
пені в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від суми заборгованості за
кожний день прострочення. Згідно п.6
ст.232 Господарського кодексу України
Сторони домовились, що нарахування
вказаної штрафної санкції
припиняється через один рік від дня,
коли оплата мала бути здійснена.

У випадку прострочення Покупцем
термінів оплати поставленого йому
товару, Покупець згідно ч.3. ст.692 та ч.5
ст.694 Цивільного кодексу України
зобов'язаний сплатити, на вимогу
Постачальника, проценти за
використання чужих коштів в розмірі 20 %
річних за весь період прострочення
оплати (р. 8 договору). Договір підписано
та скріплено печатками сторін.

На виконання договору поставки від
24.01.2013р. позивач за видатковими
накладними: № ЕТП РТ2803/012 від 28.03.2013 р. на
суму 197 941,59 грн., № ЕТП РТ0204/013 від 02.04.2013
р. на суму 109 967,55 грн. ;№ ЕТП РТ0804/019 від
08.04.2013 р. на суму 12 448,75 грн.; № ЕТП РТ1106/032
від 11.06.2013 p. на суму 216 335,79 грн. , № ЕТП
РТ3107/005 від 31.07.2013 р. на суму 1982,85 грн.
(довіреності від № 110 від 28.03.2013р., № 171
від 11.06.2013р., № 247 від 30.07.2013р.) . Всього на
загальну суму 538 676,53 гривень.

Відповідач частково оплатив товар на
суму 408 676,53 грн., що підтверджується
виписками з банківського рахунку від
27.03.2013р., 28.03.2013р. ,10.06.2013р., 14.06.2013р.
,20.06.2013р., 10.07.2013р., 29.07.2013р., 18.09.2013р.,
11.01.2014р., 14.03.2014р. утворивши
заборгованість в сумі 130 000,00 грн.

20.11.2013р. позивач звернувся до
відповідача з претензією про сплату
заборгованості в розмірі 190 000 грн.
боргу, 9062,13 грн. - неустойки, 7,93 грн. -
інфляційних, 13688,13 грн. - процентів за
користування чужими грошовими коштами
до 28.11.2013р.

Листом від 27.11.2013р. відповідач
повідомив позивача про те, що ТОВ
«Альфа-газ» підтверджує факт
заборгованості ТОВ «Торговий дім
«Євротрубпласт» згідно договору
поставки № 92 від 24.01.2013 року у розмірі 190
000.00 грн.. однак просить не
застосовувати до підприємства штрафні
санкції згідно вищевказаного договору.
Зазначено також що придбані ТОВ
«Альфа-газ» ТМЦ у ТОВ «Торговий дім
«Євротрубпласт» згідно договору
поставки № 92 від 24.01.2013 року повністю
використані для виконання робіт згідно
Договору про закупівлю робіт за
державні кошти від 25.07.2013 року, однак у
зв'язку з тим, що управлінням державної
казначейської служби в м.
Старокостянтинів затримуються виплати
грошових коштів, ТОВ «Альфа-газ» не має
змоги вчасно розрахуватись за придбані
ТМЦ. У зв'язку з цим, ТОВ «Альфа-газ»
просило відстрочити термін виконання
грошових зобов'язань до 15 грудня 2013
року.

Оскільки відповідач решту вартості
товару не оплатив, позивач просить суд
стягнути з відповідача борг за
поставлений товар, пеню, інфляційні
втрати та проценти за користування
чужими коштами

Після порушення провадження у справі
відповідачем сплачено позивачу
основний борг в сумі 5000,00 грн. (що
підтверджено платіжним дорученням від
24.04.2014р. № 502), 35000 грн. (відповідно до
банківських виписок від 10.04.2014р. та
11.04.2014р.).

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у
сукупності, судом приймається до уваги
наступне:

Згідно з ч.2 п.1 ст.175 Господарського
кодексу України майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Статтями 11 Цивільного кодексу України
та 174 Господарського кодексу України
унормовано, що господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено
свободу договору, тобто відповідно до
ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

З положень ст.509 ЦК України та ст.173 ГК
України вбачається, що зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Як свідчать матеріали справи між
сторонами 24.01.2013р. укладено договір
поставки № 92.

За приписами статті 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Положеннями ст. ст. 525,526 ЦК України, ст.
193 ГК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, одностороння відмова від
виконання зобов'язання і одностороння
зміна умов договору не допускається.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на
нього, якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі- продажу може
бути передбачено розстрочення платежу.

Невиконання зобов'язання або виконання
з порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання)
стаття 610 ЦК України визначає, як
порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання договору поставки від
24.01.2013р. позивач за видатковими
накладними: № ЕТП РТ2803/012 від 28.03.2013 р. на
суму 197 941,59 грн., № ЕТП РТ0204/013 від 02.04.2013
р. на суму 109 967,55 грн. ;№ ЕТП РТ0804/019 від
08.04.2013 р. на суму 12 448,75 грн.; № ЕТП РТ1106/032
від 11.06.2013 p. на суму 216 335,79 грн. , № ЕТП
РТ3107/005 від 31.07.2013 р. на суму 1982,85 грн.
(довіреності від № 110 від 28.03.2013р., № 171
від 11.06.2013р., № 247 від 30.07.2013р.) . Всього на
загальну суму 538 676,53 гривень.
Відповідач частково оплатив товар на
суму 408 676,53 грн., що підтверджується
виписками з банківського рахунку від
27.03.2013р., 28.03.2013р. ,10.06.2013р., 14.06.2013р.
,20.06.2013р., 10.07.2013р., 29.07.2013р., 18.09.2013р.,
11.01.2014р., 14.03.2014р. утворивши
заборгованість в сумі 130 000,00 грн. Після
порушення провадження у справі
відповідачем також сплачено позивачу
основний борг в сумі 5000,00 грн. (що
підтверджено платіжним дорученням від
24.04.2014р. № 502), 35000 грн. (відповідно до
банківських виписок від 10.04.2014р. та
11.04.2014р.). Доказів про оплату товару на
суму 90 000,00 грн. суду не подано. Тому, з
огляду на вищенаведене, позовні вимоги
в частині стягнення 90 000,00 грн. боргу
підлягають задоволенню.

Позивач відповідно до ч. 3 ст. 692 ЦК
України просить суд стягнути з
відповідача 20% за користування чужими
грошовими коштами в сумі 26550,77 грн., а
саме: за період з 04.05.2013р. по 10.06.2013р. в
сумі 2038,66грн., з 11.06.2013р. по 16.06.2013р. в сумі
157,51 грн., з 17.06.2013р. по 20.06.2013р. в сумі 17,34
грн., з 10.05.2013р. по 20.06.2013р. в сумі 286,49 грн.,
з 12.07.2013р. по 18.09.2013р. в сумі 7524,74 грн., з
19.09.2013р. по 12.01.2014р. в сумі 12076,71 грн., з
13.01.2014р. по 11.03.2014р. в сумі 4449,32 грн.

Згідно ч. 3 ст. 692 ЦК України у разі
прострочення оплати товару продавець
має право вимагати оплати товару та
сплати процентів за користування
чужими грошовими коштами.

За ст. 536 ЦК України за користування
чужими грошовими коштами боржник
зобов'язаний сплачувати проценти,
якщо інше не встановлено договором
між фізичними особами. Розмір
процентів за користування чужими
грошовими коштами встановлюється
договором, законом або іншим актом
цивільного законодавства (аналогічна
правова позиція викладена у Постанові
Верховного суду України від 24.12.2013р. по
справі № 8/5025/1402/12).

Пунктом 8.4. договору сторони
передбачили, що у випадку прострочення
Покупцем термінів оплати поставленого
йому товару. Покупець згідно ч.3. ст.692 та
ч.5 ст.694 Цивільного кодексу України
зобов'язаний сплатити, на вимогу
Постачальника, проценти за
використання чужих коштів в розмірі 20 %
річних за весь період прострочення
оплати.

При цьому, п. 6.2. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
від 17.12.2013 № 14 „Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" передбачено, що
підставами для застосування до
правовідносин сторін статті 536 ЦК
України є, по-перше, факт користування
чужими коштами, по-друге - встановлення
розміру відповідних процентів
договором або чинним законодавством.

Враховуючи положення вказаної норми, з
урахуванням документального
підтвердження наявності
заборгованості на час звернення з
позовом до суду, вимоги про стягнення 20%
річних за користування чужими
грошовими коштами в сумі 26550,77 грн. є
також обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Пунктом 8.3. договору від 24.01.2013р. сторони
передбачили, що у випадку невиконання
(прострочення) термінів оплати товару
Постачальник має право вимагати від
Покупця сплати пені в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми заборгованості за кожний день
прострочення. Згідно п.6 ст.232
Господарського кодексу України
Сторони домовились, що нарахування
вказаної штрафної санкції
припиняється через один рік від дня,
коли оплата мала бути здійснена.

Відповідно позивачем нараховано 17667,28
грн. пені за період з 04.05.2013р. по 10.06.2013р.
в сумі 1526,31грн., з 11.06.2013р. по 16.06.2013р. в
сумі 110,26 грн., з 17.06.2013р. по 20.06.2013р. в
сумі 12,13 грн., з 10.05.2013р. по 20.06.2013р. в сумі
211,11 грн., з 12.07.2013р. по 18.09.2013р. в сумі 5065,56
грн., з 19.09.2013р. по 12.01.2014р. в сумі 7849,86
грн., з 13.01.2014р. по 11.03.2014р. в сумі 2892,05
грн.

Статтею 549 Цивільного кодексу України
передбачено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 551 Цивільного кодексу
України встановлено, що предметом
неустойки є грошова сума, рухоме і
нерухоме майно, а частина 2 - якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Стаття 230 Господарського кодексу
України передбачає, що штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Судом перевірено проведені позивачем
нарахування та встановлено, що позовні
вимоги про стягнення 17667,28 грн. пені є
обґрунтованими, підтвердженими
матеріалами справи та підлягають
задоволенню.

Частиною 2 статті 625 ЦК України
визначено, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення
інфляційні втрати в розмірі 2480,36 грн.

З поданого розрахунку вбачається, що
позивач здійснив інфляційне
нарахування за наступні періоди: з
04.05.2013р. по 10.06.2013р. в сумі 97,91 грн., з
10.05.2013р. по 20.06.2013р. в сумі 12,45 грн., за
жовтень - грудень 2013р. в сумі 2090,00 грн.,
за січень 2014р. в сумі 280 грн. на загальну
суму 2480,36 грн. Проте, періоди
нарахування сум інфляційних витрат (з
04.05.2013р. по 10.06.2013р. в сумі 97,91 грн., з
10.05.2013р. по 20.06.2013р. в сумі 12,45 грн.)
визначені позивачем вибірково та
становлять менше одного місяця, що є
неправильним.

Судом приймається до уваги, що індекс
інфляції, який характеризує динаміку
загального рівня цін на товари та
послуги, визначається Держкомстатом за
період, який становить один місяць, а
розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції обчислюється виходячи з суми
боргу, що мав місце на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений Держкомстатом, за
період прострочки.

Тобто, врахування індексу інфляції
можливе лише на суму простроченої
заборгованості не менше як на один
місяць та у порядку відповідальності
боржника за порушення грошового
зобов'язання.

Даної правової позиції дотримується і
Вищий господарський суд України по
аналогічній справі щодо періоду
нарахування інфляційних (постанова
Вищого господарського суду України від
20.02.2013р. по справі №16/5025/1011/12).

Крім того, сума боргу з
урахуванням індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція).

Така позиція викладена у листі
Верховного Суду України „Рекомендації
щодо порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ"
від 03.04.1997 №62-97р. При цьому індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць і здійснюється
шляхом множення суми заборгованості на
момент її виникнення на сукупний
індекс інфляції за період прострочення
платежу. При цьому сума боргу, яка
сплачується з 1 по 15 день відповідного
місяця, індексується з врахуванням
цього місяця, а якщо сума боргу
сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця.

Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця. Аналогічна
позиція викладена в Інформаційному
листі Вищого господарського суду
України 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про
практику застосування Вищим
господарським судом України у розгляді
справ окремих норм матеріального
права".

При проведенні перерахунку сум
інфляційних нарахувань за весь період
прострочення, судом встановлено, що
позовні вимоги про стягнення 2370,00грн.
інфляційних витрат є обґрунтованими,
підтвердженими матеріалами справи та
підлягають задоволенню. У позові в
частині стягнення з відповідача 110,36
грн.інфляційних витрат (за період з
04.05.2013р. по 10.06.2013р. в сумі 97,91 грн., з
10.05.2013р. по 20.06.2013р. в сумі 12,45 грн.) суд
вважає за необхідне відмовити.

Стосовно клопотання про відстрочення
виконання рішення, суд враховує
наступне.

Відповідно до п.п.3,6 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України господарський суду, приймаючи
рішення, має право: зменшувати у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені); відстрочити або
розстрочити виконання рішення.

В п.п.7.1.1 7.2 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №9 від
17.10.2012р. „Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України"
відстрочка - це відкладення чи
перенесення виконання рішення на новий
строк, який визначається господарським
судом. Наприклад, відстрочка може
надаватись за рішенням, у якому
господарським судом визначено певний
строк звільнення приміщення,
повернення майна тощо.

Підставою для відстрочки, розстрочки,
зміни способу та порядку виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк або встановленим
господарським судом способом. При
цьому слід мати на увазі, що згоди
сторін на вжиття заходів, передбачених
статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і
господарський суд законодавчо не
обмежений будь-якими конкретними
термінами відстрочки чи розстрочки
виконання рішення. Проте, вирішуючи
питання про відстрочку чи розстрочку
виконання рішення, зміну способу і
порядку виконання рішення,
господарський суд повинен враховувати
матеріальні інтереси сторін, їх
фінансовий стан, ступінь вини
відповідача у виникненні спору,
наявність інфляційних процесів у
економіці держави та інші обставини
справи, зокрема, щодо фізичної особи
(громадянина) - тяжке захворювання її
самої або членів її сім'ї, скрутний
матеріальний стан, стосовно юридичної
особи - наявну загрозу банкрутства,
відсутність коштів на банківських
рахунках і майна, на яке можливо було б
звернути стягнення, щодо як фізичних,
так і юридичних осіб - стихійне лихо,
інші надзвичайні події тощо.

Положеннями ст.ст. 33,34 ГПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи, обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд, у визначеному законом порядку,
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно зі ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі усіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом, ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Приймаючи до уваги, що відповідачем не
доведено наявності тих обставин, з
якими законодавство пов'язує
можливість надання відстрочки, у
задоволенні клопотання ТОВ "Альфа-Газ",
про відстрочення рішення суду на два
календарні місяці належить відмовити.

Враховуючи вищенаведене, позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню. Доказів, які б
спростовували позовні вимоги суду не
подано.

Відповідно до ст.49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 1, 12, 32, 33, 44, 49, 82, 85, 116
Господарського процесуального
кодексу України, суд -

В И Р І Ш
И В:

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний дім
"Євротрубпласт", Луганська обл., м.
Рубіжне до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альфа-Газ",
Хмельницька обл., м. Старокостянтинів
про стягнення 90000 грн. - борг за
поставлений товар, 17 667,28 грн. - пеня, 2
480,36 грн. - інфляційні втрати, 26 550,77 грн. -
проценти за користування чужими
коштами задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Альфа-Газ"
(Хмельницька обл., м. Старокостянтинів,
вул. Жовтнева, буд. 31, корп. (бокс) 4, код
31328477) на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгівельний дім
"Євротрубпласт" (Луганська обл., м.
Рубіжне, вул. Трудова, 1, код 33090871) 90000
грн. (дев'яносто тисяч гривень 00 коп.) -
боргу, 17 667,28 грн. (сімнадцять тисяч
шістсот шістдесят сім гривень 28 коп.) -
пені, 2370 грн. (дві тисячі триста
сімдесят гривень 00 коп.) - інфляційні
втрати, 26 550,77 грн. (двадцять шість тисяч
п'ятсот п'ятдесят гривень 77 коп.) -
проценти за користування чужими
коштами, 3531,76грн. (три тисячі п'ятсот
тридцять одна гривня 76 коп.) судового
збору.

Видати наказ.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 30.05.2014р.

Суддя
І.В. Заярнюк

Віддрук. 4 прим. :

1 - до справи,

2, 3 - позивачу (02660, м. Київ, вул.
Алма-Атинська, 8)

(93009, Луганська обл., м.
Рубіжне, вул. Трудова, 1)

4 - відповідачу (31100, Хмельницька обл., м.
Старокостянтинів, вул. Жовтнева, буд. 31,
корп.(бокс) 4).