ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2014 р.Справа № 922/78/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

головуючий суддя Макаренко О.В.

судді: Інте Т.В.

судді: Яризько В.О.

при секретарі судового засідання Кубах
І.М.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Науково-технологічний
інститут транскрипції, трансляції і
реплікації", м. Харків до Державної
установи "Державний науково-дослідний
і проектний інститут основної хімії", м.
Харків про та за зустрічним позовом
до про стягнення 97230,31 грн. Державної
установи "Державний науково-дослідний
і проектний інститут основної хімії", м.
Харків Публічного акціонерного
товариства "Науково-технологічний
інститут транскрипції, трансляції і
реплікації", м. Харків визнання
договору частково виконаним та
припиненимза участю представників
сторін:

позивача за первісним позовом
(відповідача за зустрічним позовом) -
Хомякова А.А., довіреність б/н від 08.01.2014
р.

відповідача за первісним позовом
(позивача за зустрічним позовом) - Шуть
О.Я, довіреність №юр-16 від 05.01.2014 р.,
Щастливець Є.О., довіреність №юр-95 від
22.01.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Науково-технологічний інститут
транскрипції, трансляції і реплікації",
м. Харків (позивач) звернулося до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою про
стягнення з Державної установи
"Державний науково-дослідний і
проектний інститут основної хімії", м.
Харків (відповідача) 90 192,80 грн.
основного боргу, 721,54 грн. інфляційних
втрат та 6 315,97 грн. 3%
річних, посилаючись на неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором №12/2-Д від
16.06.2011 р. Позивач також просить суд
покласти на відповідача понесені
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 1 944,61 грн.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 08.02.2014 р. для
спільного розгляду з первісним позовом
було прийнято зустрічний позов (а.с. 48-53)
Державної установи "Державний
науково-дослідний і проектний інститут
основної хімії" (позивач) до Публічного
акціонерного товариства
"Науково-технологічний інститут
транскрипції, трансляції і реплікації"
(відповідач), в якому позивач просить
суд:

1. Визнати договір №12/2-Д від 16.06.2011 р.
виконаним у обсязі 16,09% від загального
об'єму договору.

2. Зобов'язати ПАТ
"Науково-технологічний інститут
транскрипції, трансляції і реплікації"
укласти з Державною установою
"Державний науково-дослідний і
проектний інститут основної хімії" акт
приймання-передавання робіт,
передбачений п.3.1.2. договору, в якому
має бути зазначено, що відповідач
передав у одному примірнику технічну
(проміжну) документацію: 16-4.1-КЖ1 а.а.1…14,
що складає 16,09 % від загального об'єму
договору від 16.06.2011 р. №12/2-Д, чим сторони
припиняють обов'язки за договором
№12/2-Д від 16.06.2011 р. та вважають
здійснені розрахунки у обсязі 20% авансу
достатніми.

3. Покласти на ПАТ
"Науково-технологічний інститут
транскрипції, трансляції і реплікації"
понесені ДУ "Державний
науково-дослідний і проектний інститут
основної хімії" витрати по сплаті
судового збору в розмірі 1 218,00 грн.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 02.04.2014 року у
справі №922/78/14 було призначено
колегіальний розгляд справи.

Розпорядженням голови господарського
суду Харківської області
Калантай М.В. суду № 389 від 03.04.2014 р. у
справі №922/78/14 було призначено колегію
суддів у складі: головуючий суддя
Макаренко О.В., судді Інте Т.В. та
Яризько В.О.

Представник позивача за первісним
позовом у судовому засіданні первісні
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, просить суд їх задовольнити.
Проти зустрічного позову заперечує з
підстав, викладених у відзиві на
зустрічний позов вх.№5940 від 19.02.2014 р. та
письмових поясненнях (вх.№11154 від 02.04.2014
р.), наполягаючи на тому, що позивач на
виконання умов договору №12/2-Д від
16.06.2011 р. передав відповідачеві за
первісним позовом проектні роботи по
об'єктам та спорудам промислової
котельні в обсязі 60%, що
підтверджується протоколом розгляду
проектних робіт АТ „НТІ ТТР" об'єктів
промислової котельні у складі заводу
кальцинованої соди потужністю 400 тис.
тон в рік в Республіці Казахстан від
19.08.2011 р. Відповідач виконані позивачем
за первісним позовом роботи по
проектуванню об'єкта в обсязі 60%
прийняв, але аванс у розмірі 40% від
загальної вартості по договору в
розмірі 90 192,80 грн. не оплатив, чим
порушив пункт 3.2.2. договору, що і стало
підставою для звернення позивача до
суду з відповідним позовом.

Представники відповідача за первісним
позовом у судовому засіданні первісні
позовні вимоги не визнають, просять суд
у первісному позові відмовити повністю
з підстав, викладених у відзиві на
позов вх. № 5784 від 18.02.2014 р. Зустрічні
позовні вимоги підтримують у повному
обсязі, просять суд зустрічний позов
задовольнити. В обґрунтування своєї
позиції по даній справі стверджують, що
позивач за первісним позовом передав
замість передбаченої договором
робочої документації технічну
документацію, а саме комплект креслень
16-4.1.-КЖ1 у кількості 14 аркушів, доданих
до зустрічної позовної заяви, що не
відповідає стандартам виготовлення
робочої документації. Таким чином,
відповідач за первісним позовом
вважає, що позивач виконав проектні
роботи по об'єктам та спорудам
промислової котельні в обсязі 16,09% від
загального об'єму договору, що
відображено в описі, замість 60%, на яких
наполягає позивач за первісним
позовом. Окрім того, відповідач за
первісним позовом вважає, що за
наслідками виконання договору сторони
повинні були скласти акт
передавання-приймання виконаних робіт,
а не протокол від 19.08.2011р. Крім того,
відповідач стверджує, що позивач за
первісним позовом порушив терміни
здачі робіт та передав виконані роботи
в обсязі 16,09% поза межами строку дії
договору №12/2-Д від 16.06.2011 р., а також не
виставив рахунок на оплату авансу в
розмірі 90 192,80 грн.

Представник позивача за первісним
позовом подав до суду клопотання
вх.№14936 від 07.05.2014 р. про витребування у
відповідача для огляду робочої
документації "Промислова котельна.
Котельна та вугольнодробильне
відділення (16.4.1-АР, КЖ, КМ і 16.4.4-АР, КЖ,
КМ) частини АР, КЖ, КМ (надземна частина),
розрахунки каркасу", один екземпляр
якої зберігається в архіві
відповідача, а другий екземпляр був
переданий відповідачем замовникові по
договору №636 від 12.05.2008 р. При
цьому зазначив, що надіслав на адресу
відповідача листа №279 від 24.04.2014 р. про
надання вищевказаної документації, але
отримав від відповідача відмову у
листі №юр-405 від 28.04.2014 р.

Водночас представник позивача за
первісним позовом просить суд
викликати в судове засідання у
відповідності до ст. 30 ГПК України для
дачі пояснень з питань, що виникли під
час розгляду справи головного інженера
відповідача - Єрьоменка Валерія
Петровича та заступника директора
відповідача по проектній роботі -
Кузенка Юрія Миколайовича.

Представники відповідача за первісним
позовом проти клопотання позивача про
витребування у відповідача вище
зазначеної документації та про виклик
у судове засідання для дачі пояснень по
справі головного інженера відповідача
- Єрьоменка Валерія Петровича та
заступника директора відповідача по
проектній роботі - Кузенка Юрія
Миколайовича заперечують, посилаючись
на те, що дані докази не стосуються
предмету розгляду даної справи.

Розглянувши клопотання позивача за
первісним позовом в частині
витребування у відповідача за
первісним позовом вище зазначеної
робочої документації суд відмовляє в
його задоволенні з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 38 ГПК України
сторона або прокурор у разі
неможливості самостійно надати докази
вправі подати клопотання про
витребування господарським судом
доказів. У клопотанні повинно бути
зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, що перешкоджають його
наданню;

3) підстави, з яких випливає, що цей
доказ має підприємство чи організація;

4) обставини, які може підтвердити цей
доказ.

Проте, позивачем за первісним позовом
(відповідач за зустрічним позовом) у
своєму клопотанні не зазначено
обставин, на підтвердження яких він
просить суд витребувати наведені у
клопотанні докази.

Розглянувши клопотання позивача за
первісним позовом про виклик в судове
засідання головного інженера
відповідача - Єрьоменка В.П. та
заступника директора відповідача по
проектній роботі - Кузенка Ю.М. суд
відмовляє у його задоволенні, виходячи
з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ГПК України у
судовому процесі можуть брати участь
посадові особи та інші працівники
підприємств, установ, організацій,
державних та інших органів, коли їх
викликано для дачі пояснень з питань,
що виникають під час розгляду справи.
Ці особи мають право знайомитися з
матеріалами справи, давати пояснення,
подавати докази, брати участь в огляді
та дослідженні доказів.

Проте, в порушення ст. 30 ГПК України
обставини, які позивач за первісним
позовом просить суд з'ясувати у вище
зазначених посадових осіб, стосуються
іншого договору (№636 від 12.05.2008 р.), тобто
не входять до предмету доказування по
даній справі.

Представник відповідача за первісним
позовом звернувся до суду з
клопотанням вх.№11273 від 03.04.2014 р., в
якому просить суд вийти за межі
позовних вимог у відповідності до п. 2 ч.
1 ст. 83 ГПК України та визнати недійсним
укладений до договору №12/2-Д від 16.06.2011
р. протокол розгляду проектних робіт АТ
"НТІ ТТР" об'єктів промислової котельні
у складі заводу кальцинованої соди
потужністю 400 тис. тон в рік в
Республіці Казахстан від 19.08.2011 р.

Представник позивача за первісним
позовом проти даного клопотання
відповідача за первісним позовом
заперечує, наполягаючи на тому, що дане
клопотання є таким, що суперечить
вимогам п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України.

Розглянувши дане клопотання
відповідача за первісним позовом
колегія суддів відмовляє в його
задоволенні, виходячи з таких підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право виходити за межі позовних
вимог, якщо це необхідно для захисту
прав і законних інтересів позивачів
або третіх осіб з самостійними
вимогами на предмет спору і про це є
клопотання заінтересованої сторони.

Аналіз даної норми закону свідчить про
те, що господарський суд, приймаючи
рішення, має право лише за власної
ініціативи виходити за межі позовних
вимог, якщо це необхідно для захисту
прав і законних інтересів позивачів
або третіх осіб з самостійними
вимогами на предмет спору і про це є
клопотання заінтересованої сторони.

Вихід за межі позовних вимог означає
лише збільшення кількісного показника
розміру заявленої позивачем вимоги.
Однак суд не вправі змінювати предмет
позову, розглядати позовні вимоги, які
не були заявлені позивачем.

Проаналізувавши вимогу позивача за
зустрічним позовом про визнання
недійсним укладеного до договору №12/2-Д
від 16.06.2011 р. протоколу розгляду
проектних робіт АТ "НТІ ТТР" об'єктів
промислової котельні у складі заводу
кальцинованої соди потужністю 400 тис.
тон в рік в Республіці Казахстан від
19.08.2011 р., судова колегія дійшла
висновку про те, що дана вимога за своєю
правовою природою є заявою про зміну
предмету позову. При цьому дана вимога
не була заявлена позивачем за
зустрічним позовом до початку розгляду
справи по суті.

У п. 14 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 11.04.2005
р. N 01-8/344 "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2004 році"
зазначено, що відповідно до частини 2
статті 19 Конституції органи державної
(в тому числі судової) влади, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. Частина 4 статті 22 ГПК
України визначає зміну підстави або
предмета позову, збільшення чи
зменшення розміру позовних вимог
виключно як право, а не обов'язок
позивача. Пунктом 2 статті 83 ГПК України
передбачено право господарського суду
щодо виходу за межі позовних вимог (за
наявності передбачених цією нормою
умов, і про це є клопотання
заінтересованої сторони), але не зміни
таких вимог на власний розсуд чи
спонукання до їх уточнення.

Слід також зазначити, що господарський
суд, приймаючи рішення, має право з
власної ініціативи визнати недійсним
повністю чи у певній частині пов'язаний
з предметом спору договір, який
суперечить законодавству у
відповідності до приписів п. 1 ч. 1 ст. 83
ГПК України.

Відповідно до статті 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Протокол за своєю правовою природою не
є договором, не породжує, не змінює і не
припиняє правовідносини сторін, а є
лише способом фіксації, доказом на
підтвердження наявності або
відсутності конкретних юридичних
фактів, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Враховуючи вищевикладені приписи
закону, суд відмовляє у задоволенні
клопотання позивача за зустрічним
позовом щодо виходу за межі позовних
вимог та визнання недійсним укладеного
до договору №12/2-Д від 16.06.2011 р.
протоколу розгляду проектних робіт АТ
"НТІ ТТР" об'єктів промислової котельні
у складі заводу кальцинованої соди
потужністю 400 тис. тон в рік в
Республіці Казахстан від 19.08.2011 р.

У судовому засіданні 18.03.2014 р. було
оголошено перерву до 03.04.2014 р.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, вивчивши
матеріали справи, всебічно та повно
дослідивши надані сторонами докази у
їх сукупності, суд встановив наступне.

16 червня 2011 р. між ПАТ
"Науково-технологічний інститут
транскрипції, трансляції і реплікації",
м. Харків (виконавець) та ДУ "Державний
науково-дослідний і проектний інститут
основної хімії", м. Харків (замовник)
було укладено договір №12/2-Д, за умовами
якого виконавець зобов'язався власними
або залученими силами та засобами в
рахунок ціни договору виконати та
передати замовнику усі роботи про
проектуванню об'єкта в обсязі,
передбаченому даним договором,
додатками та доповненнями до договору,
в установлені договором строки, а
замовник зобов'язався своєчасно
прийняти виконані виконавцем роботи по
проектуванню об'єкта, в повному обсязі
і своєчасно оплатити рахунки, що
виставлені виконавцем.

У статті 1 договору дано визначення
деяким термінам, зокрема:

об'єкт - „Будівництво заводу
кальцинованої соди потужністю 400 тис.
тон в рік у Республіці Казахстан";

роботи - виконання проектних
робіт по розробці робочої документації
„Промислова котельна. Котельна та
вугольнодробильне відділення (16-4.1-АР,
КЖ і 16-4.4-АР, КЖ) частини АР та КЖ
нульовий цикл (підземна частина),
розрахунки фундаментів".

Аналіз вищевикладених положень
договору надає суду підстави для
висновку про те, що даний договір за
своїм змістом та правовою природою є
договором підряду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України
за договором підряду одна сторона
зобов'язується на свій ризик виконати
певну роботу за завданням другої
сторони (замовника), а замовник
зобов'язується прийняти та оплатити
виконану роботу. Договір підряду може
укладатися на виготовлення, обробку,
переробку, ремонт речі або на виконання
іншої роботи з переданням її
результату замовникові.

За умовами підпункту 3.1.1. пункту 3.1.
договору загальна вартість робіт за
цим договором узгоджена сторонами та
складає 225 482,00 грн., без урахування ПДВ.

Згідно зі ст. 854 ЦК України якщо
договором підряду не передбачена
попередня оплата виконаної роботи або
окремих її етапів, замовник
зобов'язаний сплатити підрядникові
обумовлену ціну після остаточної здачі
роботи за умови, що роботу виконано
належним чином і в погоджений строк
або, за згодою замовника, - достроково.

Підрядник має право вимагати виплати
йому авансу лише у випадку та в розмірі,
встановлених договором.

Згідно з підпунктом 3.2.1. п. 3.2. договору
замовник протягом 5-ти банківських днів
після підписання цього договору
перераховує на поточний рахунок
виконавця аванс у розмірі 20% від
загальної вартості по договору в
розмірі 45 096,40 грн.

Як вбачається з матеріалів
справи, 20.06.2011 р. відповідач на
виконання умов п.п. 3.2.1. пункту 3.2.
договору перерахував на поточний
рахунок позивача грошові кошти в
розмірі 45 096,40 грн., що підтверджується
реєстром кредитних платіжних
документів і не заперечується
сторонами (а.с. 46).

Відповідно до підпункту 3.2.2. пункту 3.2.
договору замовник перераховує на
поточний рахунок виконавця аванс у
розмірі 40% від загальної вартості по
договору в розмірі 90 192,80 грн. протягом
5-ти банківських днів після
пред'явлення виконавцем виконаних
робіт по договору в обсязі 60%,
засвідченого протоколом, підписаним
повноважними представниками сторін.

В п. 4.1. договору сторонами передбачено
строки виконання робіт, а саме: початок
робіт - з моменту зарахування авансу в
розмірі 20%, згідно п.3.2.1. цього договору,
передачі необхідних даних (Завдання на
проектування), після отримання всіх
завдань від ПАТ ХКП "Котлоенергопроект"
і узгодження відповідачем за первісним
позовом планувального рішення. Кінець
робіт - 16.08.2011 р.

Згідно з ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник
зобов'язується прийняти роботу,
виконану підрядником відповідно до
договору підряду, оглянути її і в разі
виявлення допущених у роботі відступів
від умов договору або інших недоліків
негайно заявити про це підрядникові.
Якщо замовник не зробить такої заяви,
він втрачає право у подальшому
посилатися на ці відступи від умов
договору або недоліки у виконаній
роботі.

19 серпня 2011 року на виконання підпункту
3.2.2. пункту 3.2. договору позивач за
первісним позовом передав, а
відповідач за первісним позовом
прийняв технічну документацію: - 16-4.0
Промислова котельна, 16-4.1 Котельна,
креслення:

16-4.1 - АР л.л. 2-10.

16-4.1 - КЖ-1 л.л. 1-14

16-4.1 - КМ л.л. 4-9, 14-16, 61, 67.

- 16-4.4 Вугольнодробильне відділення,
креслення:

16-4.4 - АР л.л. 1-9

16-4.4 - КМ л.л. 3,4.

Факт передачі зазначеної
технічної документації
підтверджується протоколом розгляду
проектних робіт АТ „НТІ ТТР" об'єктів
промислової котельні у складі заводу
кальцинованої соди потужністю 400 тис.
тон в рік в Республіці Казахстан від
19.08.2011 р. (а.с. 21), яким було зафіксовано
факт виконання позивачем за первісним
позовом проектних робіт по об'єктам та
спорудам промислової котельні в обсязі
60%, а саме:

- Котельна (16-4.1)

16-4.1 - АР л.л. 2-10. Поверхові плани,
розрізи, фасади, фрагменти планів.

16-4.1 - КЖ-1 л.л. 1-14. Схеми розташувань
залізобетонних конструкцій,
конструкцій фундаментів каркасу.

16-4.1 - КМ-1 л.л. 4-9, 14-16, 61, 67. Схеми
розташувань металоконструкцій балок
перекриття, покриття. колон каркасу,
зв'язків, конструкції каркасу та
фахверкових колон.

- Вугольнодробильне відділення (16-4.4)

16-4.4 - АР л.л. 1-9. Плани, розрізи, фасади,
вузли.

16-4.4 - КМ л.л. 3,4. Схеми розташування
металоконструкцій балок перекриття,
покриття, колон каркаса, зв'язків,
конструкції каркаса.

Даний протокол підписано з боку
повноважних представників сторін без
жодних зауважень та заперечень.

Суд критично оцінює твердження
відповідача про те, позивач за
первісним позовом порушив терміни
здачі робіт та передав виконані роботи
в обсязі 16,09% поза межами строку дії
договору №12/2-Д від 16.06.2011 р., оскільки
відповідно до пункту 12.2. договору даний
договір залишається в силі до повного
виконання сторонами їх зобов'язань за
цим договором.

При цьому відповідач за первісним
позовом жодного разу не звертався до
позивача за первісним позовом з
приводу будь-яких допущених у роботі
відступів чи недоліків.

Отже, підписавши протокол від 19.08.2011 р.,
відповідач за первісним позовом
втратив право у подальшому посилатися
на відступи від умов договору або
недоліки у виконаній роботі у
відповідності до приписів ч. 1 ст. 853 ЦК
України.

За таких обставин судова колегія
відхиляє доводи відповідача за
первісним позовом про те, що позивач
під час підписання протоколу від 19.08.2011
р. передав проектні роботи по об'єктам
та спорудам промислової котельні в
обсязі 16,09%, а не в обсязі 60%.

Таким чином, судом встановлено, що у
відповідача за первісним позовом існує
заборгованість перед позивачем за
договором №12/2-Д від 16.06.2011 р. в розмірі
90 192,80 грн., яка до цього часу не
погашена.

Суд також не приймає твердження
відповідача за первісним позовом про
те, що за умовами договору передбачено
виставлення позивачем за первісним
позовом рахунку на оплату авансу у
розмірі 40% від загальної вартості по
договору в розмірі 90 192,80 грн., оскільки
ці доводи не ґрунтуються на умовах
договору.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 ЦК
України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193
ГК України зобов'язання повинно
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому кожна суттєва для справи
обставина повинна підтверджуватися
належними і допустимими доказами.

В силу ст. 43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на вищевикладені обставини,
норми закону і на те, що суму
заборгованості відповідачем за
первісним позовом не спростовано і не
погашено у повному обсязі, суд вважає
позовні вимоги позивача за первісним
позовом про стягнення з відповідача за
первісним позовом 90 192,80 грн.
заборгованості правомірними,
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню.

Окрім того, позивач нарахував та
пред'явив до стягнення з відповідача
721,54 грн. інфляційних втрат та 6
315,97 грн. 3% річних за період з 01.09.2011 р. по
31.12.2013 р., посилаючись на неналежне
виконання відповідачем своїх
зобов'язань за договором №12/2-Д від
16.06.2011 р.

Проаналізувавши дані вимоги, суд
вважає за необхідне зазначити таке.

За приписами ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

За результатами проведеного судом
розрахунку суд визначив, що сума
інфляційних втрат за період з 01.09.2011 р.
по 31.12.2014 р. дорівнює 626,25 грн. За таких
обставин суд визнав позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідача
інфляційних втрат обґрунтованими та
підлягаючими частковому задоволенню в
розмірі 626,25 грн. В частині позовних
вимог про стягнення з відповідача
інфляційних втрат в розмірі 95,29 грн. суд
вважає за необхідне відмовити у зв'язку
з безпідставним пред'явленням до
стягнення.

Перевіривши правильність нарахування
позивачем 3% річних в розмірі
6 315,97 грн. за період з 01.09.2011 р. по
31.12.2013 р., суд вважає, що вимоги позивача
в цій частині є правомірними,
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про те, що позовні вимоги
позивача за первісним позовом
підлягають задоволенню в частині
стягнення з відповідача 90
192,80 грн. основного боргу, 626,25 грн.
інфляційних втрат та 6 315,97
грн. 3% річних. У задоволенні позову в
частині стягнення інфляційних втрат в
розмірі 95,29 грн. слід відмовити.

Розглянувши зустрічну позовну заяву,
суд вважає за необхідне відмовити в її
задоволенні з таких підстав.

Предметом зустрічного позову є
визнання договору №12/2-Д від 16.06.2011 р.
виконаним у обсязі 16,09% від загального
об'єму договору та зобов'язання ПАТ
"Науково-технологічний інститут
транскрипції, трансляції і реплікації"
укласти з Державною установою
"Державний науково-дослідний і
проектний інститут основної хімії" акт
приймання-передавання робіт,
передбачений п.3.1.2. договору, в якому
має бути зазначено, що відповідач
передав у одному примірнику технічну
(проміжну) документацію: 16-4.1-КЖ1 а.а.1.14,
що складає 16,09% від загального об'єму
договору від 16.06.2011 №12/2-Д, чим сторони
припиняють обов'язки за договором
№12/2-Д від 16.06.2011 р. та вважають
здійснені розрахунки у обсязі 20% авансу
достатніми.

На підтвердження обставин, викладених
у зустрічній позовній заяві, позивач
за зустрічним позовом подав до суду
клопотання вх.№8380 від 13.03.2014 р. (а.с. 130-131)
про призначення у справі судових
експертиз, а саме: почеркознавчої
експертизи щодо справжності підпису,
технічної експертизи документа та
комп'ютерно-технічної експертизи
накопичувального комп'ютерного
пристрою та інформації на ньому.

На думку позивача за зустрічним
позовом роз'яснення експертом питань
відносно акту, файлу та накопичувача,
надасть можливість встановити суду, чи
дійсно акт міг бути укладено саме 30.09.2011
р., що в свою чергу надасть можливість
встановити виконання зобов'язання за
договором №12/1-Д від 16.06.2011 р.
відповідачем за зустрічним позовом в
обсязі 60%, чи в обсязі 16,09%.

Водночас представник позивача за
зустрічним позовом подав до суду
клопотання вх.№11264 від 03.04.2014 р. про
призначення у справі судової
будівельно-технічної експертизи, з
метою встановлення станом на 19.08.2011 р.
дійсного об'єму виконаних робіт для
виготовлення технічної документації
та загального обсягу робіт, що були
передбачені договором №12/2-Д від 16.06.2011
р., а також щодо відповідності
технічної документації поняттю
робочої документації, як це визначено в
статті 1 договору №12/2-Д від 16.06.2011 р.

Розглянувши клопотання представника
позивача за зустрічним позовом про
призначення у справі вищезазначених
судових експертиз, суд відмовляє у їх
задоволенні з таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 41 ГПК
України для роз'яснення питань, що
виникають при вирішення
господарського спору і потребують
спеціальних знань, господарський суд
призначає судову експертизу.

Як зазначено у пункті 2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №4 від 23.03.2012 р. "Про деякі
питання практики призначення судової
експертизи" судова експертиза
призначається лише у разі дійсної
потреби у спеціальних знаннях для
встановлення фактичних даних, що
входять до предмета доказування, тобто
у разі, коли висновок експерта не
можуть замінити інші засоби
доказування.

Проаналізувавши клопотання позивача
за зустрічним позовом та зміст
запропонованих ним питань, які мають
бути роз'яснені судовим експертом, суд
вважає, що визначені позивачем питання
не спрямовані на з'ясування обставин,
які входять до предмету доказування по
даній справі.

На думку судової колегії, обставини
справи свідчать про наявність у справі
матеріалів, достатніх для її розгляду,
та ухвалення законного і
обґрунтованого рішення.

Більше того, як було зазначено вище,
підписавши протокол від 19.08.2011 р. без
жодних зауважень та заперечень, не
висловивши таких заперечень протягом
передбаченого договором строку,
відповідач за первісним позовом згідно
з вимогами ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу
України втратив право у подальшому
посилатися на відступи від умов
договору або недоліки у виконаній
роботі.

За таких обставин судова колегія
вважає призначення експертиз у даній
справі недоцільним і таким, що
призведе до необґрунтованого
затягування судового процесу.

Враховуючи вищевикладене, суд залишає
клопотання представника позивача за
зустрічним позовом про призначення у
справі почеркознавчої, технічної
експертизи, комп'ютерно-технічної та
будівельно-технічної експертиз без
задоволення.

Розглянувши зустрічну позовну заяву
про визнання договору виконаним у
обсязі 16,9% від загального об'єму
договору та зобов'язання підписати акт
приймання-передачі, колегія суддів
дійшла наступних висновків.

По-перше, задоволення судом первісного
позову та встановлення судом факту
виконання проектних робіт за договором
№12/2-Д від 16.06.2011 р. в обсязі 60%
унеможливлює задоволення зустрічних
позовних вимог та визнання цього
договору виконаним у обсязі 16,09% від
загального об'єму договору.

По-друге, частиною 1 ст. 15 ЦК України
передбачено право кожної особи на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

У статті 16 ЦК України та ст. 20 ГК України
закріплено перелік способів захисту
цивільних прав та інтересів, згідно з
яким кожна особа має право звернутися
до суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 20 ГК України
права та законні інтереси зазначених
суб'єктів захищаються шляхом: визнання
наявності або відсутності прав;
визнання повністю або частково
недійсними актів органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемляють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.

Згідно зі ст. 16 ЦК України способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути: 1) визнання права; 2)
визнання правочину недійсним; 3)
припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна право
відношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 2
ст. 20 ГК України суд може захистити
цивільне право або інтерес способами,
що встановлені договором або законом.

Отже, вищевикладені норми закону
надають підстави для висновку про те,
що, заявлені позивачем за зустрічним
позовом позовні вимоги про визнання
договору виконаним в обсязі 16,09% та
зобов'язання ПАТ
"Науково-технологічний інститут
транскрипції, трансляції і реплікації"
укласти з Державною установою
"Державний науково-дослідний і
проектний інститут основної хімії" акт
приймання-передавання робіт не є
належними способами захисту в
розумінні чинного законодавства.

Слід також зауважити, що вимога про
зобов'язання відповідача укласти з
Державною установою "Державний
науково-дослідний і проектний інститут
основної хімії" акт
приймання-передавання робіт,
передбачений п.3.1.2. договору, не може
бути предметом позову, оскільки такі
акти є доказом підтвердження наявності
або відсутності юридичних фактів, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору, не є
матеріально-правовою чи немайновою
вимогою позивача, на підставі якої
господарський суд приймає рішення. При
цьому відсутність підписаного
двостороннього акта
приймання-передавання робіт, не є
перешкодою для захисту суб'єктивного
матеріального права, у разі якщо
господарський суд на підставі зібраних
у справі та оцінених у сукупності
доказів встановить факт її надання
належним чином в установлений
договором строк.

Відповідно до п. 4.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" господарський суд,
дійшовши висновку про те, що предмет
позову не відповідає встановленим
законом або договором способам захисту
прав, повинен відмовити в позові, а не
припиняти провадження на підставі
пункту 1 частин першої статті 80 ГПК
України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що у задоволенні зустрічних позовних
вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України,
покладаючи судовий збір за первісним
позовом на обидві сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог, за
зустрічним позовом на - ДП "Державний
науково-дослідний і проектний інститут
основної хімії".

На підставі викладеного, керуючись ст. 1
Закону України "Про судову експертизу",
ст. ст. 20, 193 Господарського кодексу
України, ст. ст. 11, 15, 16, 509, 525, 530, 626, 628, 629,
625, 837, 853, 854 Цивільного кодексу України,
ст. ст. 1, 4, 4-3, 22, 32-34, 38, 41, 43, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Первісні позовні вимоги задовольнити
частково.

Стягнути з Державного підприємства
"Державний науково-дослідний і
проектний інститут основної хімії"
(вул. Мироносицька, 25, м. Харків, 61002, ) на користь Публічного
акціонерного товариства
"Науково-технологічний інститут
транскрипції, трансляції і реплікації"
(вул. Коломенська, 3, м. Харків,
61166) 90 192,80 грн. основного боргу, 626,25 грн.
інфляційних втрат, 6 315,97
грн. 3% річних та 1 942,70 грн. судового
збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

В решті первісного позову відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог відмовити повністю.

Повне рішення складено 19.05.2014 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя О.В.
Макаренко Т.В. Інте В.О. Яризько