Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "26" травня 2014 р.
Справа № 906/448/14

Господарський суд Житомирської
області у складі:

судді Терлецької-Байдюк Н.Я.

за участю представників сторін:

від позивача: Кривонос С.П. -
довіреність №1 від 21.01.2014р.;

Ходьков І.С. - довіреність
№1 від 21.01.2014р.;

від відповідача: не з'явився;

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства
"Агротехпостач плюс" (м. Вінниця)

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Яромир" (с. Антопіль
Андрушівський район Житомирська
область)

про стягнення 147328,98 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про
стягнення з відповідача 147328,98грн. , з
яких: 137244,35грн. - основний борг, 10084,63грн.
- 3% річних. Також просить стягнути
4650,00грн. витрат, пов'язаних з наданням
юридичних послуг, та судовий збір.

В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали з
підстав, викладених у позовній заяві.
Подали клопотання від 26.05.2014р.,
відповідно до якого просять суд
стягнути з відповідача 137244,35грн. -
боргу, 9509,66грн. - 3% річних, а також
4650,00грн. - витрат, пов'язаних з наданням
юридичних послуг, та судовий збір.

Суд, дослідивши подану заяву,
встановив, що за своєю правовою
природою дана заява є заявою про
зменшення позовних вимог.

Згідно ст. 22 ГПК України позивач вправі
до прийняття рішення по справі
збільшити розмір позовних вимог за
умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
Кодексу в цій частині, відмовитись від
позову або зменшити розмір позовних
вимог.

З врахуванням зазначеного, суд приймає
заяву ПП "Агротехпостач плюс" про
зменшення розміру позовних вимог до
розгляду.

Відповідач не скористався своїм правом
надання письмового відзиву на позовну
заяву та правом на участь в судових
засіданнях, хоча про час та місце
розгляду справи повідомлявся вчасно і
належним чином, про що свідчить
повідомлення про вручення поштового
відправлення від 20.05.2014р.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача своєчасно та
належним чином про час і місце розгляду
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

Проте, відповідач своїм правом на
участь у засіданні суду та наданні
письмових або усних пояснень не
скористався, а тому, беручи до уваги те,
що неявка в засідання суду відповідача
або його представника, належним чином
та відповідно до законодавства
повідомлених про дату, час та місце
судового засідання, не перешкоджає
розгляду справи, суд дійшов висновку
про розгляд справи за наявними у ній
матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників
позивача, дослідивши матеріали справи,
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи,
Приватне підприємство "Агротехпостач
плюс" (позивач) поставив Тульчинській
філії "СП Агромаш" Товариства з
обмеженою відповідальністю "Яромир"
(відповідач) продукцію на загальну суму
636351,51грн., що підтверджується
відповідними дорученнями та
видатковими накладними, що долучені до
матеріалів справи (а.с.44-155 т.1, 1-37 т.2).

Відповідач отриману продукцію оплатив
частково на суму 502883,20грн., що
підтверджується виписками банку
(а.с.50-100 т.2). Крім того, за відповідачем
рахується попередня заборгованість за
товари в загальній сумі 3776,04грн.

Таким чином, у відповідача перед
позивачем утворилась заборгованість в
сумі 137244,35грн.

12.11.2013р. позивач направив на адресу
відповідача претензію про сплату
боргу, яка отримана останнім 09.01.2014р.
(а.с.45-49 т.2), однак залишена без
відповіді та задоволення.

Внаслідок неналежного виконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
своєчасної оплати товару, станом на
день звернення позивача з позовом до
суду у відповідача перед позивачем
існує заборгованість у сумі 137244,35грн.

Не проведення відповідачем
розрахунків за отриману продукцію
стало приводом для звернення позивача
за захистом порушеного права до суду.

З врахуванням встановлених обставин
суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Дії позивача по передачі товару
відповідачу та дії відповідача по
прийняттю вказаного товару за
визначеною ціною свідчать про те, що у
боржника (відповідача) виникло
зобов'язання по оплаті за отриманий
товар.

Згідно ст.692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення основного боргу в розмірі
137244,35грн. обґрунтовані, правомірні,
доведені матеріалами справи, а тому
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Також позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача за несвоєчасну
оплату товару 3% річних у розмірі 9509,66
грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Згідно ч. 2
вказаної статті боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
так само три відсотки річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
відсотків не встановлений договором
або законом.

На підставі вказаного, перевіривши
наданий розрахунок, суд задовольняє
позовні вимоги в частині стягнення 3%
річних у розмірі 9509,66 грн.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Відповідач не подав до суду жодного
доказу на спростування позовних вимог,
в тому числі доказів проведення
розрахунків (платіжні доручення,
виписки банківських установ щодо руху
коштів, квитанції до прибуткових
касових ордерів, тощо).

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги
обґрунтовані, заявлені у відповідності
до вимог чинного законодавства,
підтверджуються належними доказами,
які є в матеріалах справи, та
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Розглянувши вимогу щодо стягнення з
відповідача витрат на оплату юридичних
послуг в сумі 4650,00 грн., суд зазначає
наступне.

Статтею 44 ГПК України передбачено, що
до судових витрат віднесено, зокрема,
витрати на оплату послуг адвоката,
пов'язаних з розглядом справи. При
цьому, згідно норм ч. 5 ст. 49 ГПК України
суми, які підлягають сплаті за послуги
адвоката, пов'язані з розглядом
судового процесу, покладаються при
задоволенні позову на відповідача.

В пункті 6.3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21
лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України" зазначено, що витрати
позивачів та відповідачів, третіх осіб,
пов'язані з оплатою ними послуг
адвокатів, адвокатських бюро, колегій,
фірм, контор та інших адвокатських
об'єднань з надання правової допомоги
щодо ведення справи в господарському
суді, розподіляються між сторонами на
загальних підставах, визначених
частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється
господарським судом шляхом зазначення
про це у рішенні, ухвалі, постанові за
наявності документального
підтвердження витрат, як-то угоди про
надання послуг щодо ведення справи у
суді та/або належно оформленої
довіреності, виданої стороною
представникові її інтересів у суді,
платіжного доручення або іншого
документа, який підтверджує сплату
відповідних послуг, а також копії
свідоцтва адвоката, який представляв
інтереси відповідної сторони, або
оригінала ордеру адвоката, виданого
відповідним адвокатським об'єднанням,
з доданням до нього витягу з договору, в
якому зазначаються повноваження
адвоката як представника або обмеження
його прав на вчинення окремих
процесуальних дій.

За змістом частини третьої статті 48 та
частини п'ятої статті 49 ГПК у їх
сукупності можливе покладення на
сторони у справі як судових витрат
тільки тих сум, які були сплачені
стороною за отримання послуг саме
адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1
та частини першої статті 6 Закону
України "Про адвокатуру та адвокатську
діяльність"), а не будь-якої особи, яка
надавала правову допомогу стороні у
справі.

Проте, позивачем не долучено жодних
доказів в підтвердження витрат,
понесених ним на правову допомогу.

Відтак, суд прийшов до висновку про
відмову позивачу у задоволенні вимоги
про стягнення з відповідача вартості
юридичних послуг у розмірі 4650,00грн.

Судові витрати зі сплати судового
збору покладаються на відповідача за
правилами ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44,49,75,82-85 ГПК
України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Яромир" (13441,
Житомирська область, Андрушівський
район, с. Антопіль, вул. Жовтнева, 7, код
34747196)

- на користь Приватного підприємства
"Агротехпостач плюс" (21022, м. Вінниця,
вул. Гонти, буд.35-В, код 35111493) - 146754,01грн.,
з яких: 137244,35грн. - основний борг,
9509,66грн. - 3% річних, а також 2935,08грн.
сплаченого судового збору.

3. Повернути Приватному підприємству
"Агротехпостач плюс" (21022, м. Вінниця,
вул. Гонти, буд.35-В, код 35111493)

- з Державного бюджету України - 11,50 грн.
зайво сплаченого судового збору.

4. Відмовити в частині стягнення
4650,00грн. витрат, пов'язаних з наданням
юридичних послуг.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Апеляційна скарга подається на рішення
місцевого господарського суду
протягом десяти днів з дня його
оголошення. У разі якщо в судовому
засіданні було оголошено лише вступну
та резолютивну частину рішення,
зазначений строк обчислюється з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 02 червня 2014
року.

Суддя
Терлецька-Байдюк Н.Я.

Віддрукувати: 1 - в справу , 2 -
відповідачу (рек. з повід.)