КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2014 р. Справа№ 910/226/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін:

від позивача - Нікітюк Д.І.

від відповідача - Маркова Т.Л.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Публічного акціонерного
товариства "Завод опоряджувальних
матеріалів" на рішення Господарського
суду міста Києва від 05.03.2014 року (суддя
Підченко Ю.О.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Асвіо Банк"

до Публічного акціонерного
товариства "Завод опоряджувальних

матеріалів"

про стягнення 119596,23 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 05.03.2014 року по справі №910/226/14
позовні вимоги задоволено в повному
обсязі. Стягнуто з Публічного
акціонерного товариства "Завод
опоряджувальних матеріалів" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Асвіо банк" 109967,14 грн. - простроченої
заборгованості за нарахованими
процентами, 7210,96 грн. - заборгованості
за нарахованими процентами, 2418,13 грн. -
пені та 2391,92 грн. - судового збору.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
вищезазначене рішення та прийняти
нове, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги апелянт зазначив, що при
ухваленні оскаржуваного рішення судом
першої інстанції порушено та
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 08.05.2014 року
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
26.05.2014 року.

В судове засідання 26.05.2014 року з'явились
представники позивача та відповідача.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі, та просив
скасувати оскаржуване рішення
Господарського суду міста Києва від
05.03.2014 року.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечив проти доводів,
викладених в апеляційній скарзі, та
просив залишити без змін оскаржуване
рішення Господарського суду міста
Києва від 05.03.2014 року.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд, за наявними у справі
та додатково поданими доказами,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, перевіривши
матеріали справи та проаналізувавши,
на підставі встановлених фактичних
обставин справи, правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, апеляційний
господарський суд встановив наступне.

07 грудня 2011 року між позивачем
(кредитодавець) та відповідачем
(позичальник) укладено договір про
надання відзивної відновлювальної
кредитної лінії № 35-201/11К (далі -
Договір).

Відповідно до умов Договору
кредитодавець відкриває позичальнику
відзивну відновлювальну кредитну
лінію, в рамках якої кредитодавець
надає позичальнику кредити окремими
траншами на наступних умовах: ліміт
кредитної лінії 5000000 грн., термін дії
кредитної лінії з 07.06.2011 року по 01.12.2016
року та з процентною ставкою 14% річних,
кредит надається для придбання цінних
паперів.

Згідно з п. 3.1 Договору видача кредитів
проводиться протягом п'яти банківських
днів після подання Позичальником
письмової заяви, за умови належного
виконання останнім умов договору,
шляхом перерахування коштів з
позичкового рахунку №6301
відкритого в ПАТ "Асвіо банк", за
реквізитами, вказаними в письмовій
заяві Позичальника, на підставі якої
укладається окремий додатковий
договір до Договору.

Розділом 4 Договору визначено порядок
нарахування процентів і комісій.

Так, п. 4.1 Договору встановлено, що
нарахування процентів за користування
кредитом здійснюється у валюті кредиту
щоденно.

Відповідно до п. 4.2. Договору
нарахування та сплата процентів за
користування кредитом здійснюється за
фактичну кількість днів користування
кредитом за весь термін дії Договору.
При розрахунку процентів враховується
день надання та не враховується день
погашення кредиту. У випадку
прострочення погашення кредиту,
проценти нараховуються на суму
заборгованості за кредитом і за весь
період прострочення до моменту
погашення кредиту.

Згідно з п. 5.3 Договору сплата процентів
за користування кредитом здійснюється
у валюті кредиту щомісячно не пізніше
п'ятого числа місяця, наступного за
місяцем, за який нараховані проценти, а
також день повернення заборгованості
за кредитом в повній сумі, на рахунок
відкритого в ПАТ "Асвіо банк".

Сплата комісій здійснюється протягом
двох робочих днів з дня укладання
договору, договору застави, договору
поруки, внесення змін до цих договорів,
відповідно до тарифів, які є
невід'ємною частиною цього договору та
містяться у додатку №1 (п. 5.6 Договору).

07 грудня 2011 року сторони уклали
Додатковий договір до Договору,
відповідно до якого банк надає
Позичальнику кредит № 1 на певних
умовах, а саме: сума кредиту 2350000 грн., з
процентною ставкою за користування
кредитом 14%.

Пунктом 6.2.6 Договору передбачено, що
Позичальник зобов'язаний сплачувати
Кредитодавцю проценти, передбачені
п.1.1.2 Договору в порядку, визначеному в
Договорі та комісії, передбачені п. 5.6
Договору.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач, на підставі заяви
позичальника, надав відповідачу кредит
в розмірі 2350000 грн. Відповідач свої
зобов'язання за Договором належним
чином не виконував, в результаті чого,
виникла заборгованість за
прострочення % по кредиту за період з
06.08.2013 по 09.01.2014 в розмірі 109967,14 грн. та
заборгованість за нарахованими
процентами по кредиту за період з 01.01.2014
по 09.01.2014 в розмірі 7210,96 грн.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України передбачено, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Частинами 1 та 3 ст. 1049 ЦК України
передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Згідно з ч. 2 ст. 1056 ЦК України розмір
процентів, тип процентної ставки
(фіксована або змінювана) та порядок їх
сплати за кредитним договором
визначаються в договорі залежно від
кредитного ризику, наданого
забезпечення, попиту та пропозицій, які
склалися на кредитному ринку, строку
користування кредитом, розміру
облікової ставки та інших факторів.

Статтею 193 Господарського кодексу
України, передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. (ст. 525 ЦК
України).

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду, що
позовні вимоги щодо стягнення з
відповідача простроченої
заборгованості за нарахованими
процентами є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, якими зокрема є
сплата неустойки, відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Згідно з п. 8.2 Договору, в разі
прострочення Позичальником строків
сплати процентів та комісій,
визначених цим договором та тарифами, а
також прострочення строків повернення
кредиту, позичальник сплачує
Кредитодавцю пеню в національній
валюті України в розмірі 0,1 % від
несвоєчасно сплаченої суми за кожний
день прострочення, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період невиконання зобов'язань
за цим Договором.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок
пені, який складено арифметично вірно,
прийшла до висновку, що вимога позивача
про стягнення пені за період з 06.08.2013
року по 09.01.2014 року в сумі 2418,13 грн.,
також підлягає задоволенню

Посилання апелянта на договір застави
майнових прав №58-201/11-3 від 07.12.2011 року,
колегією суддів визнано
безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року
право вибору способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
(дострокове стягнення кредиту,
стягнення заборгованості, у тому числі
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави, одночасне заявлення
відповідних вимог у разі, якщо
позичальник є відмінною від особи
іпотекодавця (майновий поручитель),
одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави/іпотеки,
належні іпотекодавцю, який не є
позичальником, розірвання кредитного
договору, набуття права власності на
предмет іпотеки тощо) належить
виключно позивачеві (частина перша
статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Задоволення позову кредитора про
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави не є перешкодою для
пред'явлення позову про стягнення
заборгованості з поручителя за тим
самим договором кредиту у разі, якщо на
час розгляду справи заборгованість за
кредитом не погашена. Задоволення
позову кредитора про стягнення
заборгованості з поручителя не є
перешкодою для пред'явлення позову про
звернення стягнення на предмет
іпотеки/застави з метою погашення
заборгованості за тим самим договором
кредиту у разі, якщо на час розгляду
спору заборгованість за кредитом не
погашена.

Твердження апелянта щодо часткового
погашення кредиту в розмірі 500000,00 грн.,
колегією суддів визнано
безпідставними, оскільки предметом
спору в даній справі є стягнення
заборгованості за нарахованими
процентами за період з 06.08.2013 року по
09.01.2014 року, а відповідач зазначає, що
здійснив оплату по кредиту лише 04.02.214
року.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
платіжне доручення №2 від 04.02.2014 року,
додане до апеляційної скарги містить
лише печатку відповідача та штамп «з
оригіналом згідно» з підписом, що не
може вважатися належним та допустимим
доказом часткової оплати кредиту.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України
передбачено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано
обставини справи, рішення ухвалено
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги Публічного
акціонерного товариства "Завод
опоряджувальних матеріалів" та
скасування рішення Господарського
суду міста Києва від 05.03.2014 року.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Завод
опоряджувальних матеріалів" залишити
без задоволення, а рішення
Господарського суду міста Києва від
05.03.2014 року по справі №910/226/14 - без змін.

Матеріали справи №910/226/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий суддя
Л.Г. Сітайло

Судді
Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 29.05.2014 року.