ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2014 р.Справа № 922/871/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Яризька В.О.

при секретарі судового засідання
Сінченко І.В.

розглянувши справу

за позовом підприємства з іноземними
інвестиціями "ІТРАКО", м. Київ, до
приватного акціонерного товариства
"Виробничого підприємства "Твін-Друк",
м. Харків, про та по зустрічній
позовній заяві до про стягнення 1302974,44
грн. приватного акціонерного
товариства "Виробничого підприємства
"Твін-Друк", м. Харків, підприємства з
іноземними інвестиціями "ІТРАКО", м.
Київ, стягнення 119764,19 грн.за участю
представників:

позивача за первісним позовом - Повстян
С.М. (дов.),

відповідача за первісним позовом - не
з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ПІІ "ІТРАКО", звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою до
відповідача, АТ "Виробниче
підприємство "Твін-Друк", про стягнення
заборгованості за договором поставки
№ ХО/ДП-10-04 від 01.02.2010р. у сумі 1356030,70
грн., в т.ч. основна заборгованість -
1231421,01 грн., пеня - 94782,69 грн., 3% річних -
21633,97 грн., інфляційні втрати - 8193,03 грн.
Позивач просить також стягнути з
відповідача судові витрати.

Судом прийнята до розгляду заява
позивача за первісним позовом про
зменшення розміру позовних вимог,
згідно якої просить суд стягнути з
відповідача заборгованість за
договором поставки № ХО/ДП-10-04 від
01.02.2010р. у сумі 1178364,75 грн., пеню в сумі
94782,69 грн., 3% річних у сумі 21633,97 грн.,
інфляційні втрати в сумі 8193,03 грн.
Позивач просить також стягнути з
відповідача судові витрати. (т.2 а.с. 23-34).

Ухвалою суду від 17.04.2014р. до сумісного
розгляду з первісним позовом прийнятий
зустрічний позов АТ "Виробниче
підприємство" "Твін-Друк" до ПІІ "ІТРАКО"
про стягнення збитків у сумі 119764,19 грн.,
що завдані позивачем за первісним
позовом внаслідок поставки неякісної
продукції за договором поставки №
ХО/ДП-10-04 від 01.02.2010р.

В слуханні справи оголошувались
перерви до 17.04.2014р. о 14:00 год., 12.05.2014р. о
14:30 год., 19.05.2014р. о 12:30 год.

У судове засідання 19.05.2014р. представник
відповідача за первісним позовом не
з'явився, про дату час та місце розгляду
справи був повідомлений під розпис у
судовому засіданні 12.05.2014р., про причини
неявки суду не повідомив.

Суд вважає, що нез'явлення відповідача
за первісним позовом у дане судове
засідання не перешкоджає розгляду
справи.

У попередніх судових засіданнях
представник позивача за первісним
позовом просив задовольнити його
позовні вимоги з урахуванням заяви про
зменшення розміру позовних вимог, в
задоволенні зустрічного позову
відмовити.

Представник відповідача за первісним
позовом в попередніх судових
засіданнях та відзиві на позов
первісні позовні вимоги визнав
частково, а саме в сумі 1178364,75 грн., а
також просив зменшити суму пені на 40474,17
грн., інфляційні втрати на суму 5227,33
грн., 3% річних на суму 9309,04 грн.
Представник відповідача за первісним
позовом просив задовольнити зустрічні
позовні вимоги.

Вислухавши представників сторін, які
були присутні в судових засіданнях по
даній справі, дослідивши матеріали
справи, суд встановив наступне.

01 лютого 2010 року між підприємством з
іноземними інвестиціями "ІТРАКО"
(постачальник, позивач) та приватним
акціонерним товариством "Виробниче
підприємство "ТВІН-ДРУК" (покупець,
відповідач) був укладений Договір
поставки № ХО/ДП - 10-04 (далі - Договір), за
умовами якого позивач зобов'язався
постачати відповідачу поліграфічні
матеріали (товар), а відповідач,
відповідно, зобов'язався приймати та
своєчасно здійснювати оплату товару на
умовах, визначених у Договорі.

Відповідно до п. 1.2 Договору поставка
здійснюється на підставі письмових
заявок покупця, що передаються факсом
або електронною поштою. В заявці
вказується найменування, асортимент,
кількість, ціна та строки поставки.

Відповідно до п. 3.1 Договору оплата
товару здійснюється покупцем у гривнях
на розрахунковий рахунок
постачальника протягом 30 календарних
днів з дня поставки товару. Пунктом 3.2
Договору визначено, що підставою для
оплати є рахунки-фактури, що
виставляються продавцем.

Згідно п. 6.2.4. Договору позивач
зобов'язувався надавати відповідачу
для оплати вартості товару
рахунки-фактури, накладні.

Позивач за первісним позовом свої
зобов'язання щодо передачі товару у
власність відповідача за первісним
позовом виконав своєчасно та у повному
обсязі, що підтверджується наявними та
оформленими належним чином
рахунками-фактурами, видатковими
накладними та довіреностями на
отримання товару, копії яких додані до
матеріалів справи (а.с. 27-146).

Отриманий відповідачем за первісним
позовом товар не був оплачений
своєчасно та у повному обсязі, у зв'язку
з чим утворилась заборгованість перед
позивачем за первісним позовом.

Позивач за первісним позовом у процесі
розгляду справи уточнив, що сума
основної заборгованості відповідача
за первісним позовом складає 1178364,75 грн.

Наявність даної заборгованості
підтвердив представник відповідача в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно з ч.1 ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на
нього, якщо договором або актами
цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Визнаючи факти отримання від позивача
за первісним позовом товару та
нездійснення своєчасної та в повному
обсязі оплати за товар, відповідач за
первісним позовом посилається на те, що
отриманий від позивача за первісним
позовом товар за видатковою накладною
№ ХК001313 від 07.06.2013р., а саме папір у
рулоні H242 62Gpt 523(0,23 x 2000;) в кількості 2760
кв.м; ціна без ПДВ 3,71 грн./кв.м в
кількості 6 рулонів за ціною 1705,74 грн.
без ПДВ, на загальну суму 10234,44 грн. без
ПДВ (12281,33 грн. з ПДВ 20%) виявився
неякісним.

Так, з вказаного паперу відповідачем за
первісним позовом були виготовлені
етикетки, які поставлені ним ТОВ "ТВП
Україна ЛТД" для подальшого
використання в виробничому процесі по
виготовленню упаковки для харчової
продукції. При зберіганні кінцевим
споживачем упаковки для харчової
продукції з вищезазначеними
етикетками сталося масове
відклеювання етикеток від упаковки -
прозорих стаканів. Відповідач за
первісним позовом вказує, що неякісні
етикетки були виготовлені ним з паперу,
що поставлений ПІІ "ІТРАКО", при цьому
технічна документація на такий папір
не містила жодного застереження щодо
його застосування.

Таким чином, як зазначає відповідач за
первісним позовом, він зазнав збитків у
сумі 119764,19 грн., що полягають у витратах
на закупку неякісного товару паперу на
суму 12281,33 грн., в неодержаному доході
від реалізації етикеток на суму 13368,67
грн., в витратах, які підприємство має
здійснити на відшкодування збитків, що
завдані кінцевому споживачу в сумі
94114,19 грн.

Сторонами в Договорі були узгоджені
питання щодо того які дії вчиняються в
разі поставки товару неналежної
якості.

Згідно з п. 5.2.1 Договору претензії по
якості поставленого товару
приймаються постачальником протягом 30
календарних днів з моменту одержання
товару покупцем. При виявленні у
вищезгаданий строк неякісного товару,
покупець має право за своїм вибором
вимагати від постачальника: 1) заміни
неякісного товару на якісний товар; 2)
відшкодування вартості неякісного
товару (п. 5.2.2 Договору). При цьому
упущена вигода, а також прямий дійсний
збиток понад вартість неякісного
товару постачальником не
компенсуються, за винятком випадків,
коли збиток заподіяний у результаті
навмисних або недбалих дій
постачальника. Покупець зобов'язаний
проводити вхідний контроль якості
товару, що поставляється. Збитки не

компенсуються постачальником якщо
вони виникли в результаті дій покупця,
у тому числі при порушенні покупцем
умов зберігання, використання товару й
таке інше (п. 5.2.3 Договору).

Згідно з п. 5.4 Договору заміна
неякісного товару на якісний товар або
відшкодування вартості неякісного
товару, а також надання
недопоставленого товару або
відшкодування його вартості,
здійснюється на підставі акту про
виявлення неякісного товару або/і
недостачі, складеного покупцем і
підписаного представниками покупця й
постачальника. При виявленні
неякісного товару покупець
зобов'язаний негайно повідомити про
це постачальника. Постачальник
зобов'язується направити свого
представника на подальше приймання
товару й складання акту протягом 3
робочих днів з моменту одержання
відповідного повідомлення. У
випадку неявки представника
постачальника в зазначений строк
покупець складає односторонній акт.
При цьому відповідно до п. 5.4.1 Договору
у випадку спору про якість товару,
заміна неякісного товару проводиться
постачальником на підставі акту
незалежної експертизи, за умови
пред'явлення акту постачальнику не
пізніше строку, зазначеного в п. 5.1.1.
даного Договору. Експертиза
проводиться за рахунок сторони, яка
ініціює її проведення.

Пунктом 5.4.2 Договору передбачено, що
при пред'явленні претензій покупець
додає акт про виявлення неякісного
товару й/або недостачі, а також
документи, що дозволяють
ідентифікувати партію товару,
фотографії (при їхній наявності).

В порушення вищевказаного порядку
вирішення питань щодо якості
поставленого товару, ПАТ "Виробниче
підприємство "ТВІН-ДРУК" не викликав
представника позивача за первісним
позовом, не складав акт про виявлення
неякісного товару та звернувся до
позивача за первісним позовом з
претензією лише 12.12.2013р., при цьому до
претензії не доданий акт про виявлення
неякісного товару, складеного та
підписаного представниками сторін
Договору.

Позивач за первісним позовом вказує на
те, що від відповідача не надходило
документів, що дозволяють
ідентифікувати партію товару, яка має
ознаки неякісної, для проведення
відповідних експертиз на
підтвердження або спростування
твердження про неналежну якість
товару.

У судовому засіданні представник
позивача за первісним позовом пояснив,
що опис товару, який реалізує
товариство, міститься на офіційному
сайті, відповідачем за первісним
позовом здійснено замовлення на
поставку конкретного товару - паперу в
рулоні H242 62Gpt 523(0,23 x 2000) в кількості 2760
кв.м, при цьому відповідачем не
повідомлялось з якою метою такий товар
буде використовуватись.

Позивачем за первісним позовом до
матеріалів справи доданий сертифікат
на товар, висновок державної санітарно
- епідеміологічної експертизи від
26.12.2013р.

Відповідач за первісним позовом
зазначає, що дійсно ознайомлювався з
технічними умовами на товар, що
придбавався, на офіційному сайті
позивача за первісним позовом, при
цьому опис будь-якого паперу не має
застережень щодо його використання.
Термінологія, яка використовується при
просуванні продукції на ринок не
дозволяє здійснити компетентний вибір
щодо властивостей цієї продукції при
використанні виробів з неї в різних
температурних режимах (т. 2, а.с. 32).

Відповідачем за первісним позовом
заявлялось клопотання про
витребування у позивача за первісним
позовом зразку паперу H242 62Gpt 523(0,23 x 2000) в
обсязі 4 м.п. та призначення по справі
судової технічної експертизи, на
вирішення якої поставити питання : Чи
відповідає склад і якість клейового
шару паперу H242 62Gpt 523(0,23 x 2000) при
застосування етикетки, виготовленої з
цього паперу, на прозорі полістирольні
стакани умовам технологічного
зберігання готової продукції в
холодильних установках?

Суд зазначає, що відповідач за
первісним позовом отримав від
відповідача папір в рулоні H242 62Gpt 523(0,23 x
2000) в кількості 2760 кв.м за видатковою
накладною № ХК001313 від 07.06.2013р., який за
його твердженням виявився неякісним, а
отже для проведення судової експертизи
необхідно представлення паперу, який
був поставлений, або зразки паперу з
тієї самої партії, однак відповідачем
за первісним позовом не надано
документів, що можуть ідентифікувати
таку партію товару. На підтвердження
факту поставки неякісного товару
відповідачем не надано належних
доказів, а саме доказів своєчасного
повідомлення позивача за первісним
позовом про неякісний товар, доказів
складання акту про виявлені недоліки
товару. Акт забраковки товару, а саме
етикетки самоклеючої "Ягідна спокуса"
(етикетка та контретикетка) та
"Італійська спокуса" (етикетка та
контретикетка), що складений Спільним
українсько-німецьким підприємством у
формі ТОВ "ТВП Україна ЛТД.", та акт
забраковки товару, а саме
пластмасового стаканчику "Ягідна
спокуса" та "Італійська спокуса",
складений ПАТ "Житомирський
маслозавод", без представників
відповідача за первісним позовом та
позивача за первісним позовом не є
доказом того, що папір в рулоні H242 62Gpt
523(0,23 x 2000), який поставлений позивачем
за первісним позовом відповідачу був
неналежної якості.

Питання, яке відповідач за первісним
позовом просить поставити на вирішення
експерта, стосується застосування
етикетки з паперу, що був поставлений
позивачем за первісним позовом, та
зберігання готової продукції, на яку
наклеєна етикетка, в холодильних
установках, тобто таке питання
стосується подальшого використання
поставленого позивачем за первісним
позовом паперу, однак такі вимоги не
пред'являлись відповідачем за
первісним позовом при укладенні
Договору № ХО/ДП-10-4 від 01.02.2010р. або в
заявці на товар.

Суд вважає, що питання, яке просить
поставити відповідач за первісним
позовом на вирішення експерта, не
стосується предмету спору.

За таких обставин суд відмовляє в
задоволенні клопотання відповідача за
первісним позовом про витребування у
позивача за первісним позовом зразку
паперу H242 62Gpt 523(0,23 x 2000) в обсязі 4 м.п. та
призначення по справі судової
технічної експертизи.

Посилаючись на те, що в описі товару,
який міститься на сайті позивача за
первісним позовом, використовується
термінологія, що не дозволяє здійснити
компетентний вибір щодо властивостей
цієї продукції при використанні
виробів з неї в різних температурних
режимах, відповідачем за первісним
позовом при замовленні такої продукції
не були вчинені дії щодо з'ясування
більш детальної інформації стосовно
властивостей паперу. Відповідач за
первісним позовом не звертався до
позивача з проханням надати більш
детальну інформацію або з заявкою щодо
поставки товару, який би відповідав
певним вимогам до нього.

Приписами ст. 224 ГК України та ст. 22
ЦК України установлено, що учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки; відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Відповідно до ст.614 ЦК України особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність вини доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник,
який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки. Розмір збитків, завданих
порушенням зобов'язання, доказується
кредитором. Збитки визначаються з
урахуванням ринкових цін, що існували
на день добровільного задоволення
боржником вимоги кредитора у місці,
де зобов'язання має бути виконане, а
якщо вимога не була задоволена
добровільно, - у день пред'явлення
позову, якщо інше не встановлено
договором або законом. Суд може
задовольнити вимогу про відшкодування
збитків, беручи до уваги ринкові ціни,
що існували на день ухвалення рішення.

Згідно ч.1 ст. 218 ГК України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання. Учасник господарських
відносин відповідає за невиконання
або неналежне виконання
господарського зобов'язання чи
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито усіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення. У
разі якщо інше не передбачено законом
або договором, суб'єкт господарювання
за порушення господарського
зобов'язання несе господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних
умов здійснення господарської
діяльності.

Для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення збитків
, потрібна наявність усіх елементів
складу цивільного правопорушення: 1)
протиправної поведінки; 2) збитків; 3)
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою боржника та збитками; 4) вини
та встановлення заходів, вжитих
стороною для одержання такої вигоди.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що відповідачем за первісним
позовом не доведений склад цивільного
правопорушення, а саме не доведений
факт протиправної поведінки позивача
за первісним позовом, не доведена сума
збитків, оскільки фактично відповідач
за первісним позовом не здійснював
оплату за спірний товар, не здійснював
сплату яких-небудь сум СУНП у формі ТОВ
"ТВП Україна ЛТД", а також не надав
доказів того, що його контрагент не
розрахувався з ним за отриманий товар.
Відповідачем також доведений
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою боржника та збитками та не
доведено вини позивача за первісним
позовом.

За таких обставин зустрічний позов
нормативно та документально
необґрунтований та не підлягає
задоволенню.

Приймаючи до уваги, що відповідач за
первісним позовом не виконав
передбачені договором зобов'язання по
сплаті грошових коштів за отриманий
товар у визначений строк, позивачем
обґрунтовано пред'явлено до стягнення
основний борг у сумі 1178364,75 грн.

Згідно з п. 7.1. Договору у випадку
порушення покупцем строків оплати,
встановлених пунктами 3.1. - 3.3. даного
Договору, покупець зобов'язаний
сплатити постачальнику пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми простроченого платежу за кожний
календарний день прострочення.

Відповідно до статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання; штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання; пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 230 ГК
України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Позивачем за первісним позовом до
матеріалів справи наданий розрахунок
пені, відповідно до якого сума
нарахованої пені складає 94782,69 грн.

Розглянувши наданий розрахунок, суд
встановив, що позивачем за первісним
позовом невірно визначені дати, з яких
розпочинається нарахування пені.

Так, умовами договору визначений строк
оплати товару протягом 30 календарних
днів з дня поставки товару.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Позивачем в порушення зазначеної норми
строк оплати товару вирахуваний разом
з днем, в якому така поставка
відбувалась. Таким чином, нарахування
пені здійснено зайво за 1 день.

Крім того, згідно ч. 6 ст. 232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

З наданого розрахунку вбачається, що по
поставкам, які відбувались до 06.08.2013р.
строк нарахування пені перевищує
вказує шестимісячний строк.

З урахуванням викладеного, судом
здійснений перерахунок пені та
визначено до стягнення пеню в сумі 76473,05
грн.

В задоволенні вимог про стягнення пені
в сумі 18309,64 грн. суд відмовляє.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
іншій розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Позивачем за первісним позовом до
матеріалів справи наданий розрахунок 3%
річних та інфляційних втрат,
відповідно до якого нараховані річні
складають 21633,97 грн., а інфляційні
втрати - 8193,03 грн.

Наданий розрахунок інфляційних втрат
відповідає вимогам чинного
законодавства та фактичним відносинам,
що склалися між сторонами.

При нарахуванні 3% річних позивачем
зайво нараховані річні за 1 день по
кожній поставці згідно з раніше
наведеним обґрунтуванням, у зв'язку з
чим судом зроблений перерахунок 3%
річних та визначено до стягнення 3%
річних у сумі 21534,74 грн. В задоволенні
вимог про стягнення 3 % річних у сумі 99,23
грн. суд відмовляє.

У відзиві на позов відповідач просить
зменшити суму пені на 40474,17 грн.,
інфляційні втрати на суму 5227,33 грн., 3%
річних на суму 9309,04 грн., обґрунтовуючи
тим, що в діях позивача наявна вина в
виникненні існуючої суми
заборгованості, оскільки він мав право
припинити поставки товару, однак за
наявної заборгованості понад 500000,00 грн.
він продовжував відвантажувати товар.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі
якщо належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Приписами частини 3 ст. 551 Цивільного
кодексу України передбачено, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до ст. 616 ЦК України якщо
порушення зобов'язання сталося з вини
кредитора, суд відповідно зменшує
розмір збитків та неустойки, які
стягуються з боржника. Суд має право
зменшити розмір збитків та неустойки,
які стягуються з боржника, якщо
кредитор умисно або з необережності
сприяв збільшенню розміру збитків,
завданих порушенням зобов'язання, або
не вжив заходів щодо їх зменшення.

Суд зазначає, що нарахування
інфляційних витрат та 3% річних не
неустойкою та не є збитками, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті, а 3% річних
є способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові, отже розмір
нарахованих інфляційних втрат та 3%
річних не підлягає зменшенню судом.

Стосовно зменшення суми неустойки, а
саме нарахованої пені, суд зазначає. що
не вбачає в діях позивача за первісним
позовом вини у здійсненні
відвантаження товару на користь
відповідача, при цьому суд враховує, що
призупинення відпуску товару є правом
позивача, а не його обов'язком,
відповідач, знаючи про наявну
заборгованість, продовжував
здійснювати замовлення на товар.
Нарахована пеня відповідає вимогам
закону та не є занадто неспіврозмірною.
Відповідачем за первісним позовом не
доведено обставин, за яких розмір
нарахованої пені може бути зменшено, а
тому суд відмовляє в такому клопотанні
відповідача за первісним позовом.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги
в частині стягнення інфляційних втрат
у сумі 8193,03 грн., 3% річних у сумі 21534,74
грн., пені в сумі 76473,05 грн. нормативно та
документально обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню. В
задоволенні первісного позову в іншій
частині суд відмовляє.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на відповідача за
первісним позовом пропорційно сумі
задоволених первісних вимог та за
подачу зустрічного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 1, 12, 22, 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного
товариства "Виробниче підприємство
"ТВІН-ДРУК" (вул. Роганська, 149, м. Харків,
61172, ) на користь
підприємства з іноземними
інвестиціями "ІТРАКО" (вул. Вікентія
Хвойки, 18/14, корп. 2, м. Київ, 04655, , п/р 0758 в АТ "ОТП Банк" в
м. Києві МФО 300528) основну
заборгованість у сумі 1178364,75 грн.,
інфляційні втрати в сумі 8193,03 грн., 3%
річних у сумі 21534,74 грн., пеню в сумі 76473,05
грн., витрати по сплаті судового збору в
сумі 25691,31 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
відмовити.

Повне рішення складено 22.05.2014 р.

Суддя В.О. Яризько