ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2014 р.
Справа № 922/1275/14

За позовом Приватного підприємства
«Будар-Агро»

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Спектр-Агро»

про визнання договору недійсним

Суддя Горбасенко
П.В.

За участю представників:

від позивача не з'явилися;

від відповідача Лисенко О.В. (дов. від
25.04.2014р.).

Обставини справи:

Приватне підприємство
«Будар-Агро» (далі - позивач) звернулося
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Спектр-Агро» (далі -
відповідач) про визнання недійсним
договору поставки на умовах товарного
кредиту № 13-ХА від 01.02.2013р., укладеного
між Приватним підприємством
«Будар-Агро» та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Спектр-Агро».

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що 01.02.2013р. між позивачем та
відповідачем було укладено договір
поставки на умовах товарного кредиту №
13-ХА, п. 2.2.-2.5. розділу 2 якого суперечать
п. 1 Постанови Кабінету Міністрів
України 1998 від 18.12.1998р., яким визначено,
що формування, встановлення і
застосування суб'єктами
підприємництва вільних цін на
території України здійснюється
виключно в національній грошовій
одиниці. Вважати про формуванні цін
обгрунтованим облік витрат у
доларовому еквіваленті тільки в
частині імпортної складової структури
ціни; розділ 7 договору суперечить
принципу рівності сторін в договорі,
оскільки відповідальність позивача за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань за порушення умов договору
набагато ширше та включає в себе окрім
відшкодування збитків два види
фінансових санкцій, а саме пеню за
кожний день прострочення та штраф за
неправомірне використання коштів, і
крім того, незаконного пролонгує
термін нарахування санкцій на строк
більше ніж 6 місяців з дати, коли
зобов'язання мало бути виконаним.
Враховуючи вищевикладене, позивач
вважає, що оспорюваний правочини
підлягає визнанню недійсним судом на
підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 09.04.2014р. порушено
провадження у справі № 922/1275/14, розгляд
справи призначено на 25.04.2014р.

25.04.2014р. до канцелярії господарського
суду Київської області від
представника відповідача надійшов
відзив на позовну заяву (вх. № 7755/14 від
25.04.2014р.), згідно якого останній визнав
позовні вимоги безпідставними,
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню судом, який
прийнято судом.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 25.04.2014р. розгляд справи
відладено на 23.05.2014р.

У судовому засіданні 23.05.2014р.
представник відповідача заперечив
проти задоволення позовних вимог.

Заяв чи клопотань про застосування
позовної давності до вимог позивача
відповідачем не заявлено.

Представник позивача у судове
засідання 23.05.2014р. не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, хоча
про час та місце розгляду даної справи
був повідомлений належним чином.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України „Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р.
передбачено, що у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка позивача в судове
засідання не перешкоджає розгляду
спору по суті, суд вважає за можливе
здійснити розгляд справи за наявними в
ній матеріалами відповідно за
відсутності представника позивача.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши наявні в ній докази,
оцінивши їх в сукупності та заслухавши
пояснення представника відповідача,
суд

ВСТАНОВИВ:

01.02.2013р. між Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Спектр-Агро» (Постачальник) та
Приватним підприємством «Будар-Агро»
(Покупець) укладено договір поставки на
умовах товарного кредиту № 13-ХА, за
умовами якого постачальник
зобов'язався передати у власність
покупця продукцію
виробничо-технічного призначення
(надалі - товар), а покупець - прийняти
товар і оплатити його вартість,
сплативши за нього визначену договором
грошову суму, а також сплатити відсотки
за користування товарним кредитом в
сумі, визначеній відповідно до умов
договору.

Згідно п.п. 2.1., 2.2., 2.3., 2.4., 2.5.
договору ціна договору становить
загальну вартість товару, що
передається за договором та сума
належних до сплати відсотків за
користування товарним кредитом. Ціна
товару встановлюється у гривнях і
відображається в додатках до договору.
Сторони погодили, що на дату оплати
авансової частини ціна товару підлягає
обов'язковому уточненню без
додаткового узгодження за формулою: Ц =
Цдог * (Коп/Кдог), де Цдог - ціна товару на
дату складання доповнення № 1 до
договору; Коп - комерційний курс гривні
до іноземної валюти на дату оплати;
Кдог - комерційний курс гривні до
іноземної валюти на дату складання
додатку № 1 до договору, якщо на дату
оплати Коп/Кдог більше або дорівнює 1,01.
На дату поставки ціна товару
(неоплачена частина) підлягає
обов'язковому уточненню без
додаткового узгодження за наступною
формулою: Ц = Цдог * (Кпост/Кдог), де Цдог -
ціна товару на дату складання
доповнення № 1 до договору; Кпост -
комерційний курс гривні до іноземної
валюти на дату оплати; Кдог -
комерційний курс гривні до іноземної
валюти на дату складання додатку № 1 до
договору, якщо на дату оплати
Кпост/Кдог більше або дорівнює 1,01. У
випадку, коли на дату платежу за
поставлений товар Коп/Кпост більше або
дорівнює одиниці, то ціна товару
підлягає уточненню без додаткового
узгодження. Постачальник виставляє
рахунок на сплату вирахуваної
гривневої різниці ціни договору, як
плату за користування товарним
кредитом, а покупець зобов'язується
сплатити даний рахунок не пізніше
трьох банківських днів з дня
виставлення рахунку. У цьому випадку
ціна договору, що вказується в рахунку
підлягає розрахунку за наступною
формулою: Цоп = Цпост * (Коп/Кпост), де
Цпост - ціна постачання розрахована
згідно п. 2.3.; Коп - комерційний курс
гривні до іноземної валюти на дату
оплати; Комерційним курсом гривні до
іноземної валюти слід вважати
міжбанківський валютний курс продажу
долара США до гривні, який щоденно
розміщується за адресою на
інтернет-сторінці (http://minfin.com.ua/currency/mb/).
Вартість (ціна) товару, визначена на
день підписання договору. У випадку
введення нових або зміни існуючих
ставок ввізного мита, ПДВ при імпорті
товару, введенні нових/додаткових
обов'язкових платежів/зборів, ціна
договору збільшується на відповідну
величину. В цьому разі покупець
зобов'язаний компенсувати
постачальнику суму збільшення.

Господарські зобов'язання сторін
договору, які виникли на його основі,
існують протягом одного року із дня
його підписання уповноваженим
представниками сторін та скріплення
печатками сторін, крім зобов'язань
покупця по оплаті вартості товару,
процентів за користування товарним
кредитом та відповідальності, які
припиняються лише їх належним
виконанням (крім випадку,
передбаченого п. 9.1. договору), а в
частині проведення розрахунків за
товар, по штрафним санкціям - до повного
їх виконання (п. 5.1. договору).

Відповідно до п.п. 7.1., 7.1.1., 7.1.2., 7.2., 7.2.1.,
7.3., 7.4., 7.5. договору у випадку порушення
умов договору, покупець має право
шляхом направлення письмового
повідомлення постачальнику, притягти
його до відповідальності за: затримку
передачі товару покупцеві.
Постачальник сплачує за кожен день
прострочення передачі товару
неустойку в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, яка діяла в
період прострочення, від вартості
(ціни) непереданого товару; поставку
неякісного товару. У випадку поставки
неякісного товару постачальником. Факт
якого підтверджено висновком
Торгово-промислової палати України,
покупець має право вимагати заміни
товару на якісний, або сплати штрафу,
який не може бути більше 1 відсотка від
вартості (ціни) неякісного товару. У
випадку порушення умов договору,
постачальник має право шляхом
направлення письмового повідомлення
покупцю, притягти його до
відповідальності за: за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань по
оплаті у встановлені договором терміни
вартості (ціни) товару та/або відсотків
за користування товарним кредитом. За
порушення даних умов договору
покупець: сплачує за кожен день
прострочення на користь постачальника
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, яка діяла в період
прострочення, від суми боргу, за кожен
день такого прострочення; відшкодовує
документально підтверджені збитки,
завдані постачальнику невиконанням
або неналежним виконанням грошових
зобов'язань по договору. Під поняттям
«збитків» сторони домовилися вважати
спричинені невиконанням зобов'язань
доходи, які постачальник одержав би у
разі належного виконання зобов'язання
покупцем; сплачує на користь
постачальника штраф за неправомірне
користування коштами в розмірі 28 %
річних з простроченої суми.
Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язань
припиняється в день виконання стороною
зобов'язання. Сума штрафних санкцій
підлягає оподаткуванню податком на
додану вартість. Податок на додану
вартість додається до нарахованої суми
штрафних санкцій та підлягає
обов'язковій оплаті покупцем. Моментом
притягнення до відповідальності,
передбаченої п. 7 договору, є дата
отримання повідомлення в письмовій
формі від іншої сторони про порушення
умов договору і притягнення
сторони-порушника до відповідальності.
Сторони домовились, що пункт 6 статті 232
Господарського кодексу України не буде
застосовуватись до договору.

Предметом позову є вимога про визнання
недійсним договору поставки на умовах
товарного кредиту № 13-ХА від 01.02.2013р.,
укладеного між Приватним
підприємством «Будар-Агро» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Спектр-Агро».

Частиною першою ст. 626 Цивільного
кодексу України передбачено, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: 1) визнання права; 2) визнання
правочину недійсним; 3) припинення дії,
яка порушує право; 4) відновлення
становища, яке існувало до порушення; 5)
примусове виконання обов'язку в натурі;
6) зміна правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами). Правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою.

Частиною першої статті 215 Цивільного
кодексу України передбачено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України
визначено загальні вимоги, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину, а саме: 1) зміст правочину не
може суперечити цьому кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства; 2)
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; 3) волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі; 4)
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; 5) правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
6) правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК
України).

Відповідно до приписів ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Згідно ст. 524 Цивільного кодексу
України зобов'язання має бути виражене
у грошовій одиниці України - гривні.
Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

Грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.
Використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом (ст. 533 ЦК
України).

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
№ 11 від 29.05.2013р. правочин може бути
визнаний недійсним з підстав,
передбачених законом.

Абзацом першим п. 7 Постанови Пленуму
Верховного Суду України „Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними" № 9 від
06.11.2009р. правочин може бути визнаний
недійсним лише з підстав, визначених
законом, та із застосуванням
наслідків недійсності, передбачених
законом.

Отже, з наведених норм випливає, що для
визнання недійсним у судовому порядку
правочину (господарського
зобов'язання) необхідно встановити, що
правочин не відповідає вимогам закону,
або ж його сторонами (стороною) при
укладенні було порушено господарську
компетенцію.

Суд встановив, що договір поставки на
умовах товарного кредиту № 13-ХА від
01.02.2013р. вчинений у письмовій формі;
сторонами досягнуто згоди щодо всіх
істотних умов договору, в тому числі
щодо ціни договору.

Посилання представника позивача на
порушення п. 1 Постанови Кабінету
Міністрів України «Про удосконалення
порядку формування цін» № 1998 від
18.12.1998р. щодо неможливості застосування
суб'єктами підприємства цін в
іноземній валюті, оцінюються судом
критично, оскільки відповідно до п. 2.1.
договору ціна товару встановлюється у
гривнях і відображається в додатках до
договору, а в п. 2.2.-2.4. договору
передбачений порядок коригування ціни
у випадку зміни курсу продажу долара
США до гривні, що відповідає вимогам
цивільного законодавства, в тому числі
ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю»,
згідно якої валюта України є єдиним
законним засобом платежу на території
України, який приймається без обмежень
для оплати будь-яких вимог та
зобов'язань, якщо інше не передбачено
цим Декретом, іншими актами валютного
законодавства України.

Зазначена Постанова Кабінету
Міністрів України «Про удосконалення
порядку формування цін» № 1998 від
18.12.1998р. не застосовується до спірних
правовідносин, оскільки відповідно до
п. 1 ч. 2 ст. 92 Конституції України статус
національної валюти, а також статус
іноземних валют на території України
встановлюється виключно законами.

Доводи представника відповідача на те,
що п. 7.2. договору неправомірно
передбачено нарахування двох видів
штрафних санкцій та незаконно
пролонговано термін нарахування
санкцій на строк більше ніж 6 місяців з
дати, коли зобов'язання мало бути
виконаним, у зв'язку з чим об'єм
відповідальності сторін за спірним
договором суттєво відрізняється, що
обмежує права позивача та свідчить про
нерівність сторін відхиляються судом,
оскільки п. 7.2. договору відповідає
вимогам діючого законодавства, в тому
числі ст. 231 Господарського кодексу
України, ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» та ст.
625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позовна вимога про
визнання недійсним договору поставки
на умовах товарного кредиту № 13-ХА від
01.02.2013р., укладеного між Приватним
підприємством «Будар-Агро» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Спектр-Агро» є
необґрунтованою, безпідставною та
такою, що не підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до статей 44, 49 ГПК України,
покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено: 27.05.2014р.

Суддя
П.В. Горбасенко