номер провадження справи 27/83/13
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2014
Справа № 908/3719/13

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "ГРЕІН-ТРЕЙД" (69118
м. Запоріжжя, вул.
Новокузнецька, 12)

до відповідача 1: Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (69104 АДРЕСА_1)

до відповідача 2: Селянського
фермерського господарства "ВИД" (24713
Вінницька область, Піщанський район, с.
Кукули, вул. Леніна, 56)

про стягнення 410 750 грн. 00 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

Від позивача: Мехтієв Т.А., дов. № 25/12-13
від 25.12.2013р.; Піскарьов А.О., дов. № 14/1704
выд 17.04.2014р.

Від відповідача 1: не з'явився

Від відповідача 2: не з'явився

Товариство з обмеженою
відповідальністю "ГРЕІН-ТРЕЙД", м.
Запоріжжя звернулось до
господарського суду Запорізької
області з позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м. Запоріжжя
про стягнення 2 000 грн. 00 коп. основного
боргу та Селянського фермерського
господарства "ВИД", Вінницька область,
Піщанський район, с. Кукули про
стягнення 408 750 грн. 00 коп. основного
боргу.

Відповідно до Положення про
автоматизовану систему документообігу
суду, затвердженого рішенням Ради
суддів України № 30 від 26.11.2010 р.,
протоколом автоматичного розподілу
справи між суддями від 14.11.2013 р., справу
№ 908/3719/13 передано на розгляд судді
Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 15.11.2013 р. позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі № 908/3719/13,
присвоєно справі номер провадження
27/83/13 та призначено судове засідання на
09.12.2013 р.

Ухвалами суду від 09.12.2013р. та 26.12.2013р.
розгляд справи відкладався, на
підставі ст. 77 ГПК України.

Ухвалою суду від 14.01.2014р. продовжено
строк розгляду справи на п'ятнадцять
днів - до 29.01.2014р., засідання суду
призначено на 28.01.2014р.

На підставі ухвали суду від 28.01.2014 р.
окремі матеріали справи № 908/3719/13
направлено в прокуратуру Запорізької
області з метою проведення слідчими
органами перевірки щодо встановлення
в діях працівників і службових осіб
сторін по справі діянь, які підпадають
під дію Кримінального Кодексу України,
провадження у справі зупинено до
проведення слідчими органами
перевірки.

Листом № 04/2/2-317вих-14 від 11.02.2014 р.
прокуратура Запорізької області
повідомила, що для організації
розгляду, окремі матеріали справи №
908/3719/13 направлено до ГУМВС України в
Запорізькій області, щодо можливого
вчинення кримінального порушення.

18.03.2014 р. на адресу господарського суду
надійшов лист від начальника
Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в
Запорізькій області, яким
повідомлялось, що за наслідками
проведеної перевірки факти порушень
вимог чинного законодавства не знайшли
свого об'єктивного підтвердження.

У зв'язку із завершення перевірки щодо
встановлення в діях працівників і
службових осіб сторін по справі діянь,
які підпадають під дію Кримінального
Кодексу України, господарський суд
поновлює провадження у справі в
порядку ст. 79 ГПК України, після
усунення обставин, що зумовили його
зупинення.

Ухвалою суду від 07.04.2014 р., враховуючи
перебування судді Дроздової С.С. у
щорічній відпустці, провадження у
справі поновлено з 23 квітня 2014 р. та
призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 23.04.2014р. розгляд справи
відкладався на 15.05.2014р., на підставі ст.
77 ГПК України, у зв'язку з неявкою у
судове засідання уповноважених
представників сторін.

15.05.2014р. продовжено розгляд справи №
908/3719/13.

15.05.2014р. до початку розгляду справи
представник позивача заявив письмове
клопотання щодо відмови від здійснення
технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа
розглядається, склад суду, та
роз'яснено представникам сторін, які
прибули в судове засідання, їх права, у
тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 15.05.2014р. позивач
підтримав позовні вимоги, на підставах,
викладених у позовній заяві. Просить
суд стягнути з відповідача 1 - 2 000 грн. 00
коп. основного боргу та з відповідача 2 -
408 750 грн. 00 коп. основного боргу.

Відповідач 1 у судове засідання, 15.05.2014р.
не з'явився. Про час та місце розгляду
справи був попереджений належним
чином. Поважні причини своєї неявки
суду не повідомив. Клопотань про
розгляд справи за відсутності
відповідача або про відкладення
розгляду справи на адресу суду не
надходило.

Згідно ст. 22 ГПК України, сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

У відповідності із ст. 33 ГПК України,
обов'язок доказування і подання
доказів покладається на сторони. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Неявка відповідача 1 в судове засідання
не звільняє його від виконання вимог
суду, викладених в ухвалах суду і
направлення суду витребуваних
матеріалів.

Згідно ст. 75 ГПК України, якщо відзив на
позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами, якщо їх
достатньо для вирішення спору по суті.
Відповідач 1 свої зобов'язання не
виконав, не скористався правом на
захист своїх інтересів.

Представник відповідача-2 в судове
засідання 15.05.2014р.не з'явився.

В матеріалах справи містяться письмові
заперечення, посилається на той факт,
що між позивачем та відповідачем-2 було
укладено договір купівлі-продажу №
18/13-0813, відповідно до якого відповідач-2
на підставі довіреностей № 14 від13.08.2013
р. (підписані директором ОСОБА_4 та
головним бухгалтером ОСОБА_5) передав
на умовах самовивозу позивачу ячмінь в
кількості 400,000 тон вартістю 620 000 грн. 00
коп. Позивачем
сплачено 80 000 грн. 00 коп. - 14.08.2013 р., 199 000
грн. 00 коп. - 14.08.2013 р., 131 750 грн. 00 коп. -
16.08.2013 р. та направлено автотранспорт
для отримання ячменю.

Відповідачем - 2, згідно накладних
(копії додано до матеріалів справи)
було відпущено 264, 480 т ячменю, що
підтверджується податковими
накладними від 14.08.2013 р. та від 16.08.2013 р.

Решту суми за товар, в порушення умов
договору позивач не сплатив та
автотранспорт для отримання не
направив.

Листом № 58/2108-13 від 21.08.2013 р. позивач
направив відповідачу-2 вимогу
повернути різницю за відвантажений та
оплачений ячмінь у сумі 806 грн. 00 коп.
Оскільки одностороння відмова від умов
договору не допустима, а згідно
договору позивач повинен отримати
ячмінь, зазначена сума йому не
повернута.

Крім того відповідач 2 зазначив, що між
СФГ "ВИД" (відповідач-2) та ФОП ОСОБА_1
(відповідач-1) не існує ніяких
господарських відношень, відповідно не
укладалось договору поруки від 20.08.2013
р., згідно якого відповідач - 1 поручився
перед позивачем за відповідача - 2 за
виконання ним зобов'язань за договором
№ 18/13-0813 від 13.08.2013 р., але не більш ніж 2
000 грн. 00 коп.

Відповідач 2 вважає позов
безпідставним та таким, що направлений
на незаконне заволодіння майном
Селянського (фермерського)
господарства "ВИД", а саме грошовими
коштами в розмірі 408 750 грн. 00 коп.
Просить суд відмовити позивачу у
задоволені позовних вимог.

Розглянувши матеріали та фактичні
обставини справи, оцінивши надані
докази, вислухавши представників
позивача, суд вважає вимоги позивача
такими, що підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу, способами захисту цивільних
прав та інтересів може бути - визнання
права.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного
кодексу України цивільні права особа
здійснює у межах, наданих їй договором
або актами цивільного законодавства.

Цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.
Відповідно до ст. 4-1 ГПК України
господарські суди вирішують спори у
порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача про
захист порушеного або оспорюваного
суб'єктивного права чи охоронюваного
законом інтересу, яка здійснюється у
визначеній законом процесуальній
формі. Згідно з господарським
процесуальним законодавством предмет
позову це матеріально - правова вимога
позивача до відповідача, відносно якої
суд повинен винести рішення.
Матеріально-правова вимога позивача
повинна опиратися на певні обставини,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги,
а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на
захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно статті 42 Конституції України
кожен має право на підприємницьку
діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку (ст.
42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність
здійснюється суб'єктами
господарювання, підприємці мають право
без обмежень самостійно здійснювати
будь-яку підприємницьку діяльність,
яку не заборонено законом.

Господарським судом встановлено, що
13.08.2013р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю "ГРЕІН-ТРЕЙД", м.
Запоріжжя (покупець) та Селянським
фермерським господарством "ВИД",
Вінницька область, Піщанський район, с.
Кукули (постачальник) укладено договір
купівлі-продажу № 18/13-0813.

Відповідно до п. 1.1 договору
постачальник зобов'язується передати
покупцю у власність, а покупець
зобов'язується прийняти та оплатити
товар, а саме ячмінь у кількості 400т.,
загальною вартістю 620 000 грн. 00 коп., у
тому числі ПДВ 103 333 грн. 33 коп.

Згідно п. 4.2 договору постачальник для
приймання товару покупцем зобов'язаний
надати рахунки (рахунки-фактури),
видаткові накладні та податкові
накладні.

Відповідно до п. 7.1 договору він набирає
чинності з моменту його підписання
уповноваженими представниками сторін
і діє до повного виконання сторонами
цих зобов'язань за договором.

Пунктом 5.1 договору сторони узгодили,
що розрахунки за цим договором
проводяться безготівковою формою
шляхом перерахування грошових коштів
на банківський рахунок постачальника.
Датою платежу вважається дата списання
грошових коштів з банківського рахунку
покупця.

На підставі рахунку-фактури № 8 від
13.08.2013р. та на виконання п. 4.2 та п. 5.1
договору позивач здійснив попередню
оплату товар у розмірі 410 750 грн. 00 коп.,
що підтверджується банківськими
виписками від 14.08.2013р. на суму 80 000 грн.
00 коп., від 14.08.2013р. на суму 199 000 грн. 00
коп., від 16.08.2013р. на суму 131 750 грн. 00 коп.

Позивач прийняті на себе зобов'язання
виконав належним чином та здійснив
попередню оплату товару у розмірі 410 750
грн. 00 коп.

Відповідач 2 - СФГ «ВИД» на виконання
умов договору не передав у власність
позивача товар визначений договором.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк
(термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Так, відповідно до ст. 530 ЦК України
18.09.2013р. позивач надіслав на адресу
відповідача 2 вимогу про поставлення
товару.

Вимога отримана представником
відповідача 2 - 24.09.2013., що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення,
описом вкладення до цінного листа та
фіскальним чеком (копії містяться в
матеріалах справи).

Отже, згідно терміну, встановленого ст.
530 ЦК України відповідач 2 - СФГ «ВИД»
повинен був здійснити поставку товару
у строк до 01.10.2013р.

В порушення умов договору, СФГ «ВИД» не
здійснило у строк до 01.10.2013р. поставку
товару, грошові кошти не повернуло.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є: договори та
інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утримуватися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку. Майнові
зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу
України визначено, що однією із підстав
виникнення цивільних прав і обов'язків
(зобов'язань), які мають виконуватись
належним чином і в установлений строк,
є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським Кодексом
України.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Правовідносини сторін врегульовано
договором купівлі-продажу.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати. Покупець зобов'язаний
сплатити повну ціну переданого товару.

За приписами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
-відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідач -2 на підтвердження факту
поставки даного товару, посилається на
копії накладних №1 від 14.08.2013р.; №2 від
14.08.2013р.; №3 від 15.08.2013р.; №4 від 15.08.2013р.;
№5 від 15.08.2013р.; №6 від 16.08.2013р.; №7 від
16.08.2013р. №8 від 16.08.2013р., які були
підписані відповідачем - 2 та
невідомими особами з боку позивача.
Крім того, в матеріалах справи
міститься довіреність № 14 від 13 серпня
2013р., яка підписана керівником
підприємства ТОВ «Греін-Трейд» ОСОБА_4
та головним бухгалтером ОСОБА_5 щодо
отримання цінностей за
рахунком-фактурою № 8 від 13.08.13р. згідно
договору між Селянським фермерським
господарством «ВИД» ячміня у кількості
400 тонн. Тобто, крім зазначених осіб:
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ніхто з інших осіб не
уповноважувався на отримання
відповідних цінностей.

Відповідач - 2 відпустив ячмінь
невідомим особам в яких не було навіть
довіреностей на отримання від ТОВ
«Греін-Трейд» відповідних документів.
Належним доказом одержання стороною
матеріальних цінностей відповідно до
норм чинного законодавства є вручена
поставщику належним чином оформлена
довіреність одержувача. Суду
документальних доказів на
підтвердження відповідних дій
відповідачем - 2 по справі не надано.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про бухгалтерський обік та фінансову
звітність в Україні», первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, а саме: п.2.4
первинні документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа. При застосуванні
засобів обчислювальної та іншої
оргтехніки реквізити можуть бути
зафіксовані у вигляді коду. Залежно від
характеру операції та технології
обробки даних до первинних документів
можуть бути включені додаткові
реквізити: ідентифікаційний код
підприємства, установи з Державного
реєстру, номер документа, підстава для
здійснення операцій, дані про документ,
що засвідчує особу-одержувача тощо.

Згідно п.1 Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затвердженим Наказом Мінтрансу
України 14.10.1997р. ; 363, єдиним для всіх
учасників транспортного процесу
юридичним документом, що призначений
для списання товарно-матеріальних
цінностей, обліку на шляху їх
переміщення, оприбуткування,
складського, оперативного та
бухгалтерського обліку, а також для
розрахунків за перевезення вантажу та
обліку виконаної роботи є
товарно-транспортна накладна.

Відповідно до п.8.25 Правил, час прибуття
автомобіля для розвантаження
встановлюється з моменту пред'явлення
водієм товарно-транспортної накладної
в пункту розвантаження. Вантаження і
розвантаження вважаються закінченими
після вручення водієві належним чином
оформлених товарно-транспортних
накладних на навантажений або
вивантажений вантаж (п.8.26 правил).

Порядок оформлення документів на
перевезення визначено п.11 Правил,
згідно яких товарно-транспортну
накладу на перевезення вантажів
автомобільним транспортом замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів, які засвідчує підписом і
при необхідності печаткою (штампом).
Перший екземпляр товарно-транспортної
накладної залишається у замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом) передаються
перевізнику.

Обставини, на які посилається
відповідач - 2 - Селянське фермерське
господарство «ВИД», що полягають у
одержані позивачем товару (ячмінь) за
накладними, що долучені до матеріалів
справи, не можуть вважатись доведеними,
оскільки в матеріалах справи містяться
лише копії накладних та в яких відсутні
будь-які відмітки позивача про
отримання товару (ячміня).

Належним доказом одержання стороною
матеріальних цінностей відповідно до
норм чинного законодавства є вручена
поставщику належним чином оформлена
довіреність одержувача.

Порядок отримання
товарно-матеріальних цінностей
регламентовано Інструкцією про
порядок реєстрації виданих повернутих
і використаних довіреностей на
одержання цінностей, затвердженою
наказом Міністерства юстиції України
№ 99 від 16.05.1996р. і зареєстрованою в
Міністерстві юстиції України 12.06.1996р.
за № 293/1318.

Відповідно до п. 2 цієї Інструкції,
сировина, матеріали, паливо,
запчастини, інвентар, худоба, добрива,
насіння, інструмент, товари, основні
засоби та інші товарно-матеріальні
цінності, а також нематеріальні активи,
грошові документи і цінні папери
відпускаються покупцям або
передаються безоплатно тільки за
довіреністю одержувачів.

Як встановлено п.4 Інструкції,
довіреність на одержання цінностей
видається тільки особам, що працюють на
даному підприємстві. Довіреність
особам, що не працюють на даному
підприємстві, може бути видана з
дозволу керівника підприємства, якщо
підприємство, де працює дана особа,
видало їй довіреність на одержання тих
самих цінностей і такої ж кількості з
цього підприємства.

Пунктом 13 цієї ж Інструкції
встановлено, що довіреність, незалежно
від строку її дії, залишається у
постачальника при першому відпуску
цінностей. У разі відпуску цінностей
частинами на кожний відпуск
складається накладна (акт
здачі-приймання або інший аналогічний
документ) з поміткою на ній номера
довіреності та дати її видачі. У цих
випадках один примірник накладної (або
документа, що її заміняє) передається
одержувачу цінностей, а другий
додається до залишеної у постачальника
довіреності і використовується для
спостереження і контролю за відпуском
цінностей згідно з довіреністю, а також
для проведення розрахунків з
одержувачем.

Згідно п.15 Інструкції,
відповідальність за дотримання
постачальником встановленого порядку
відпуску за довіреністю цінностей
покладається на посадових осіб
підприємства- постачальника, які мають
право підписувати первинні документи
на відпуск цінностей. Відповідальність
за своєчасне та повне оприбуткування
одержаних за виданими довіреностями
цінностей покладається на посадових
осіб, яким надано право підписувати
довіреності, а також на особу, яку
призначено для виписування і
реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей.

Відповідач - 2 СФГ «ВИД» не надав суду
належним чином оформлені довіреності
одержувача, які є належним доказом
одержання стороною матеріальних
цінностей відповідно до норм чинного
законодавства.

Посилання відповідача-2 на підписаний
сторонами акт звірки
взаєморозрахунків не може бути
прийнятий судом до уваги, у зв'язку з
наступним.

Відповідно до частини першої, другої
статті 9 цього Закону підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Акт звірки є тільки документом, за яким
бухгалтерії підприємств звіряють
бухгалтерський облік операцій, а
наявність чи відсутність будь-яких
зобов'язань сторін підтверджується
первинними документами - договором,
накладними, рахунками тощо. Отже, акт
звірки розрахунків як зведений
обліковий документ не належить до
первинних документів бухгалтерської
звітності та не може бути єдиним
доказом у підтвердження наявності чи
відсутності будь-яких зобов'язань, в
тому числі, розміру заборгованості.

В забезпечення зобов'язань по договору
№ 18/13-0813 від 13.08.2013р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю
"ГРЕІН-ТРЕЙД", м. Запоріжжя (кредитор) та
ФОП ОСОБА_1, м. Запоріжжя (поручитель)
укладено договір поруки від 20.08.2013р.

Відповідно до п. 1.1 договору поручитель
зобов'язується відповідати за повне та
своєчасне виконання боржником
зобов'язань перед кредитором за
основним договором у межах
встановлених у п. 1.2 даного договору.

Згідно п. 1.2 договору поручитель
відповідає перед кредитором виключно в
частині невиконання боржником
основного договору, але не більш ніж 2
000 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 3.2 договір від 20.08.2013р.
набирає чинності з моменту його
підписання сторонами і діє до повного
виконання боржником забезпечених
зобов'язань та виконання зобов'язань
поручителем за цим договором.

Згідно ст. 553 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Статтею 556 ЦК України передбачено, що до
поручителя, який виконав зобов'язання,
забезпечене порукою, переходять усі
права кредитора у цьому зобов'язанні, в
тому числі й ті, що забезпечували його
виконання.

Отже, враховуючи обмеження
відповідальності поручителя за
договором поруки сумою в розмірі 2 000
грн. 00 коп. та відсутність положень у
договорі про додаткову
відповідальність поручителя,
відповідач-1 має перед позивачем
відповідати солідарно в межах ліміту
відповідальності поручителя в розмірі
2 000 грн. 00 коп.

Відповідач 2 стверджує, що позивач
отримав товар, поставлений по
накладним № 1 від 14 серпня 2013р., № 2 від 14
серпня 2013р., № 3 від 15 серпня 2013р., № 4 від
15 серпня 2013р., № 5 від 15 серпня 2013р., № 6
від 16 серпня 2013р., № 7 від 16 серпня 2013р.,
№ 8 від 16 серпня 2013р.

Але, відповідно до п. 4.2 договору
постачальник для приймання товару
покупцем зобов'язаний надати рахунки
(рахунки-фактури), видаткові накладні
та податкові накладні.

Згідно п. 4.3 договору № 18/13-08113 товар
постачається на умовах самовивозу.

Отже, якщо поставка відбувається на
умовах самовивозу, то покупець повинен
сам приїхати за товаром та забрати його
зі складу постачальника чи іншого
обумовленого місця. Постачальник
повинен тільки надати покупцеві
можливість забрати товар (наприклад,
відкрити склад та вказати на товар).
Покупець зобов'язаний надати шляховий
лист автомобіля, а постачальник
зробити відповідні відмітки на ньому.

Представник позивача, не одноразово в
судових засіданнях стверджував, що
ячмінь, за який ним було здійснено
передплату взагалі ним не отримано.
Оскільки умовами договору передбачено
отримання товару шляхом самовивозу,
керівництво очікувало повідомлення
від відповідача-2 на готовність
відгрузити проплачений товар, та
направити за ним вантажівки. Але,
оскільки такого повідомлення не
надходило, то і транспорт для
перевезення ячменю позивачем у справі
не надавався.

Таким чином, надані відповідачем-2
документи не є належними та
допустимими доказами на підтвердження
факту поставки позивачу товару на
умовах договору № 18/13-0813 від 13.08.2013 р.,
оскільки наявність чи відсутність
будь-яких зобов'язань сторін
підтверджується перш за все первинними
документами бухгалтерського обліку.
Позивачем не надано до господарського
суду первинних документів
бухгалтерського обліку, як того
вимагають умови договору та вимоги
чинного законодавства, на
підтвердження отримання позивачем
товару в сумі 410 750 грн. за вказаними
накладними.

Натомість відповідач-2 вважає, що лист
№ 58/2108-13 від 21.08.2013 р. підтверджує
виконання договірних зобов'язань за
договором № 18/13-0813 від 13.08.2013 р. та є
розпискою в розумінні ч. 1 ст. 545 ЦК
України, оскільки підписано керівником
та головним бухгалтером позивача,
скріплено печаткою, що повністю
відповідає вимогам щодо письмової
форми право чину та підтверджує що
Селянське (фермерське) господарство
"ВИД" відвантажило Товариству з
обмеженою відповідальністю
"ГРЕІН-ТРЕЙД" продукцію (ячмінь) на
загальну суму 409944,00грн, а Товариство з
обмеженою відповідальністю
«ГРЕІН-ТРЕЙД» оплатило 410 750,00 грн.,
також підтверджує, що різниця за
відвантажений та сплачений ячмінь
становить 806 грн. 00 коп., що також
підтверджується актом звірки № 1/13
взаємних розрахунків між позивачем та
відповідачем-2 станом на 20.12.2013 р.

Отже, відповідач-2 вважає, що даний лист
усуває усі недоречності щодо неповноти
оформлення первинних документів
бухгалтерського обліку, він являється
підсумковим цивільно-правовим
документом щодо виконання договору
купівлі-продажу № 18/13-0813 від 13.08.2013 р.

Згідно статті 545 ч.2 ЦК України
передбачено, якщо боржник видав
кредиторові борговий документ,
кредитор, приймаючи виконання
зобов'язання, повинен повернути його
боржникові. У разі неможливості
повернення боргового документа
кредитор повинен вказати про це у
розписці, яку він видає.

У зобов'язаннях, що виникають із
двосторонніх договорів, за якими
правами та обов'язками наділені обидві
сторони договору, кожна із них стосовно
вчинення певних дій виступає одночасно
і як боржник, і як кредитор. Так,
скажімо, за договором купівлі-продажу
одна сторона - «продавець» передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні - «покупцеві»,
який приймає або зобов'язується
прийняти це майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму. Обов'язок
продавця щодо передання майна
покупцеві буде його дебіторським
обов'язком як боржника, а обов'язок
покупця щодо прийняття майна -
кредиторським обов'язком у
зобов'язанні купівлі-продажу. І
навпаки, продавець буде виступати як
кредитор, а покупець - як боржник щодо
обов'язку по сплаті за майно, згідно
ст.613 ЦК України.

Ст. 218 ГК України встановлено, що
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання, якщо не доведе, що ним
вжито усіх залежних від нього заходів
для недопущення господарського
правопорушення.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Ці дані встановлюються зокрема:
письмовими і речовими доказами,
висновками судових експертів,
поясненнями представників сторін та
таке інше.

Згідно статті 36 ГПК України, письмовими
доказами є документи і матеріали, які
містять дані про обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору.

Письмові докази подаються в оригіналі
або належним чином засвідченій копії.

Оригінали документів подаються, коли
обставини справи відповідно до
законодавства мають бути засвідчені
тільки такими документами, а також в
інших випадках на вимогу
господарського суду.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Ніякі докази не мають для
господарського суду заздалегідь
встановленої сили.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, ст. 34 ГПК України, судом
приймаються тільки ті докази, які мають
значення для справи.

За таких обставин, позовні вимоги
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

На підставі статті 85 ГПК України -
15.05.2014року судом проголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України
судовий збір покладається на
відповідачів: 1, 2, оскільки спір до суду
доведений з їх вини.

Керуючись ст.ст. 22, 32,33,34, 44, 49, 75, 82, 84, 85
ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "ГРЕІН-ТРЕЙД",
м. Запоріжжя до відповідача 1 -
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Запоріжжя, до відповідача 2 -
Селянського фермерського господарства
"ВИД", Вінницька область, Піщанський
район, с. Кукули задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (69104 АДРЕСА_1, ідентифікаційний №
НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"ГРЕІН-ТРЕЙД" (69118 м.
Запоріжжя, вул. Новокузнецька, 12, ) 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп.
основного боргу, 4 107 (чотири тисячі сто
сім) грн. 50 коп. судового збору. Видати
наказ після набрання рішенням законної
сили.

Стягнути з Селянського фермерського
господарства "ВИД" (24713, Вінницька
область, Піщанський район, с. Кукули,
вул. Леніна, 56, ) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "ГРЕІН-ТРЕЙД" (69118 м.
Запоріжжя, вул. Новокузнецька, 12, ) 408 750 (чотириста вісім
тисяч сімсот п'ятдесят) грн. 00 коп.
основного боргу, 4107 (чотири тисячі сто
сім) грн. 50 коп. судового збору. Видати
наказ після набрання рішенням законної
сили.

Суддя
С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 20.05.2014р.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.