ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2014 р.
Справа № 914/1529/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автотехцентр-3000»,
м.Лубни, Полтавська область

до відповідача: Малого приватного
підприємства «Прадобуд», м.Борислав,
Львівська область

про стягнення 14 095 грн. 40 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: Корогод І.І., представник
(довіреність №455 від 31.12.2013р.);

від відповідача: не з'явився

Представнику позивача роз'яснено його
права та обов'язки, передбачені ст.22 ГПК
України, заяв про відвід суду не
поступало.

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автотехцентр-3000»,
м.Лубни, Полтавська область звернулося
до Господарського суду Львівської
області з позовом до Малого приватного
підприємства «Прадобуд», м.Борислав,
Львівська область про стягнення 14 095
грн. 40 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд
визнав представлені матеріали
достатніми для прийняття позовної
заяви до розгляду і ухвалою від 30.04.2014 р.
призначив розгляд справи на 19.05.2014 р.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
просив задоволити. З приводу
заявленого позову пояснив, що між
позивачем та відповідачем було
укладено договір поставки товару, на
виконання умов якого відповідачу було
поставлено товар. Однак, відповідач
свої зобов'язання щодо оплати вартості
отриманого товару належним чином не
виконав. Враховуючи наведене, позивач
просив стягнути з відповідача
заборгованість за договором в сумі 13 393
грн. 40 коп., а також пеню в розмірі 702 грн.
00 коп. та судові витрати.

Відповідач в судове засідання явку
повноважного представника не
забезпечив, проти позову не заперечив,
вимог ухвали суду від 30.04.2014 р. не
виконав, причин неявки не повідомив В
матеріалах справи наявне повідомлення
про вручення поштового відправлення
від 06.05.2014 р. (вручене відповідачеві
07.05.2014 р.), відтак, суд виконав вимоги
Господарського процесуального кодексу
України щодо належного повідомлення
відповідача про час і місце розгляду
справи.

Господарському суду представлено
достатньо матеріалів, що дає
можливість розглянути справу
відповідно до ст.75 ГПК України при
відсутності пояснень (заперечень)
відповідача щодо заявлених позовних
вимог та представника відповідача у
судовому засіданні, за наявними у
справі матеріалами яких достатньо для
встановлення обставин справи і
вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, повно та об'єктивно
дослідивши докази в їх сукупності, суд
встановив наступне.

01.08.2012 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Автотехцентр-3000»
(постачальник, позивач) та Малим
приватним підприємством «Прадобуд»
(покупець, відповідач) було укладено
договір поставки товару №578,
відповідно до умов якого постачальник
зобов'язався поставити і передати у
власність покупцю товар, а покупець
зобов'язався прийняти цей товар та
своєчасно здійснити оплату його
вартості на умовах даного договору.

Даний договір набрав чинності з
моменту його підписання
уповноваженими представниками сторін
і діє до 31.12.2015 р. включно, а в частині
здійснення розрахунків до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
(п.9.1. договору).

Пунктом 4.4. договору сторони
передбачили, що зобов'язання
постачальника по поставці товару
вважаються виконаними з моменту
передачі товару покупцю за видатковою
накладною на товар.

На виконання умов вищевказаного
договору, позивач поставив і передав у
власність відповідачеві товар
(запчастини) на суму 14 393 грн. 40 коп., що
підтверджується видатковою накладною
№2930/8 від 12.11.2013 р.

Відповідно до п.3.6. договору, оплата
товару покупцем проводиться в
національній валюті України, на умовах
відстрочки платежу, шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок постачальника протягом 14
календарних днів з моменту поставки
товару.

Незважаючи на факт належного
здійснення позивачем своїх обов'язків
за договором, відповідач вартість
поставленого товару оплатив частково
на суму 1000 грн. 00 коп.

05.03.2014 р. позивач звернувся до
відповідача з претензією про сплату 13393
грн. 40 коп. наявної заборгованості
шляхом перерахування грошових коштів
на рахунок ТзОВ «Автотехцентр-3000» у
семиденний строк з моменту отримання
претензії, проте, відповідач залишив
вказану вимогу без розгляду та
задоволення.

Як визначено п.7.2. договору, у випадку
порушення строків оплати товару,
встановлених умовами цього договору,
покупець зобов'язаний сплатити
постачальнику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості за кожний календарний
день прострочки в оплаті.

За порушення строків оплати товару
позивач також просив стягнути з
відповідача пеню за період з 27.11.2013 р. по
25.04.2014 р. на суму 702 грн. 00коп.

При прийнятті рішення суд виходив з
наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з
підстав виникнення зобов'язань, є,
зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару. Покупець
зобов'язаний сплатити продавцеві повну
ціну товару (ч.1 ст. 692 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК
України, договір є відплатним, якщо
інше не встановлено договором, законом
або не випливає із суті договору.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Аналогічні вимоги
встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено,
що боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про прострочення виконання
зобов'язання боржником, що в свою чергу
є підставою для стягнення суми боргу,
оскільки, відповідно до ч. 7 ст. 193 ГК
України, одностороння відмова від
виконання договору не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України,
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено,
що у разі, якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором.

Як встановлено п.7.2. договору, у випадку
порушення строків оплати товару,
встановлених умовами цього договору,
покупець зобов'язаний сплатити
постачальнику пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості за кожний календарний
день прострочки в оплаті.

Суд вважає за необхідне зазначити, що з
15.04.2014 р. розмір облікової ставки НБУ
становить 9,5% річних. Відтак, подвійна
облікова ставка НБУ з 15.04.2014 р. складає
19% річних, а не 13% річних, як зазначає
позивач у розрахунку пені, доданому до
позовної заяви.

Відповідно до здійсненого судом
розрахунку - (13 393 грн. 40 коп. х 13% / 365 х 139
(з 27.11.2013 р. по 14.04.2014 р.)) + (13 393 грн. 40 коп. х
19% / 365 х 11 (з 15.04.2014 р. по 25.04.2014 р.)) = 739 грн.
76 коп.), розмір пені за прострочення
оплати вартості товару повинен
становити 739 грн. 76 коп.

Внаслідок проведеного перерахунку
судом встановлено, що розмір пені є
більшим, ніж заявлено позивачем до
стягнення. Оскільки позивач не
скористався своїм правом на збільшення
позовних вимог в частині донарахованих
сум пені, до задоволення підлягає пеня
в сумі 702 грн. 00 коп., тобто, в межах
заявлених позовних вимог.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ст. 43 ГПК України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
встановленому законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

За умовами ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані поданими доказами, а
загальна сума заборгованості, яка
підтверджена матеріалами справи та
підлягає до задоволення, складає
13393грн. 40 коп. основного боргу та 702 грн.
00 коп. пені.

Оскільки спір виник з вини відповідача,
то судові витрати по розгляду справи
необхідно покласти на відповідача
відповідно до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
11, 509, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 626, 692, 712 ЦК
України, ст. 193, 230, 231, 233 ГК України та
ст.ст. 4-3, 32, 33, 34, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116
ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Малого приватного
підприємства «Прадобуд», Львівська
область, Дрогобицький район,
м.Борислав, вул. Трускавецька, 125
(ідентифікаційний код 30293024) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Автотехцентр-3000»,
Полтавська область, м. Лубни,
вул.І.Франка, 1 (ідентифікаційний код
30568711) 13 393 грн. 40 коп. основного боргу, 702
грн. 00 коп. пені, 1 827 грн. 00 коп. судового
збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК
України.

В судовому засіданні 19.05.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення. Повне рішення складено 22.05.2014
р.

Суддя
Мазовіта А.Б.