ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2014 р.
Справа № 922/158/14

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В.І., суддя
Медуниця О.Є., суддя Терещенко О.І.

при секретарі Соколовій Ю.І.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність №2717 від
27.12.2013 року);

відповідача - Судавцов Г.М. (довіреність
від 19.05.2014 року)

розглянувши апеляційну скаргу
відповідача (вх.№ 870Х/1-38) на рішення
господарського суду Харківської
області від 18.03.2014 року

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3, м.Мукачево

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Астан", м.Мерефа

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ФОП ОСОБА_3, звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовом, в якому просить
стягнути з відповідача штраф в сумі
167790,00 грн., мотивуючи свої вимоги
неналежним виконанням відповідачем
його зобов'язань за договором
суборенди нежитлового приміщення №
МУ01 від 04.10.2012 р.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 18.03.2014 року по
справі №922/158/14 (суддя Інте Т.В.) позов
задоволено повністю.

Відповідач із вказаним рішенням
місцевого господарського суду не
погодився, звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
вказане рішення скасувати та припинити
провадження по справі.

Позивач надав відзив на апеляційну
скаргу, в якому зазначає, що право
представника позивача підписати
позовну заяву визначено довіреністю
від 27.12.2013 року, вважає рішення суду
таким, яке прийняте при повному
з'ясуванні всіх обставин справи та у
відповідності до норм чинного
законодавства.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення позивача та
відповідача, перевіривши правильність
застосування господарським судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду встановила
наступне.

02.10.2012 року ФОП ОСОБА_3 (орендар) та
ОСОБА_4 (орендодавець) уклали договір
оренди нерухомого майна № 01,
відповідно до п.п.1.1-1.2 якого,
орендодавець передає орендарю у
платне користування на правах оренди
нежитлове приміщення загальною площею
286,70 кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, а орендар зобов'язується
користуватися цим приміщенням
відповідно до умов цього договору і
оплачувати таке користування
відповідно до умов та порядку,
встановленому в договорі, а після
закінчення строку користування
повернути його в тому ж стані, в якому
він їх отримав, з урахуванням фізичного
зносу (а.с.27).

Вказане нежитлове приміщення належить
на праві приватної власності ОСОБА_4,
про що свідчить свідоцтво про право
власності на нерухоме майно № 962492 від
26.01.2011 року, і витяг про державну
реєстрацію прав №28790723 від 26.01.2011 року в
КП "Мукачівське міське бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки"
(а.с.21).

03.10.2012 року сторони підписали акт
прийому-передачі приміщення до
договору оренди №1 від 02.10.2012 року
(а.с.25).

04.10.2012 року ФОП ОСОБА_3 (орендар) та ТОВ
"Титан" (суборендар) уклали договір
суборенди нежитлового приміщення №МУ01
(далі - договір суборенди), відповідно
до п.1.1 якого, позивач передав ТОВ
"Титан" у платне користування на правах
суборенди нежитлове приміщення
загальною площею 286,70 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17).

Згідно п.5.1 договір набуває чинності з
дня його підписання сторонами та діє 2
роки 11 місяців та 25 днів.

15.10.12 року сторони підписали акт
прийому-передачі приміщення до
договору суборенди №МУ01 від 04.10.2012 року
(а.с.20).

01.06.2013 року між позивачем (орендар), ТОВ
"Титан" (суборендар) та відповідачем -
ТОВ "Астан" (новий суборендар) була
укладена угода про заміну сторони в
договорі оренди нерухомого майна №МУ01
від 04.10.2012 року (а.с. 26).

Відповідно до п.2 угоди про заміну
сторони, всі права та обов'язки ТОВ
"Титан" за договором суборенди
перейшли до відповідача.

Пунктом 7.4. договору суборенди
передбачено, що у випадку дострокового
припинення договору з ініціативи
суборендаря, суборендар повинен
повідомити про це орендаря у письмовій
формі, не менше ніж за 60 (шістдесят) днів
до дати розірвання.

Відповідач направив позивачу лист №46/1
від 23.09.2013 року, яким було повідомлено
позивача про розірвання договору
суборенди нежитлового приміщення №МУ01
від 04.10.2012 року з 23 листопада 2013 року
(а.с.27).

26.11.2013 року ФОП ОСОБА_3 та ТОВ «Астан»
підписали акт прийому-передачі
приміщення до договору суборенди №МУ01
від 04.10.2012 року, за яким об'єкт оренди
було повернуто позивачу (а.с.28).

Відповідно до п.7.5. договору суборенди,
у разі дострокового припинення або
розірвання цього договору за вимогою
суборендаря, не пізніше десяти днів з
моменту отримання такого повідомлення
орендарем, суборендар зобов'язується
сплатити на користь орендаря штраф:
еквівалент 21000,00 дол. США в гривні за
офіційним курсом НБУ на день оплати.

Отже, відповідач зобов'язаний був
сплатити позивачу у строк до 04 жовтня
2013 року штраф: еквівалент 21000,00 дол. США
в гривні за офіційним курсом НБУ на
день оплати.

Позивач направив відповідачу
претензію № 22/10 від 22.10.2013 року, якою
просив відповідача добровільно
виконати взяте на себе зобов'язання та
сплатити штраф еквівалентний 21000,00 дол.
США в гривні за офіційним курсом НБУ на
день оплати.

Відповідач в добровільному порядку
штраф не сплатив, що стало підставою
для звернення позивача до суду з
позовом про стягнення з відповідача
167790 грн.

Судова колегія приймає до уваги
наступне.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено те, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (стаття 525
Цивільного кодексу України).

Згідно ч.3 ст.651 Цивільного кодексу
України, у разі односторонньої відмови
від договору у повному обсязі або
частково, якщо право на таку відмову
встановлено договором або законом,
договір є відповідно розірваним або
зміненим.

Як свідчать матеріали справи та не
заперечується сторонами, відповідач
листом №46/1 від 23.09.2013 року повідомив
позивача про розірвання договору
оренди з 23.11.2013 року.

Отже, договір оренди припинив свою дію
23.11.2013 року, об'єкт оренди був
повернений орендарю 26.11.2013 року, про що
свідчить акт прийому-передачі
приміщення (а.с.28).

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначних змістом зобов'язання
(ст.610 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною другою статті 533 ЦК
України, якщо у зобов'язанні визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

В п.7.5 договору суборенди сторони
узгодили, що у випадку розірвання
договору за вимогою суборендаря,
останній зобов'язується сплатити
штраф: еквівалент 21000 дол. США в гривні
за офіційним курсом НБУ на день оплати.

Відповідно до п.8.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України №14
від 17.12.2013 року «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань», вимоги щодо
застосування заходів відповідальності
за порушення грошових зобов'язань,
визначених в іноземній валюті, мають
заявлятися в національній валюті
України (гривнях) за офіційним курсом
Національного банку України на день
заявлення відповідної вимоги.

Позивачем до матеріалів справи надано
витяг з офіційного інтернет ресурсу
Національного банку України (www.bank.gov.ua),
в якому зазначено, що станом на 04.10.2013
року офіційний курс гривні до долару
США становив 7,99 грн. за 1 дол. США (а.с.30).

Таким чином, 21000,00 дол. США була
еквівалентна 167790,00 грн.

Матеріали справи не містять будь-яких
доказів сплати штрафу відповідачем.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
обгрунтованість позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач
зазначає, що суд першої інстанції в
порушення вимог статті 77 ГПК України,
розглянув справу без участі
представника відповідача, чим позбавив
його можливості реалізувати свої
процесуальні права.

Однак, вказані доводи заявника
апеляційної скарги є безпідставними та
спростовуються матеріалами справи.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 22.01.2014 року
розгляд справи призначено на 03.02.2014
року.

В судове засідання 03.02.2014 року
відповідач не з'явився, надав суду
клопотання про відкладення розгляду
справи. Із змісту клопотання випливає,
що відповідач був обізнаний, що судове
засідання призначене на 03.02.2014 року
(а.с.33).

Ухвалою суду першої інстанції від
03.02.2014 року розгляд справи відкладено
на 17.02.2014 року.

В судове засідання 17.02.2014 року
відповідач вдруге не з'явився, надав
суду клопотання від 17.02.2014 року про
відкладення розгляду справи (ак.с.44).

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 17.02.2014 року
клопотання відповідача задоволено та
відкладено розгляд справи на 03.03.2014
року.

03.03.2014 року відповідач втретє в судове
засідання не з'явився, та знову надав
суду клопотання від 03.03.2014 року про
відкладення розгляду справи,
«призначене на 03.03.2014 року» (а.с.51).

Вказане клопотання було задоволено
судом першої інстанції та відкладено
розгляд справи на 18.03.2014 року.

Таким чином, судом першої інстанції
тричі відкладався розгляд справи у
зв'язку з неявкою відповідача в судове
засідання.

В судове засідання 18.03.2014 року
відповідач знову не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, хоча
належним чином повідомлявся про дату,
час та місце його проведення, про що
свідчить штамп на зворотньому боці
ухвали, якою було призначено розгляд
апеляційної скарги в даному судовому
засіданні про відправлення її копій
сторонам і є доказом належного
повідомлення учасників спору про дату,
час та місце судового засідання
відповідно до пунктів 3.5.2., 3.5.11
Інструкції з діловодства в
господарських судах України та
відповідно до пункту 3.9.1. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції".

Про обізнаність відповідача про судові
засідання свідчать його клопотання про
відкладення розгляду справи.

Пунктом 3.9.1. вищезазначеної постанови
встановлено, що особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК.

Таким чином, судом першої інстанції
створено всі належні умови для
реалізації відповідачем свого права на
участь в судовому засіданні.

Крім того, у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору. Учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно
з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК,
з числа як своїх працівників, так і
осіб, не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (п.3.9.2
вищевказаної постанови).

Відповідачем не доведено яким чином
неявка його представника унеможливить
розгляд даної справи.

Крім того, подальше відкладення
розгляду справи призвело б до
порушення судом першої інстанції
двохмісячного строку вирішення спору,
передбаченого статтею 69 ГПК України.

З урахуванням викладеного, доводи
апелянта є безпідставними та не
приймаються до уваги колегією суддів.

Також в апеляційній скарзі відповідач
зазначає, що представник відповідача
подав позовну заяву до суду від свого
імені без жодної вказівки на ім'я ФОП
ОСОБА_3

З цього приводу колегія суддів
зазначає наступне.

Вступна частина позовної заяви
свідчить, що позов подано від ФОП
ОСОБА_3 (а.с.4).

Відповідно до ч.1 ст.54 ГПК України,
позовна заява подається до
господарського суду в письмовій формі
і підписується повноважною посадовою
особою позивача або його
представником…

Відповідно до частини 5 статті 28 ГПК
України, громадяни можуть вести свої
справи в господарському суді особисто
або через представників, повноваження
яких підтверджуються нотаріально
посвідченою довіреністю.

Як свідчать матеріали справи, позовна
заява підписана представником
позивача- ОСОБА_1

До позовної заяви додана довіреність
від 27.12.2013 року, якою ОСОБА_3 уповноважив
ОСОБА_1 вести свої справи в судах, в тому
числі господарських судах, з усіма
правами, наданими законом позивачу, з
правом підпису, подання позовної
заяви…(а.с.16).

Довіреність позивача посвідчена
приватним нотаріусом Мукачівського
міського нотаріального округу та
зареєстрована в Єдиному реєстрі
довіреностей за №2717.

Таким чином, позовну заяву позивача
підписано уповноваженою належним
чином особою, а тому доводи відповідача
є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків господарського
суду Харківської області.

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку, що рішення
господарського суду Харківської
області від 18.03.2014 року у справі №
922/158/14 прийняте при належному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи та у відповідності до норм
матеріального і процесуального права і
підстави для його скасування відсутні,
в зв'язку з чим, апеляційна скарга
відповідача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, п. 1 статті 103,
статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України
колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення.

Рішення господарського суду
Харківської області від 18.03.2014 року у
справі № 922/158/14 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її підписання і може бути оскаржена
протягом 20 днів до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови по справі №
922/158/14 підписано 26.05.2014 року

Головуючий суддя
Сіверін В.І.

Суддя
Медуниця О.Є.

Суддя
Терещенко О.І.