КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"20" травня 2014 р. Справа №911/4111/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого:
Доманської М.Л.

суддів: Верховця
А.А.

Пантелієнка В.О.

при секретарі судового засідання
Волошиній З.В.

та представників:

від голови ліквідаційної комісії:
Максименко Ю.П. (паспорт серія НОМЕР_1,
вид. Ленінградським РУ ГУ МВС України в
м. Києві від 11.07.2000);

від боржника: Рибанчук Н.С. (дов. від
20.02.2014);

від ДПІ в Оболонському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві:Чирва Д.О. (дов. від
03.09.2013 № 6273/9/26-54-10-034);

розглянувши апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції в
Оболонському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві

на ухвалу господарського суду
Київської області від 24.02.2014

у справі № 911/4111/13 (суддя - Скутельник
П.Ф.)

за заявою Голови ліквідаційної комісії
товариства з обмеженою
відповідальністю "ГРУПА "КОНТУР"

до боржника Товариства з обмеженою
відповідальністю "ГРУПА "КОНТУР"

про банкрутство.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Київської
області від 24.02.2014 у справі № 911/4111/13
заяву Товариства з обмеженою
відповідальністю "Простснаб" про
визнання кредитором, - задоволено;
визнано Товариство з обмеженою
відповідальністю "Простснаб"
конкурсним кредитором товариства з
обмеженою відповідальністю "ГРУПА
"КОНТУР" в сумі 180 000,00 грн., конкурсна
заборгованість перед яким вже була
підтверджена ухвалою господарського
суду Київської області від 11.11.2013 у
справі № 911/4111/13 у вказаній сумі;
затверджено реєстр вимог кредиторів
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ГРУПА "КОНТУР" в
наступному складі та обсязі:
товариство з обмеженою
відповідальністю "Простснаб" в сумі 180
000,00 грн., які підлягають задоволенню у
четверту чергу задоволення вимог
кредиторів; затверджено звіт
ліквідатора банкрута Максименка Ю.П. та
ліквідаційний баланс Товариства з
обмеженою відповідальністю "ГРУПА
"КОНТУР" станом на 17.01.2014; ліквідовано
юридичну особу банкрута - Товариство з
обмеженою відповідальністю "ГРУПА
"КОНТУР"; провадження у справі № 911/4111/13
припинено та інше.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду
першої інстанції, Державна податкова
інспекція в Оболонському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві (далі за текстом -
ДПІ в Оболонському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві) звернулась до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою від 08.04.2014, в якій просить
вказану ухвалу господарського суду
Київської області від 24.02.2014 у даній
справі скасувати, провадження у справі
припинити.

В обґрунтування апеляційної скарги ДПІ
в Оболонському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві посилається на те, що
оскаржувана ухвала прийнята з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 05.05.2014 у даній
справі прийнято до провадження вказану
апеляційну скаргу ДПІ в Оболонському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві та
призначено її розгляд на 20.05.2014.

Представник апелянта в судовому
засіданні апеляційної інстанції 20.05.2014
апеляційну скаргу підтримав та просив
її задовольнити, голова ліквідаційної
комісії та представник боржника - проти
апеляційної скарги заперечили, просили
оскаржувану ухвалу залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Конституцією України кожному
гарантується право на судовий захист,
апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює
серед основних засад судочинства,
зокрема, забезпечення апеляційного та
касаційного оскарження рішення суду,
крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма
конкретизована законодавцем в ст. 14
Закону України "Про судоустрій і статус
суддів", згідно з якою учасники
судового процесу та інші особи у
випадках і порядку, встановлених
процесуальним законом, мають право на
апеляційне та касаційне оскарження
судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права
на апеляційне та касаційне оскарження
судового рішення названим Законом
ставиться в залежність від положень
процесуального закону.

Таким чином, ГПК України повинен
містити імперативні норми про те, в
яких випадках особа має право
оскаржити рішення суду в апеляційному
чи касаційному порядку.

Згідно з ч. 6 ст. 106 ГПК України
апеляційні скарги на ухвали місцевого
господарського суду можуть подавати
сторони та інші учасники судового
процесу, зазначені у цьому Кодексі та
Законі України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом".

В даному випадку, відповідно до
приписів розділу Х "Прикінцеві та
перехідні положення" Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(далі по тексту - Закон), застосовуються
норми Закону в редакції, що діяла з
19.01.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону
провадження у справах про банкрутство
регулюється Законом, ГПК України,
іншими законодавчими актами України.

Частиною 2 статті 4-1 ГПК України
встановлено, що господарські суди
розглядають справи про банкрутство у
порядку провадження, передбаченому цим
Кодексом, з урахуванням особливостей,
встановлених Законом.

Згідно зі ст. ст. 4, 43 ГПК України судове
рішення є законним та обґрунтованим
лише у випадку всебічного повного та
об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності у відповідності з нормами
матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою господарського суду Київської
області від 31.10.2013 прийнято заяву
голови ліквідаційної комісії ТОВ
"ГРУПА "КОНТУР" про порушення справи про
банкрутство до розгляду.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 11.11.2013 порушено провадження
у даній справі про банкрутство ТОВ
"ГРУПА "КОНТУР"; визнано вимоги ТОВ
"Простснаб"; введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів
відповідно до ст. 19 Закону; вирішено
інші процедурні питання у справі, у
тому числі щодо надіслання копії даної
ухвали податковому органу за
місцезнаходженням боржника.

Постановою господарського суду
Київської області від 18.11.2013 у даній
справі визнано банкрутом ТОВ "ГРУПА
"КОНТУР"; відкрито ліквідаційну
процедуру та призначено ліквідатором
ТОВ "ГРУПА "КОНТУР" Максименка Ю.П.;
зобов'язано ліквідатора банкрута
здійснити публікацію оголошення про
визнання боржника банкрутом та
відкриття ліквідаційної процедури, про
що надати суду відповідні докази;
зобов'язано ліквідатора банкрута до
завершення ліквідаційної процедури
забезпечити виконання дій та заходів,
передбачених Законом, в тому числі
ст.ст. 41-49; призначено судове засідання
для розгляду звіту ліквідатора та
ліквідаційного балансу банкрута на
24.02.2014; зобов'язано ліквідатора
банкрута надати суду до 18.02.2014 звіт
ліквідатора, ліквідаційний баланс
банкрута з долученням доказів вжитих
ним заходів в ході проведення
ліквідаційної процедури; вирішено інші
процедурні питання у справі.

Як вбачається з матеріалів справи,
публікація оголошення про визнання ТОВ
"ГРУПА "КОНТУР" банкрутом та відкриття
ліквідаційної процедури здійснена в
газеті "Урядовий кур'єр" № 227 від 07.12.2013.

Ухвалою суду першої інстанції від
11.11.2013 визнано вимоги ТОВ "Простснаб" в
сумі 180 000,00 грн.

Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 95 Закону,
особи, вимоги яких заявлені після
закінчення строку, встановленого для
їх подання, або не заявлені взагалі, не
є конкурсними кредиторами, а їх вимоги
погашаються в шосту чергу.

29.01.2014 через відділ діловодства
господарського суду Київської області
від ліквідатора банкрута надійшов звіт
за результатами роботи ліквідатора (вх.
№ 1563/14 від 29.01.2014) з доданими
документами, в тому числі з доданим
ліквідаційним балансом банкрута
станом на 17.01.2014.

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд
першої інстанції, дослідивши звіт
ліквідатора, зазначив про те, що
майнових активів боржника не виявлено.
Ліквідатором надано ліквідаційний
баланс на 17.01.2014, який засвідчує
відсутність майна у банкрута. Грошові
кошти, згідно звіту ліквідатора,
відсутні. Згідно звіту ліквідатора у
ході ліквідаційної процедури у
боржника не виявлено майнових активів,
що підтверджується матеріалами
інвентаризації та довідками.

Як вбачається з матеріалів справи,
апеляційна скарга ДПІ в Оболонському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві подана
на ухвалу місцевого господарського
суду від 24.02.2014, якою затверджено звіт
ліквідатора банкрута Максименка Ю.П. та
ліквідаційний баланс Товариства з
обмеженою відповідальністю "ГРУПА
"КОНТУР" станом на 17.01.2014; ліквідовано
юридичну особу банкрута - Товариство з
обмеженою відповідальністю "ГРУПА
"КОНТУР"; провадження у справі № 911/4111/13
припинено та інше.

Нормами ст. 91 ГПК України передбачено,
що сторони у справі, прокурор, треті
особи, особи, які не брали участі у
справі, якщо господарський суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право подати апеляційну скаргу на
рішення місцевого господарського суду,
яке не набрало законної сили.

У відповідності до ст. 1 Закону,
учасниками у справі про банкрутство є
сторони, забезпечені кредитори,
арбітражний керуючий (розпорядник
майна, керуючий санацією, ліквідатор),
власник майна (орган, уповноважений
управляти майном) боржника, державний
орган з питань банкрутства, Фонд
державного майна України, представник
органу місцевого самоврядування,
представник працівників боржника,
уповноважена особа засновників
(учасників, акціонерів) суб'єкта
підприємницької діяльності - боржника,
а також у випадках, передбачених цим
Законом, інші особи, які беруть участь у
провадженні у справі про банкрутство.
Як встановлено статтею 1 Закону,
сторонами у справі про банкрутство є
конкурсні кредитори (представник
комітету кредиторів) та боржник
(банкрут).

Цією статтею також визначено, що
кредитор - юридична або фізична особа, а
також органи державної податкової
служби та інші державні органи, які
мають підтверджені у встановленому
порядку документами вимоги щодо
грошових зобов'язань до боржника;
конкурсні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство і виконання яких не
забезпечено заставою майна боржника;
поточні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли після
порушення провадження у справі про
банкрутство; забезпечені кредитори -
кредитори, вимоги яких забезпечені
заставою майна боржника (майнового
поручителя).

Особливості та порядок заявлення
кредиторами претензій до боржника, що
ліквідується в порядку ст. 95 Закону,
визначені положеннями частини 3 ст. 95
Закону та передбачають, що кредитори
мають право заявити свої вимоги до
боржника, який ліквідується, у місячний
строк з дня офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника,
який ліквідується, банкрутом, на
офіційному веб-сайті Вищого
господарського суду України в мережі
Інтернет. Зазначений строк є граничним
і поновленню не підлягає. Особи, вимоги
яких заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання, або не
заявлені взагалі, не є конкурсними
кредиторами, а їх вимоги погашаються в
шосту чергу.

Отже , у справі про банкрутство
боржника, що ліквідується власником (в
порядку ст. 95 Закону ), особа може набути
статусу кредитора - сторони у справі
про банкрутство, лише після прийняття
постанови про визнання банкрутом та у
разі звернення із кредиторськими
вимогами до боржника.

У зв'язку з наведеним, органи державної
податкової служби та інші державні
органи є кредиторами
неплатоспроможних боржників, якщо вони
мають підтверджені у встановленому
порядку документами вимоги щодо
грошових зобов'язань до боржника, що
узгоджується з нормою ч. 1 ст. 210
Господарського кодексу України. Однак,
вказана норма не встановлює
автоматичного визнання цих органів
кредиторами у всіх справах про
банкрутство.

При цьому, колегія суддів вважає
необхідним зауважити на тому, що орган
податкової служби був вправі
звернутися до ліквідатора боржника та
провести позапланову перевірку його
господарської діяльності, а у випадку
відмови ліквідатора, як керівника
боржника, надати можливість перевірки
суб'єкта господарювання, орган
податкової служби був вправі оскаржити
дії ліквідатора до суду у справі про
банкрутство.

В матеріалах справи не міститься
доказів звернення податкового органу
до суду першої інстанції з заявою про
визнання кредиторських вимог у даній
справі, а також відсутня наявність
порушення прав апелянта на здійснення
податкової перевірки боржника
платника податків.

Таким чином, скаржник - ДПІ в
Оболонському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві не набув статусу ані кредитора у
справі, ані учасника провадження.

В апеляційній скарзі інспекція жодним
чином не посилається на наявність у
боржника заборгованості по сплаті
податків, зборів (обов'язкових
платежів), відповідно, будь-яких
майнових (грошових) претензій до
боржника, розмір таких претензій (суму
вимог), характер вимог (майнові або
грошові). Окрім цього, в скарзі відсутнє
посилання на будь-які докази, з їх
наданням, що підтверджують такі вимоги.

Отже, враховуючи викладені обставини
та аналіз норм законодавства, судовою
колегією встановлено, що ДПІ в
Оболонському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві не звертався до суду із
кредиторськими вимогами до боржника, у
своїй апеляційній скарзі, також, не
вказує про існування у боржника
податкової заборгованості. Крім того,
про початок самоліквідації та
порушення справи про банкрутство
апелянт був завчасно та в
установленому порядку повідомлений,
скарг на дії ліквідатора від учасників
процесу та, безпосередньо, від
податкової інспекції до суду не
надходило. Доказів того, що
господарський суд першої інстанції при
прийнятті оскарженого судового акту
вирішив питання про права та обов'язки
ДПІ в Оболонському районі ГУ
Міндоходів у м. Києві, останнім також не
надано, отже, право, визначене у ст. 91
ГПК України, на подання апеляційної
скарги на оскаржувану ухвалу місцевого
господарського суду, у даному випадку,
було відсутнє у податкового органу.

Постановою Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
XII Господарського процесуального
кодексу України" від 17.05.2011 № 7, з метою
забезпечення однакового і правильного
застосування законодавства про
перегляд судових рішень в апеляційному
порядку господарським судам України
роз'яснено, що, у разі помилкового
порушення апеляційного провадження,
зокрема за апеляційною скаргою поданою
особою, яка не мала права її подавати,
господарський суд апеляційної
інстанції припиняє таке провадження на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до абз. 1, 3 п. 4.1. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 N 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» перелік підстав
припинення провадження у справі
(стаття 80 ГПК) та залишення позову без
розгляду (стаття 81 ГПК) є вичерпним і
розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до п. 5-2 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування розділу XII Господарського
процесуального кодексу України" від
17.05.2011 № 7 у розгляді апеляційної
скарги, поданої особою, яка не брала
участі в розгляді справи судом першої
інстанції і яка вважала, що місцевим
господарським судом вирішено питання
про її права та обов'язки, апеляційний
господарський суд, прийнявши
апеляційну скаргу до провадження (якщо
вона не підлягала поверненню з
передбачених ГПК підстав), повинен
з'ясувати наявність правового зв'язку
між скаржником і сторонами у справі.

Якщо при цьому буде встановлено, що
права такої особи оскаржуваним судовим
рішенням не порушені та що питання про
її права і обов'язки стосовно сторін у
справі судом першої інстанції не
вирішувалися, то апеляційний
господарський суд своєю ухвалою
припиняє апеляційне провадження на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України,
оскільки у такому випадку не існує
правового зв'язку між скаржником і
сторонами у справі, в зв'язку з чим
відсутній суб'єкт апеляційного
оскарження.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Зважаючи на вищевикладене, на те, що ДПІ
в Оболонському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві не набула статусу учасника
провадження у даній справі про
банкрутство, права апелянта
оскаржуваним судовим рішенням не
порушені, питання про права і обов'язки
апелянта стосовно сторін у справі
судом першої інстанції в даному
випадку не вирішувалися, апелянт не має
права на оскарження прийнятої судом
першої інстанції ухвали від 24.02.2014 у
даній справі, колегія суддів дійшла
висновку про те, що провадження за
апеляційною скаргою ДПІ в Оболонському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві має бути
припинено.

Керуючись ст. ст. 4-1, 4-7, 32-34, 43, п. 1 ч. 1 ст.
80, 86, 99 ГПК України, Законом України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
Київський апеляційний господарський
суд -

УХВАЛИВ:

1. Припинити апеляційне провадження за
апеляційною скаргою ДПІ в Оболонському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві на
ухвалу господарського суду Київської
області від 24.02.2014 у справі № 911/4111/13.

2. Матеріали справи № 911/4111/13 повернути
до господарського суду Київської
області для подальшого розгляду.

Ухвала Київського апеляційного
господарського суду може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого господарського суду України у
порядку, передбаченому ГПК України.

Головуючий суддя
М.Л. Доманська

Судді
А.А. Верховець

В.О. Пантелієнко