ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" травня 2014 р.Справа № 916/871/14

за позовом: Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" в особі Ізмаїльської філії
Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (Адміністрація Ізмаїльського
морського порту)

до відповідача: Державного
підприємства "Ізмаїльський морський
торговельний порт"

про стягнення 3 352 452,37 грн.

Суддя Власова С.Г.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю №491
від 04.03.2014р.

Від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю
№03-04/46 від 16.12.2013р.

СУТЬ СПОРУ: 11.03.2014р. за вх. №860/14
Державне підприємство "Адміністрація
морських портів України" в особі в
особі Ізмаїльської філії Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" (Адміністрація
Ізмаїльського морського порту)
звернулося до господарського суду
Одеської області з позовом до
відповідача Державного підприємства
"Ізмаїльський морський торговельний
порт", відповідно до якого просить суд
стягнути з останнього 3 352 452,37 грн.
заборгованості за неналежне виконання
умов Договору про встановлення
сервітуту №08-П/90/1-Р від 15.07.2013р.

Ухвалою господарського суду
Одеської області від 14.03.2014р. порушено
провадження у справі та присвоєно
№916/871/14.

Відповідно до відзиву від 31.03.2014р.
за вх.№8056/14, Державне підприємство
"Ізмаїльський морський торговельний
порт" просить суд відмовити позивачу у
задоволенні позову, оскільки
відповідно до чинного законодавства
України реєстрація прав користування
(сервітут) є обов’язковим. Умовою для
реєстрації такого права є надання всіх
необхідних, згідно з переліком,
документів в т.ч. докази права
власності на майно, яке може бути
надано у користування (сервітут). Однак,
відповідач неодноразово звертався до
позивача з проханням надати докази, які
підтверджують державну реєстрацію
права власності ДП "АМПУ" на об'єкти
сервітуту за Договором №08-П/90/1-Р від
15.07.2013р., але доказів не надано. На думку
Відповідача, у зв’язку з відсутністю
державної реєстрації права
користування (сервітуту) на підставі
вищезазначеного Договору, відповідач
не має юридичних та законних підстав
для виконання умов даного Договору.
Також посилання позивача на
односторонню відмову відповідача
виконувати зобов’язання за Договором
відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України безпідставні, так як у
даному випадку саме позивач не виконує
вимоги законодавства щодо
обов’язкової реєстрації прав на
нерухоме майно та похідних прав.

Ухвалою суду від 12.05.2014р. строк
вирішення спору по даній справі
продовжено на 15 днів, у зв’язку з
задоволенням відповідного клопотання
представника позивача.

Позивач позовні вимоги підтримує з
підстав, викладених у позові та просить
суд їх задовольнити.

Відповідач заперечує проти позову з
підстав, викладених у відзиві та
просить суд відмовити позивачу у
задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
встановив наступне:

Відповідно до Закону України "Про
морські порти України", розпорядження
Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 р.
№ 133-р "Про погодження пропозиції щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту", наказу
Міністерства інфраструктури від
19.03.2013р. № 163 "Про заходи щодо
реорганізації державних підприємств
морського транспорту та утворення
державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" було проведено реорганізацію
державних підприємств морського
транспорту, шляхом виділу стратегічних
об'єктів портової інфраструктури,
іншого майна, прав та обов'язків
стосовно них згідно розподільчих
балансів, та утворено, внаслідок
виділу, державне підприємство
"Адміністрація морських портів
України".

Пунктом 3 Наказу Міністерства
інфраструктури від 19.03.2013р. № 163
встановлено, що Адміністрація морських
портів України є правонаступником
державних підприємств морського
транспорту, зазначених у п. 1 цього
наказу, у частині майна, прав та
обов'язків відповідно до розподільчих
балансів. Пунктом 7 наказу встановлено ,
що після проведення державної
реєстрації Адміністрації морських
портів України головам Комісій
передати, а голові Адміністрації
морських портів України прийняти на
баланс майно, права та обов'язки

державних підприємств морського
транспорту, що реорганізуються, згідно
із затвердженими Міністерством
розподільчими балансами та актами
приймання-передачі.

Відповідно до зазначеного за актом
приймання-передачі від 13.06.2013 р. до
Адміністрації були передані основні
засоби Державного підприємства
“Ізмаїльський морський торговельний
порт" згідно з розподільчим балансом
станом на 13.06.2013р., в т.ч. причали
Ізмаїльського морського порту.

Позивач стверджує, що після передачі
від ДП “ІМТП” за актом
приймання-передачі, зазначені причали
знаходяться на обліку у Адміністрації
в особі адміністрації Одеського
морського порту, яка реалізовує
відповідні повноваження власника
(особи, у якої знаходиться державне
майно в господарському віданні).

Для забезпечення виконання робіт
Державним підприємством
“Ізмаїльський морський торговельний
порт" між Державним підприємством
"Адміністрація морських портів
України" в особі Ізмаїльської філії
Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (Адміністрація Ізмаїльського
морського порту) (надалі –
"Сервітутонадавач") та Державним
підприємством "Ізмаїльський морський
торговельний порт" (надалі
"Сервітуарій") укладено Договір про
встановлення сервітуту №08-П/90/1-Р від
15.07.2013р., предметом якого є встановлення
виключного права Сервітуарія та
уповноважених ним осіб на безстрокове,
оплатне користування Об’єктом
сервітуту; обсягу сервітутних прав; меж
розповсюдження Обсягу сервітутних
прав на Об'єкт сервітуту ( п.1.1.
Договору).

Сторони погодились, що Обсяг
сервітутних прав полягає у
використанні Об’єкту сервітуту або
його частини у власній господарській
діяльності Сервітуарія відповідно до
мети, напрямів та видів Статутної
діяльності Сервітуарія, шляхом, але не
обмежуючись, здійснення в будь-який
час:

- технологічних процесів з
вантажно-розвантажувальних робіт з
урахуванням особливостей різних видів
вантажів, та обробки транспортних
засобів;

- перевалки вантажів, надання
транспортно-експедиторських та інших
послуг, пов’язаних з організацією та
забезпеченням перевезень експортних,
імпортних, транзитних, каботажних та
інших вантажів;

- надання послуг з перевезення
пасажирів і вантажів, річковим,
морським та

автомобільним транспортом у
міжнародному та внутрішньому
сполученні;

- зберігання вантажів та здійснення
складських операцій;

- здійснення бункеровочних,
буксировочних операцій;

- агентування та обслуговування суден,
надання послуг суднам в порту та на
підходах до нього;

- посередницька діяльність і
діяльність пов'язана з послугами
митного брокера;

- створення та експлуатація митних
(консигнаційних) складів;

- здійснення всіх видів і форм
зовнішньоекономічної діяльності, щодо
реалізації мети та напрямків
діяльності порту в порядку,
визначеному законодавством України;

- доставки на судна і зняття з суден
лоцманів, прикордон-нарядів, екіпажу та
членів їх

сімей, представників перевіряючих
органів, а також продовольства і
матеріально-технічного

забезпечення;

- швартування та відшвартування
морських та річкових суден;

- розміщення, встановлення,
експлуатації, зберігання, використання
будь-яких суден,

транспортних засобів, знарядь і
механізмів, засобів портової
механізації, транспорту і флоту;

- проведення технічних оглядів і
обстежень, спостережень з
використанням засобів

вимірювання, усунення незначних
несправностей, забезпечення
встановленого режиму експлуатації, а
також мати в будь-який час право
доступу, входу і виходу, проведення
земляних робіт, прокладання,
будівництва, встановлення,
експлуатації, охорони,
обслуговування, інспектування,
патрулювання, вилучення, заміни,
перебудови та проведення інших
операцій, що пов'язані з належним
виконанням Сервітуарієм своєї
діяльності;

- вчинення інших дій, що можуть бути
необхідними для забезпечення
діяльності

Сервітуарія у зв'язку із зазначеним
вище (п.2.1. Договору).

Відповідно до п.п.3.1.1., 3.2.1. Договору
Сервітутонадавач зобов’язується
надати у користування Сервітуарію
Об'єкт сервітуту у відповідності до
умов цього Договору та вимог діючого
законодавства України та має право
своєчасно отримувати Ставку сервітуту
у розмірі та порядку встановленому у
цьому Договорі.

Згідно з п . 3.4.2. Договору Сервітуарій
зобов’язується своєчасно сплачувати
Ставку сервітуту в порядку та розмірі,
що передбачені цим Договором за весь
час фактичного користування Об’єктом
сервітуту.

У розділі 4 Договору встановлені
умови оплати за сервітут та порядок
розрахунків: плата за сервітут
розраховується відповідно до наказу ДП
"АМПУ" від 12.06.2013р. №6 "Про встановлення
механізму визначення плати за сервітут
на причали (причальну інфраструктуру),
що знаходяться на балансі ДП "АМПУ".
Сторони домовились встановити
щомісячну Плату за сервітут, зазначену
в Додатку № 2, який є невід'ємною
частиною даного Договору. Сервітуарій
здійснює оплату рахунків
Сервітутонадавача шляхом банківського

переказу грошових коштів Сервітуарія
на поточний рахунок Сервітутонадавача,
протягом 10

(десяти) робочих днів з дати отримання
виставленого Сервітутонадавачем
рахунку. Зміна розміру Плати за
сервітут та порядку її сплати
здійснюється шляхом

внесення змін до цього Договору з
обов'язковим укладання Сторонами
додаткових угод.

Сторони несуть відповідальність за
невиконання або неналежне виконання
своїх зобов’язань за цим Договором на
умовах, викладених у цьому Договорі, і
відповідно до вимог чинного
законодавства України, про що
зазначено у п. 5.1. Договору.

Цей Договір набирає чинності з дня
його підписання та скріплення
печатками уповноваженими особами обох
Сторін і діє до 31.12.2013р., але в будь-якому
разі до повного виконання Сторонами
своїх зобов’язань за ним. Сторони
домовились, що відповідно до ст. 631
Цивільного кодексу України умови цього
договору розповсюджуються на їх
взаємовідносини, які виникли між ними
до його укладення, а саме з 13.06.2013р. (п.
7.1. Договору).

Невід'ємною частиною цього Договору
є: Додаток № 1 –Перелік нерухомого
майна щодо якого встановлено сервітут (
Об'єкт сервітуту); Додаток № 2 –
Розрахунок Плати за сервітут.

Відповідно до Додатку № 1 сторонами
встановлено перелік об'єктів
сервітуту: причали № 3-8, 12-14, 16-26, причал
флоту портового.

Згідно з Додатком №2 сторонами
погоджено розрахунок плати за сервітут
за період з червня по грудень 2013р.

Відповідно до Додаткової угоди №
від 02.12.2013р. сторони дійшли згоди в т.ч.
щодо викладення Додатку №2 до
Договору в іншій редакції. Згідно з
додатком №2 сторонами погоджено
розрахунок плати за сервітут у 2013 р.

Позивач умови Договору виконав у
повному обсязі, що підтверджується
атами приймання-передачі виконаних
робіт (наданих послуг) №1/01 від 31.07.2013р.,
№2/01 від 31.07.2013р., №3/01 від 30.08.2013р., № 4/01
від 30.08.2013р., №5/01 від 30.09.2013р., №6/01 від
28.11.2013р., №7/01 від 31.10.2013р., №8/01 від
30.12.2013р.

На підставі вищезазначених актів
позивач виставив відповідачу рахунки
до оплати (використання причалу): №1/01
від 31.07.2013р. на суму 304767,04 грн., №2/01 від
31.07.2013р. на суму 507 945,06 грн., №3/01 від
30.08.2013р. на суму 3,62 грн., № 4/01 від 30.08.2013р.
на суму 507 947,33 грн., №5/01 від 30.09.2013р. на
суму 507 947,33 грн., №6/01 від 28.11.2013р на суму
507 947,33 грн., №7/01 від 31.10.2013р. на суму 507947,33
грн., №8/01 від 30.12.2013р. на суму 507947,33 грн.

Відповідно до умов Договору відповідач
здійснює оплату рахунків позивача
протягом 10 днів з дати отримання
виставленого рахунку (шляхом
банківського переказу).

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем були направлені відповідачу
рахунки на оплату (використання
причалу): супровідні листи від 09.12.2013р.
вих.№17/110/920 (рахунок № 6/01), від 01.10.2013р.
вих.№17/63/508 (рахунок № 5/01), від 11.09.2013р.
вих.№17/51/390 (рахунок № 1/01, 2/01, 3/01,4/01), від
05.11.2013р. вих.№17/87/706 (рахунок №7/01), а
також відповідно до листа від 22.01.2014р.
вих.№03/02-08/43 відповідач повернув
позивачу в т.ч. рахунок 8/01, що
підтверджує його направлення
відповідачу раніше.

Відповідно до рекомендованих
повідомлень про вручення поштового
відправлення, які наявні у матеріалах
справи, відповідачем одержані
вищезазначені рахунки.

В свою чергу, виставлені позивачем
рахунки не оплачені відповідачем.

У зв’язку з невиконанням відповідачем
умов Договору щодо оплати наданих
послуг, позивач звернувся до
останнього з вимогою про оплату
заборгованості від 19.12.2013р.
вих.№11-05/183-984, згідно з якою просить
Державне підприємство "Ізмаїльський
морський торговельний порт" в 15-ти
денний строк погасити існуючу
заборгованість у повному обсязі та
підписати акти приймання-передачі
виконаних робіт, які перелічені вище.

Відповідно до листа від 30.12.2013р.
вих.№03/02-08/709 Державне підприємство
"Ізмаїльський морський торговельний
порт" зазначило, що підписання актів
виконаних робіт до проведення
державної реєстрації права
користування (сервітуту) являється
підставою для притягнення відповідача
до відповідальності, а тому відповідач
просить ДП "АМПУ" вжити заходів щодо
вирішення питання про державну
реєстрацію права користування
(сервітуту).

Позивач в обґрунтування позовних вимог
надав до суду лист ДП "Ізмаїльський
морський торговельний порт" від 10.02.2014р.
вих. № 03/02-08/88 та Довідку щодо
вантажопереробки на період з 01.07.2013р. по
31.12.2013р., відповідно до яких
відповідачем здійснювалась
вантажопереробка на причалах 1-8,12-26,
31-35,85, причал флоту портового ДП"АМПУ"
(об'єкти сервітуту) у зазначений
період.

Враховуючи вищевикладене, позивач
просить суд позовні вимоги
задовольнити з підстав, викладених у
позові.

Відповідач заперечує проти позову з
підстав, викладених у відзиві та
просить суд відмовити позивачу у
задоволенні позову.

Досліджуючи матеріали справи,
аналізуючи норми чинного
законодавства, що стосується суті
спору, суд дійшов наступних висновків.

З метою утримання та забезпечення
ефективного використання державного
майна, у тому числі модернізації,
ремонту, реконструкції та будівництва
гідротехнічних споруд, інших об'єктів
портової інфраструктури, розташованих
у межах території та акваторії
морських портів, відповідно до п.1 ч.1 ст.
15 Закону України “Про морські порти
України” було утворено державне
підприємство "Адміністрація морських
портів України".

Частиною 3 ст. 18 Закону України “Про
морські порти України” встановлено, що
власники та/або користувачі
технологічно пов'язаних об'єктів
портової інфраструктури зобов'язані
укладати між собою договори, що
визначають взаємні права і обов'язки
щодо організації та забезпечення
безперервності технологічного процесу
надання відповідних послуг у морському
порту і встановлюють єдиний порядок
експлуатації відповідної
інфраструктури морського порту

Як зазначено у Статуті, Адміністрація є
державним комерційним підприємством,
зареєстрованим відповідно до чинного
законодавства України. Відповідно до
приписів ч.2 ст. 74 Господарського
кодексу України, п.4.2 Статуту
Адміністрації, майно державного
комерційного підприємства
закріплюється за ним на праві
господарського відання. В будь-якому
разі усе майно, що знаходиться в
розпорядженні Адміністрації, належить
до державного майна.

Відповідно до ч.1 ст. 136 Господарського
кодексу України право господарського
відання є речовим правом суб'єкта
підприємництва, який володіє,
користується і розпоряджається майном,
закріпленим за ним власником
(уповноваженим ним органом), з
обмеженням правомочності
розпорядження щодо окремих видів майна
за згодою власника у випадках,
передбачених цим кодексом та іншими
законами. Отже, Адміністрація як особа,
у господарському віданні якої
знаходиться причали та на балансі якої
вони числяться, здійснює право
володіння, користування та
розпорядження цим майном.

Так як Адміністрація здійснює право
володіння, користування та
розпорядження закріпленим за ним
майном, вона володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд та має право вчиняти
щодо свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону (ч.1 та ч.2ст. 319
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, між
Державним підприємством
"Адміністрація морських портів
України" в особі Ізмаїльської філії
Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (Адміністрація Ізмаїльського
морського порту) та Державним
підприємством "Ізмаїльський морський
торговельний порт" укладено Договір
про встановлення сервітуту №08-П/90/1-Р
від 15.07.2013р., предметом якого є
встановлення виключного права
Сервітуарія та уповноважених ним осіб
на безстрокове, оплатне користування
Об’єктом сервітуту; обсягу
сервітутних прав; меж розповсюдження
Обсягу сервітутних прав на Об'єкт
сервітуту.

Відповідно до положень ст. 403
Цивільного кодексу України сервітут
визначає обсяг прав щодо користування
особою чужим майном. Сервітут може бути
встановлений на певний строк або без
визначення строку. Особа, яка
користується сервітутом, зобов'язана
вносити плату за користування майном,
якщо інше не встановлено договором,
законом, заповітом або рішенням суду.
Сервітут не підлягає відчуженню.
Сервітут не позбавляє власника майна,
щодо якого він встановлений, права
володіння, користування та
розпоряджання цим майном.

Статтею 406 Цивільного кодексу України
визначені випадки припинення
сервітуту. Так, сервітут припиняється,
зокрема, у разі відмови від нього особи,
в інтересах якої встановлений
сервітут; спливу строку, на який було
встановлено сервітут; припинення
обставини, яка була підставою для
встановлення сервітуту;
невикористання сервітуту протягом
трьох років підряд. Сервітут може бути
припинений за рішенням суду на вимогу
власника майна за наявності обставин,
які мають істотне значення. Сервітут
може бути припинений в інших випадках,
встановлених законом.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди. Договір укладається шляхом
пропозиції однієї сторони укласти
договір (оферти) і прийняття пропозиції
(акцепту) другою стороною.

Договір без будь-яких зауважень
підписано повноваженими
представниками сторін: Адміністрації
та Порту, а також завірено печатками
сторін.

Статтями 626, 629 Цивільного кодексу
України встановлено, що договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно зі ст.ст. 173, 175 Господарського
кодексу України цивільно-правові
зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності, в
силу яких зобов'язана сторона повинна
вчинити певну господарську дію на
користь другої сторони або утриматися
від певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку,
визнається майново-господарським
зобов'язанням. Майнові зобов'язання,
які виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Статтею 193 Господарського Кодексу
України та статтею 526 Цивільного
Кодексу України передбачено, що
суб’єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов`язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов’язання –
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов`язань не
допускається, крім випадків,
передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст. 193).

Згідно з ч.2 ст. 218 Господарського
Кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов`язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб’єкт господарювання за порушення
господарського зобов`язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов`язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.

Однак Відповідач в порушення умов
договору щодо оплати за використання
об’єктів сервітуту не здійснив її у
зв'язку з чим станом на день розгляду
справи заборгованість Відповідача
складає 3 352 452,37 грн.

Також судом встановлено, що
відповідачем здійснювались роботи на
об’єктах сервітуту у період дії
Договору №08-П/90/1-Р від 15.07.2013р., що
підтверджується листом ДП
"Ізмаїльський морський торговельний
порт" від 10.02.2014р. вих. № 03/02-08/88 та
Довідкою щодо вантажопереробки на
період з 01.07.2013р. по 31.12.2013р.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до п. 4.3. Договору
Сервітуарій здійснює оплату рахунків
Сервітутонадавача шляхом банківського
переказу грошових коштів Сервітуарія
на поточний рахунок Сервітутонадавача,
протягом 10 (десяти) робочих днів з дати
отримання виставленого
Сервітутонадавачем рахунку.

Як встановлено господарським судом,
рахунки на оплату (використання
причалу), які одержані відповідачем, не
оплачені останнім.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються сторонами
та іншими учасниками судового процесу.
При цьому, доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об’єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК
України).

Оцінюючи докази у справі в їх
сукупності, законодавство, що регулює
спірні правовідносини, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі Ізмаїльської
філії Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (Адміністрація Ізмаїльського
морського порту) обґрунтовані,
доведені та підлягають задоволенню
повністю в сумі 3 352 452,37 грн.

В ході розгляду справи судом не
встановлені випадки припинення
сервітуту визначені ст. 406 Цивільного
кодексу України випадки, а саме
сервітут не припинявся, зокрема, у разі
відмови від нього особи, в інтересах
якої встановлений сервітут, строк, на
який було встановлено сервітут не
сплинув; обставини, які були підставою
для встановлення сервітуту не
припинені. За рішенням суду на вимогу
власника майна за наявності обставин,
які мають істотне значення сервітут
також не припинявся.

Посилання відповідача на те, що
позивачем не здійснено державну
реєстрацію права власності ДП "АМПУ" на
об'єкти сервітуту за Договором
№08-П/90/1-Р від 15.07.2013р. не спростовують
вищенаведеного, а тому не можуть бути
підставами для відмови у позові.

Оцінюючи наявні в матеріалах
справи докази в сукупності,
законодавство, що регулює спірні
правовідносини, суд вважає, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.44, 49 ГПК України судові
витрати позивача по сплаті судового
збору покладаються на відповідача у
справі.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Державного
підприємства "Ізмаїльський морський
торговельний порт" (68600, Одеська
обл. м. Ізмаїл, вул. Портова, 7, ) на користь Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі Ізмаїльської
філії Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (Адміністрація Ізмаїльського
морського порту) (68609, Одеська обл., м.
Ізмаїл, вул. Набережна Лукі Капікраяна,
4, , р/р 9373 у філії
АТ "Укрексімбанк" м. Ізмаїл, МФО 328629) 3 352
452 (три мільйони триста п'ятдесят дві
тисячі чотириста п'ятдесят дві) грн. 37
коп.

3. Стягнути з Державного
підприємства "Ізмаїльський морський
торговельний порт" (68600,
Одеська обл. м. Ізмаїл, вул. Портова, 7,
) на користь Державного
підприємства "Адміністрація морських
портів України" в особі Ізмаїльської
філії Державного підприємства
"Адміністрація морських портів
України" (Адміністрація Ізмаїльського
морського порту) (68609, Одеська обл., м.
Ізмаїл, вул. Набережна Лукі Капікраяна,
4, , р/р 9373 у філії
АТ "Укрексімбанк" м. Ізмаїл, МФО 328629)
судовий збір в сумі 67 049 (шістдесят сім
тисяч сорок дев'ять) грн.05 коп.

Накази видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили в порядку ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України і може бути оскаржено у
встановленому законом порядку.

Повне рішення складено 29 травня 2014
року

Суддя
Власова С.Г.