ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2014 р.
Справа № 922/263/14

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.,

суддя Пушай В.І., суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - не з'явився.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача
(вх.№915Х/3-9) на рішення господарського
суду Харківської області від 18.03.14 у
справі № 922/263/14

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2, м.Харків до Приватного
акціонерного товариства "Хлібзавод
"Салтівський", м.Харків

про стягнення 106292,37 гривень

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2014 року позивач, фізична особа -
підприємець ОСОБА_2, звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою про
стягнення з ПАТ "Хлібзавод
"Салтівський" (відповідача) суми
заборгованості у розмірі 106292,37 гривень.
Заявлену вимогу обґрунтував
неналежним виконанням відповідачем
умов договору поставки №30/06-ПР-8С,
укладеного між сторонами 30 червня 2011
року. Крім того, позивач просив суд
стягнути з відповідача 2125,87 гривень
судового збору.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 18.03.2014 року по
справі № 922/263/14 позов задоволено
повністю, стягнуто з ПАТ "Хлібзавод
"Салтівський" на користь ФОП ОСОБА_2-
106292,37 гривень заборгованості та 2125,87
гривень судового збору, з посиланням на
невиконання відповідачем умов
договору.

Відповідач з рішенням господарського
суду не погоджується, вважає його
прийнятим з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
надав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення скасувати та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити.

В апеляційній скарзі зазначив, що суд
ухвалив рішення при неповному
з'ясуванні обставин справи, що мають
значення для правильного вирішення
спору, вказує на те, що позивачем не
надано до позовної заяви первинних
документів, що підтверджують факт
наявної заборгованості у відповідача
перед позивачем.

Позивач вважає рішення суду законним
та обґрунтованим, прийнятим відповідно
до норм чинного законодавства, надав
відзив на апеляційну скаргу, в якому
просить рішення залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

У відзиві зазначив, що судом при
розгляді справи, дана належна юридична
оцінка всім обставинам справи та
наданим позивачем до суду документам,
спір між сторонами вирішений по суті
правильно без порушень норм права, з
посиланням на те, що доводи відповідача
не відповідають дійсності, та
спростовуються матеріалами справи.

Відповідач в призначене судове
засідання не з'явився, надіслав
клопотання про про неможливість
забезпечити явку свого уповноваженого
представника, в зв'язку з чим просив суд
розглянути справу за відсутності
представника відповідача.

Судова колегія, повторно розглянувши
справу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду
встановила, що 30 червня 2011 року між
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
(позивачем) та ПАТ "Хлібзавод
"Салтівський" (відповідачем) укладений
договір поставки №30/06-ПР-8С, дію якого
пролонговано до 31 грудня 2013 року
додатковою угодою від 29 грудня 2012 року.
Даний договір та відповідну угоду
підписано повноважними представниками
з обох сторін та скріплено печатками.

Пунктом 1.1 договору сторони
передбачили, що постачальник (позивач)
зобов'язався передати у власність
покупця (відповідача) товар, а покупець,
в свою чергу, зобов'язався прийняти
відповідний товар та оплатити його.

У п. 3.1 договору зазначено, що
постачальник передає товар у власність
покупця за цінами, які зазначаються в
накладних і є невід'ємною частиною
цього договору.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що
загальна сума договору складається із
сум вартості кожної окремої партії
товару, які вказуються в накладних.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного
кодексу України, за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 вищевказаної статті, до
договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

На виконання умов договору позивач
свої зобов'язання виконав належним
чином, а саме поставив відповідачу
товар на загальну суму 106292,37 гривень, що
підтверджуються первинними
документами, а саме, наявними у справі
копіями видаткових накладних, які
підписані уповноваженими
представниками сторін.

Суд першої інстанції правомірно
встановив, що відповідач товар отримав,
однак оплату товару у відповідності з
умовами договору не здійснив, в зв'язку
з чим у нього утворилась
заборгованість перед позивачем в
розмірі 106292,37 грн., яка до цього часу
залишається непогашеною.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України, яка містить
аналогічні положення, зобов'язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Як свідчать матеріали справи, сума
відповідної заборгованості
підтверджується підписаним з обох
сторін актом звірки взаєморозрахунків
за період з 01 січня 2013 року по 24 січня 2014
року (а.с.22-24).

Колегія суддів, дослідивши надані
позивачем копії видаткових накладних,
які підписані обома сторонами, вважає,
що вони повністю відповідають вимогам
ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
та містять обов'язкові реквізити
первинних документів, зокрема: назву
документа; дату і місце складання;
назву підприємства, від імені якого
складено документ; зміст та обсяг
господарської операції, одиницю виміру
господарської операції; особистий
підпис та прізвище, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Вказані накладні також містять
посилання на договір № 30/06-ПР-8С від
30.06.11.

Як свідчать матеріали справи, копії
довіреностей на отримання
товарно-матеріальних цінностей
відповідають умовам договору, а також
вимогам чинного законодавства, містять
необхідні реквізити та інформацію щодо
переліку цінностей, а підпис довіреної
особи завірена підписом керівника та
печаткою підприємства відповідача. В
свою чергу, видаткові накладні з боку
відповідача підписані уповноваженою
особою з зазначенням прізвища, що
ідентичний прізвищу особи,
уповноваженій на отримання товару за
довіреностями.

Суд першої інстанції зробив
обґрунтований висновок, що відповідач
жодним чином не спростував той факт, що
він не отримував товар, а його
посилання на відсутність в матеріалах
справи належних доказів в
підтвердження спірної поставки товару
є безпідставними та такими, що повністю
спростовуються матеріалами справи.

Отже, факт поставки та отримання
відповідачем товару є підтвердженим
належними доказами - первинними
документами бухгалтерського обліку, а
саме видатковими накладними,
довіреностями, у відповідача виникло
зобов'язання по оплаті отриманого
товару на умовах договору.

Відповідно до ч.1 ст. 692 Цивільного
кодексу України покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором
або актами цивільного законодавства
не встановлений інший строк оплати
товару.

Пунктом 5.2 договору встановлено, що
терміни розрахунків за цим договором
здійснюються протягом семи
календарних днів з дня поставки товару.

Посилання відповідача про відсутність
у нього обов'язку з оплати отриманого
товару не мають належного
документального та матеріального
обґрунтування, оскільки умовами
договору та положеннями ст. 692
Цивільного кодексу України чітко
встановлено, що факт отримання товару,
який в даному випадку є доведеним та
підтвердженими підписаними сторонами
видатковими накладними, є підставою
для проведення розрахунків.

Таким чином, заборгованість
відповідача по оплаті отриманого
товару за договором поставки №30/06-ПР-8С
від 30 червня 2011 року становить 106292,37
грн., що підтверджується наданими
позивачем первинними документами
бухгалтерського обліку, а також
обґрунтованим розрахунком суми позову
(а.с.61-68).

Суд першої інстанції дійшов
правомірного висновку про задоволення
позовних вимог щодо стягнення з
відповідача заборгованості у розмірі
106292,37 грн. за отриманий ним товар,
враховуючи, що матеріалами справи
підтверджується факт поставки
позивачем товару та його отримання
відповідачем, останній не надав
доказів належного виконання взятих на
себе зобов'язань щодо повної оплати
поставленого товару або обґрунтованих
заперечень проти позовних вимог.

Посилання відповідача на порушення
норм матеріального та процесуального
права нічим необґрунтовані та не
узгоджуються з наявними у справі
матеріалами, його позиція не
підтверджена належними та допустимими
доказами.

Відповідно до статті 33 ГПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
що відповідачем не виконано.

Таким чином, висновки викладені в
рішенні господарського суду,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права, а мотиви
відповідача не можуть бути підставою
для його скасування, керуючись ст.. ст.
526, 712 ЦК України, ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103,
ст. ст. 105 ГПК України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду
Харківської області від 18.03.14 у справі
№ 922/263/14 залишити без змін, а
апеляційну скаргу залишити без
задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції Вищого господарського суду
України.

Повний текст постанови підписано
20.05.2014 р.

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Пушай В.І.

Суддя
Плужник О.В.