ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2014 р.
Справа № 911/2626/13

Господарський суд Київської області у
складі судді Бабкіної В.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України»

до Комунального підприємства
«Васильківтепломережа»

про стягнення 17280,08 грн. інфляційних
втрат

секретар судового засідання (пом.
судді): Новікова І.С.

за участю представників:

від позивача: Бережок С.І., довір. № 14-65
від 22.03.2013 р.

від відповідача: Кашуба Л.Г., довір. № 10
від 06.01.2014 р.

Обставини справи:

У липні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» (далі -
позивач) звернулось до господарського
суду Київської області з позовом до
Комунального підприємства
«Васильківтепломережа» (далі -
відповідач) про стягнення 196225,22 грн., з
яких - 102546,19 грн. пені, 76398,95 грн. 3% річних
та 17280,08 грн. інфляційних втрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилався на те, що за договором №
14/7103/12 від 21.11.2012 р. про відступлення
права вимоги до ПАТ «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України» перейшли всі права за
договором на постачання природного
газу № 700700012-ТКЕ-ТЕ/12 від 15.02.2012 р.,
укладеним між ПАТ по газопостачанню та
газифікації «Київоблгаз» та КП
«Васильківтепломережа». У зв'язку з
неналежним виконанням КП
«Васильківтепломережа» умов договору
про постачання природного газу №
700700012-ТКЕ-ТЕ/12 від 15.02.2012 р. в частині
оплати отриманого природного газу,
позивачем на підставі п. 6.2.2 договору
було нараховано відповідачу 102546,19 грн.
пені та на підставі ст. 625 ЦК України -
76398,95 грн. 3% річних та 17280,08 грн.
інфляційних втрат.

Рішенням господарського суду
Київської області від 06.09.2013 р. позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України» до
Комунального підприємства
«Васильківтепломережа» про стягнення
196225,22 грн. у справі господарського суду
Київської області № 911/2626/13 були
задоволені частково, стягнуто з
відповідача на користь позивача 17280,08
грн. інфляційних втрат, 71211,98 грн. 3%
річних, 91609,19 грн. пені та 3602,03 грн.
судового збору, в іншій частині позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 16.12.2013 р.
рішення господарського суду Київської
області від 06.09.2013 р. було залишено без
змін.

Постановою Вищого господарського суду
України від 31.03.2014 р. рішення
господарського суду Київської області
від 06.09.2013 р. та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
16.12.2013 р. було скасовано в частині
задоволення позову про стягнення 17280,08
грн. інфляційних втрат, а матеріали
справи в цій частині направлено на
новий розгляд до господарського суду
Київської області.

Направляючи справу на новий розгляд,
суд касаційної інстанції зазначив, що
зі змісту статті 625 Цивільного кодексу
України вбачається, що нарахування
інфляційних втрат є наслідком
прострочення боржником грошового
зобов'язання і виступає способом
захисту майнового права та інтересу,
який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів унаслідок
інфляційних процесів та отриманні від
боржника відповідної компенсації за
увесь період прострочення. Поряд з цим,
при застосуванні індексу інфляції слід
мати на увазі, що він розраховується не
на кожну дату місяця, а в середньому за
місяць і здійснюється шляхом множення
суми заборгованості з моменту її
виникнення на сукупний індекс інфляції
за період прострочення платежу.

Тобто, виділення з періоду
прострочення лише певної його частини
при нарахуванні інфляційних втрат може
призвести до штучного збільшення
розміру належної кредитору
компенсації від знецінення грошових
коштів, що є порушенням приписів ст. 625
ЦК України, а також загального принципу
розумності та справедливості.
Зазначене підлягає врахуванню судом
при вирішенні спору щодо стягнення
суми інфляційних втрат.

Відповідно до протоколу
автоматизованого розподілу справ між
суддями справу № 911/2626/13 передано судді
Бабкіній В.М.

Ухвалою від 11.04.2014 р. справу № 911/2626/13
було прийнято до провадження суддею
господарського суду Київської області
Бабкіною В.М., розгляд справи в частині
стягнення 17280,08 грн. інфляційних втрат
було призначено на 28.04.2014 р.; зобов'язано
сторін надати суду письмові пояснення
щодо позиції та вказівок Вищого
господарського суду України,
викладених у постанові від 31.03.2013 р. у
даній справі.

Розгляд справи відкладався.

28.04.2014 р. до господарського суду
Київської області КП
«Васильківтепломережа» було подано
пояснення № 658 від 24.04.2014 р., відповідно
до яких відповідач зазначив, що
відповідно до постанови Вищого
господарського суду України від 05.04.2011
р. у справі № 23/466 та листа Верховного
Суду України «Рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ»
від 03.04.1997 р. № 62-97р., сума боргу з
урахуванням індексу інфляції повинна
розраховуватися, виходячи з індексу
інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення, незалежно від того, чи
був в якийсь період індекс інфляції
менше одиниці (тобто мала місце не
інфляція, а дефляція). При застосуванні
індексу інфляції слід мати на увазі, що
індекс розраховується не на кожну дату
місяця, а в середньому на місяць і
здійснюється шляхом множення суми
заборгованості на момент її виникнення
на сукупний індекс інфляції за період
прострочення платежу. При цьому сума
боргу, яка сплачується з 1 по 15 день
відповідного місяця, індексується з
врахуванням цього місяця, а якщо сума
боргу сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця, відповідно до постанови Вищого
господарського суду України від 01.02.2012
р. у справі № 52/30.

Відповідач зазначив, що позивачем при
розрахунку інфляційних втрат не взято
до уваги той факт, що індекс інфляції за
2012 рік становив 99,8. Отже, у 2012 році
спостерігається дефляція, у зв'язку з
чим КП «Васильківтепломережа» було
надано контррозрахунок інфляційних
втрат, відповідно до якого інфляційні
втрати були визначені відповідачем в
сумі, що має від'ємне значення: -18887,22
грн., у тому числі - за лютий 2012 р. на суму
1536942,18 грн. в сумі 3073,88 грн., за березень
2012 року на суму 3053376,08 грн. в сумі 9160,13
грн., за квітень 2012 року на суму 3803042,11
грн. в сумі 0,00 грн., за травень 2012 року на
суму 3587365,72 грн. в сумі -10762,10 грн., за
червень 2012 року на суму 2787365,72 грн. в
сумі -8362,10 грн., за липень 2012 року на суму
3488685,72 грн. в сумі -4977,37 грн., за серпень
2012 року на суму 2339885,72 грн. в сумі -7019,66
грн., за вересень 2012року на суму 2188485,72
грн. в сумі 2188,49 грн., за жовтень 2012 року
на суму 2188485,72 грн. в сумі 0,00 грн., за
листопад 2012 року на суму 2188485,72 грн. в
сумі -2188,49 грн.

На переконання відповідача, розрахунок
втрат внаслідок інфляційних процесів,
здійснений позивачем, не відповідає
вимогам закону, у зв'язку з чим
відповідач просить суд відмовити
позивачу в стягненні з відповідача
17280,08 грн. інфляційних втрат.

У судових засіданнях 28.04.2014 р. та 15.05.2014
р. представник позивача позовні вимоги
підтримав; представник відповідача
проти задоволення позовних вимог
заперечував.

У судовому засіданні 15.05.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази та оцінивши
їх в сукупності, суд

встановив:

15.02.2012 р. між Публічним акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації «Київоблгаз»
(постачальник) та Комунальним
підприємством «Васильківтепломережа»
(споживач) було укладено договір №
700700012-ТКЕ-ТЕ/12 на постачання природного
газу за регульованим тарифом (договір
1).

Відповідно до п. 1.1 договору 1
постачальник постачає природний газ
споживачу в обсягах і порядку,
передбачених договором для
забезпечення потреб споживача, а
споживач оплачує постачальнику
вартість газу і наданих послуг у
розмірах, строках, порядку та на умовах,
передбачених договором.

Згідно з п. 2.1 договору 1 договірні
обсяги постачання газу споживачу
наводяться в додатку 2 до договору.

Відповідно до п. 2.6 договору 1 послуги з
постачання газу підтверджуються
підписаним сторонами актом
приймання-передачі газу, що
оформлюється за даними вузлів обліку,
визначених у додатку 1 до договору.

Постачальник до 5-го числа, наступного
за звітним місяцем, направляє
споживачу два примірники акта
приймання-передачі газу за звітний
місяць, підписані уповноваженим
представником та скріплені печаткою
постачальника (п. 2.7 договору 1).

Пунктом 2.8 договору 1 встановлено, що
споживач протягом двох днів з дати
одержання акта приймання-передачі газу
зобов'язується повернути
постачальнику один примірник
оригіналу акта приймання-передачі
газу, підписаний уповноваженим
представником та скріплений печаткою
споживача.

Відповідно до п. 2.9 договору 1 акти
приймання-передачі газу є підставою
для остаточних розрахунків споживача з
постачальником.

Розрахунки за реалізований
споживачеві газ здійснюються за
цінами, що встановлюються національною
комісією, яка здійснює державне
регулювання у сфері енергетики (п. 4.1.
договору 1).

Згідно з пп. 4.2.1 п. 4.2 договору 1 сума до
сплати за 1000 куб.м. природного газу
складає 1309,20 грн.

Пунктом 4.6 договору 1 встановлено, що
оплата вартості послуг з постачання
газу здійснюється споживачем
авансовими та/або плановими платежами
із розрахунку договірного обсягу
постачання газу протягом періоду
оплати відповідно до додатка 2 до
договору. Оплата за газ, послуги з його
постачання та транспортування,
проводиться виключно грошовими
коштами в такому порядку: оплата в
розмірі 34% від вартості запланованих
місячних обсягів проводиться не
пізніше 10 числа місяця поставки; оплата
в розмірі 33% від вартості запланованих
місячних обсягів проводиться до 20 та 30
(31) числа місяця поставки.

У випадку недоплати вартості послуг з
постачання газу за розрахунковий
період споживач проводить остаточний
розрахунок не пізніше 7 числа місяця,
наступного за розрахунковим.

Відповідно до п. 10.1 договору 1 цей
договір набирає чинності з дати його
підписання та поширює дію на відносини,
що фактично склалися між сторонами з
01.01.2012 р., та укладається на строк до
31.12.2012 р.

На виконання умов договору за період з
січня 2012 р. по квітень 2012 р.
постачальник передав, а відповідач
прийняв у власність природний газ на
загальну суму 6897398,44 грн., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи актами приймання-передачі
природного газу № б/н за січень 2012 р.
від 31.01.2012 р. на суму 2304974,90 грн., № б/н за
лютий 2012 р. від 29.02.2012 р. на суму 2686433,89
грн., № б/н за березень 2012 р. від 31.03.2012 р.
на суму 1845066,03 грн. та № б/н за квітень 2012
р. від 30.04.2012 р. на суму 60923,62 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Частиною 1 ст. 691 ЦК України встановлено,
що покупець зобов'язаний оплатити
товар за ціною, встановленою у договорі
купівлі-продажу, а також вчинити за
свій рахунок дії, які відповідно до
договору, актів цивільного
законодавства або вимог, що звичайно
ставляться, необхідні для здійснення
платежу.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як вбачається зі змісту наявного в
матеріалах справи акта звірки
взаєморозрахунків від 06.11.2012 р.,
підписаного представниками ПАТ
«Київоблгаз» та КП
«Васильківтепломережа», станом на
31.10.2012 р. заборгованість відповідача за
договором № 700700012-ТКЕ-ТЕ/12 від 15.02.2012 р.
становила 2188485,72 грн.

21.11.2012 р. між ПАТ «Київоблгаз»
(первісний кредитор) та ПАТ
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» (новий кредитор)
було укладено договір № 14/7103/12 про
відступлення права вимоги (договір 2).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору 2
первісний кредитор передає, а новий
кредитор (позивач) приймає на себе
право вимоги до боржника первісного
кредитора КП «Васильківтепломережа»
за договором на постачання природного
газу № 700700012-ТКЕ-ТЕ/12 від 15.02.2012 р. у сумі
2188485,72 грн. Крім передачі права вимоги
оплати спожитого природного газу за
зобов'язанням, зазначеним в п. 1.1.
договору, до нового кредитора
переходять права вимоги стягнення всіх
штрафних санкцій, інфляційних втрат та
відсотків, пов'язаних з невиконанням
або неналежним виконанням боржником
своїх зобов'язань за зазначеним вище
договором.

Відповідно до п. 2.2 договору 2 право
вимоги вважається переданим після
фактичної передачі документів,
зазначених в п. 2.1 цього договору.
Передача документів оформлюється
актом приймання-передачі з зазначенням
переліку переданих документів.

27.11.2012 р. сторонами було підписано акт
приймання-передачі документів,
відповідно до якого первісний кредитор
передав, а новий кредитор прийняв
документи, зазначені в п. 2.1 договору
про відступлення права вимоги.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 516 ЦК України
передбачено, що заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний
кредитор у зобов'язанні повинен
передати новому кредиторові документи,
які засвідчують права, що передаються,
та інформацію, яка є важливою для їх
здійснення.

Таким чином, право вимоги первісного
кредитора до відповідача було передано
позивачеві 27.11.2012 р. відповідно до п. 2.2
договору 2.

З наявного в матеріалах справи
платіжного доручення № 11 від 11.12.2012 р.
вбачається, що 21.12.2012 р. відповідач
повністю розрахувався з позивачем за
отриманий природний газ на загальну
суму 2188485,72 грн.

Враховуючи те, що погашення
заборгованості було здійснено
відповідачем з порушенням
встановлених п. 4.6 договору строків,
позивачем заявлено про стягнення з
відповідача 17280,08 грн. інфляційних
втрат, нарахованих на заборгованість
по кожному простроченому платежу з
урахуванням часткових проплат.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення.

Позивач просить суд стягнути з
відповідача 17280,08 грн. інфляційних
втрат, що нараховані за період з 16.01.2012
р. по 15.02.2012 р. та з 16.02.2012 р. по 15.03.2012 р. на
прострочену заборгованість за січень
2012 р. у сумі 2304974,00 грн. та 1536942,18 грн.
відповідно, а також за період з 16.02.2012 р.
по 15.03.2012 р. на прострочену
заборгованість за лютий 2012 р. у сумі
2686433,90 грн.

З наданого позивачем розрахунку
інфляційних втрат, нарахованих на
заборгованість за січень-лютий 2012 р.,
вбачається, що позивачем невірно
зазначено дати початку нарахування
інфляційних втрат, а саме - 16.01.2012 р. та
16.02.2012 р.

Однак враховуючи те, що заборгованість
за січень 2012 р. у сумі 2304974,00 грн. та
1536942,18 грн. існувала у лютому та березні
2012 р. відповідно, а заборгованість за
лютий 2012 р. у сумі 2686433,90 грн. - у березні
2012 р., а також те, що з самого розрахунку,
який є арифметично вірним, вбачається,
що інфляційні втрати нараховано за
період лютий-березень 2012 р., то з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню інфляційні
втрати, нараховані за лютий-березень 2012
р. на заборгованість у січні 2012 р. у сумі
9220,78 грн. та на заборгованість у лютому
2012 р. за період березень 2012 р. у сумі 8059,30
грн., а отже позовні вимоги про
стягнення 17280,08 грн. інфляційних втрат
підлягають задоволенню.

Приписами статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з наданим відповідачем
контррозрахунком інфляційних втрат
вбачається, що останній здійснений за
період з лютого по грудень 2012 року
включно.

Проте, позивачем заявлені до стягнення
з відповідача інфляційні втрати,
нараховані за період лютий-березень 2012
включно, у зв'язку з чим у суду відсутні
підстави для обрахунку інфляційних
втрат поза межами періоду, за який
позивачем заявлені до стягнення
інфляційні втрати, оскільки суд не може
виходити поза межі заявлених позовних
вимог.

Посилання відповідача на постанову
Вищого господарського суду України від
05.04.2011 р. у справі № 23/466 є
безпідставними, оскільки зазначеною
постановою було встановлено
пропущення позивачем місяців з
індексами інфляції, показник яких був
менший за 100 %, при розрахунку
інфляційних витрат за період з 01.11.2007 р.
до 01.11.2010 р., тобто із загального періоду
нарахування було вилучено місяці, де
індекс інфляції був меншим за 100 %.

Водночас, у даній справі позивачем було
здійснено розрахунок інфляційних
втрат за лютий-березень 2012 р., тобто без
вилучення місяців із загального
періоду нарахування.

Водночас, нормами законодавства не
встановлено обов'язку кредитора щодо
нарахування інфляційних втрат за весь
період прострочення боржника.

За таких обставин, суд дійшов висновку
щодо задоволення позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» в частині стягнення
з Комунального підприємства
«Васильківтепломережа» 17280,08 грн.
інфляційних втрат.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги в частині
стягнення інфляційних втрат
задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального
підприємства «Васильківтепломережа»
(08600, Київська обл., м. Васильків, вул.
Декабристів, 60-а, код 31916457) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України» (01001, м. Київ,
Шевченківський р-н, вул. Богдана
Хмельницького, 6, код 20077720) - 17280
(сімнадцять тисяч двісті вісімдесят)
грн. 08 коп. інфляційних втрат.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення підписане 20.05.2014 р.

Суддя
В.М. Бабкіна