ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
У Х В А Л А

27 травня 2014 р.
Справа №
6/19/2011/5003

Господарський суд Вінницької області в
складі

головуючого судді Тісецького С.С.,

при секретарі судового засідання Кучер
Р.П.,

розглянувши в приміщенні суду заяву
ПАТ "Міжнародний інвестиційний банк"
про перегляд ухвали суду за
нововиявленими обставинами у справі

за позовом: закритого акціонерного
товариства "Консервний завод
"Кодимський" (, 66000, м.
Кодима, вул. Чкалова, 1, Кодимський
район, Одеська область)

до: товариства з обмеженою
відповідальністю " Виробниче
підприємство "Надія-В" (,
23234, с. Лука-Мелешківська, вул. Щорса, 3а,
Вінницький район, Вінницька область)

про стягнення 228 887,24 грн.

представники сторін:

від заявника : Ковальчук К.В. - за
довіреністю

від позивача : не з'явився

від відповідача : Кулик С.П. - за
довіреністю

В С Т А Н О В И В :

21.04.2011 року господарським судом
Вінницької області прийнято рішення
про задоволення позову в сумі 228 887,14
грн. по справі № 6/19/2011/5003, згідно якого
вирішено стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю " Виробниче
підприємство "Надія-В" на користь
закритого акціонерного товариства
"Консервний завод "Кодимський" 202 584,00
грн. - основного боргу, 10 835,51 грн. - пені,
10 129,20 грн. - штрафу, 2097,19 грн. - 3 % річних, 3
241,34 грн. - збитків від інфляції, 2 288,87
грн. - державного мита та 236,00 грн. витрат
на інформаційно - технічне
забезпечення судового процесу.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 14.06.2011 року
вказане вище рішення було залишено без
змін.

Після набрання вказаним рішенням
законної сили на його виконання було
видано наказ від 29.08.2011 року.

Також постановою Вищий господарський
суд України від 14.11.2011 року касаційну
скаргу товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробниче
підприємство "Надія-В" залишено без
задоволення, а постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
14.06.2011 року у справі № 6/19/2011/5003 - без
змін.

В подальшому, ухвалою господарським
судом Вінницької області від 26.01.2012
року задоволено частково заяву від
30.11.2011 року ТОВ "Виробниче підприємство
"Надія-В" про визнання наказу
господарського суду Вінницької
області від 29.08.2011 року таким, що не
підлягає виконанню та визнано таким, що
не підлягає виконанню наказ
господарського суду Вінницької
області від 29.08.2011 р. у справі № 6/19/2011/5003
в частині стягнення з ТОВ "Виробниче
підприємство "Надія-В" на користь ЗАТ
"Консервний завод "Кодимський" суми 230 952
грн. 47 коп..

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 26.03.2012 року
ухвалу господарського суду Вінницької
області від 26.01.2012 року скасовано в
частині визнання наказу таким, що не
підлягає до виконання в сумі 228 887
грн. 24 коп. та визнано наказ
господарського суду Вінницької
області від 29.08.2011 р. таким, що не
підлягає до виконання в частині
стягнення 2 065 грн. 23 коп..

Разом з тим, постановою Вищого
господарського суду України від 09.07.2012
року, постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
26.03.2012 року у справі № 6/19/2011/5003
скасовано, а ухвалу господарського
суду Вінницької області від 26.01.2012 року
у справі № 6/19/2011/5003 залишено в силі.

28.04.2014 року до господарського суду
Вінницької області від публічного
акціонерного товариства "Міжнародний
інвестиційний банк" надійшла заява №
1077/ІІ від 22.04.2014 року про перегляд
ухвали суду від 26.01.2012 року у справі №
6/19/2011/5003 за нововиявленими обставинами,
яка обґрунтована наступним.

Публічне акціонерне товариство
"Міжнародний Інвестиційний Банк" (ПАТ
"МІБ") є новим кредитором у зобов'язанні
та правонаступником закритого
акціонерного товариства "Консервний
завод "Кодимський", як
позивача/стягувача по справі №
6/19/2011/5003, на підставі рішення Постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків від 22
серпня 2011 року по справі № 787/11, в силу
звернення стягнення на предмет застави
- майнові права, а саме права грошової
вимоги, що випливають з договору
поставки № 13/07/10, укладеного 13 липня 2010
року між закритим акціонерним
товариством "Консервний завод
"Кодимський" (ЗАТ "КЗ "Кодимський") та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Виробниче
підприємство "Надія-В" (ТОВ "ВП "Надія-В").

При прийнятті ухвали господарського
суду Вінницької області від 26.01.2012 року
по справі № 6/19/2011/5003 (тут і надалі -
"ухвала"), суд першої інстанції, зокрема,
виходив з того, що 25 лютого 2011 р. між
суб'єктом підприємницької діяльності
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4
(ФОП ОСОБА_4) і ТОВ "ВП "Надія-В" було
укладено договір про відступлення
права вимоги боргу (далі - "договір
цесії"), згідно з яким відбулась
передача (уступка) права грошової
вимоги на суму 229 346,88 грн., яку, в
подальшому, боржником - ТОВ "ВП "Надія-В"
було заявлено до зарахування, проти
пред'явленої йому грошової вимоги ЗАТ
"КЗ "Кодимський", в розмірі 228 887,24 грн.
(без врахування нарахованих та
присуджених до сплати господарських
санкцій, а також покладеного на
відповідача обов'язку відшкодувати
судові витрати позивача), у зв'язку з
чим, і було визнано наказ № 6/19/2011/5003,
виданий 29.08.2011 господарським судом
Вінницької області (на загальну суму 231
412,11 грн.) таким, що не підлягає
виконанню в цій частині.

Рішенням господарського суду Одеської
області від 20 січня 2014 р. по справі №
916/174/13-г, позов ПАТ "МІБ" задоволено
повністю та визнано правочин про
зарахування зустрічних вимог,
укладений між ЗАТ "КЗ "Кодимський" та
ТОВ "ВП "Надія-В", вчинений шляхом
подання заяви від 20 квітня 2011 року,
недійсним.

Вказане рішення господарського суду
Одеської області було залишено в силі
(без змін) постановою Одеського
апеляційного господарського суду від
03.04.2014 року.

Оскільки нововиявлені обставини,
пов'язані з істотними для
господарської справи № 6/19/2011/5003
фактичними обставинами, що не були і не
могли бути відомі особі, яка
звертається із даною заявою, на час
розгляду господарської справи №
6/19/2011/5003, встановлено у іншій
господарській справі - № 916/174/13-г, а саме
рішенням, яке набрало законної сили 3
квітня 2014 року, днем встановлення
відповідних нововиявлених обставин
слід вважати саме день набрання
рішенням законної сили - 3 квітня 2014
року.

Рішення, яким було визнано недійсним
односторонній правочин про
зарахування вимог між ЗАТ "КЗ
"Кодимський" та ТОВ "ВП "Надія-В",
вчинений шляхом подання останнім
відповідної заяви від 20.04.2011 року,
містить нові матеріально-правові
фактичні обставини, що мають істотне
значення для правильного вирішення
спору про визнання наказу таким, що не
підлягає виконанню у справі № 6/19/2011/5003,
які, в силу встановленої ст. 204 ЦК
презумпції правомірності правочину, не
були відомі (не існували) на час
розгляду даного питання судом.

Ці фактичні обставини (правові
наслідки недійсності правочину)
існували, але не були і не могли бути
відомі ПАТ "МІБ" на час розгляду
господарським судом Вінницької
області справи № 6/19/2011/5003.

Встановлені у рішенні нововиявлені
обставини (правові наслідки
недійсності правочину) за своєю
юридичною суттю є фактичними даними, що
в установленому порядку спростовують
факти, які було покладено в основу
судового рішення (ухвали), що
переглядається, вони не ґрунтуються на
переоцінці тих доказів, які вже
оцінювалися господарським судом у
процесі розгляду справи № 6/19/2011/5003, і,
за своєю правовою природою, не є новими
доказами, а є новими фактичними
обставинами (новим фактом, що має
значення для вирішення справи).

Отже, ухвала господарського суду
Вінницької області від 26.01.2012 року по
справі № 6/19/2011/5003, яка набрала законної
сили, підлягає перегляду за
нововиявленими обставинами, у зв'язку з
наявністю підстав, передбачених п. 1 ч. 2
ст. 112 ГПК.

З огляду на викладене, заявник просить
суд : замінити сторону по справі, а саме
попереднього кредитора у грошовому
зобов'язанні (позивача/стягувача) ЗАТ
"КЗ "Кодимський" на нового - ПАТ "МІБ";
скасувати ухвалу господарського суду
Вінницької області від 26.01.2012 року по
справі № 6/19/2011/5003 та ухвалити нове
судове рішення, яким у задоволенні
заяви ТОВ "ВП "Надія- В" від 30.11.2011 року
б/н (про визнання наказу господарського
суду Вінницької області від 29 серпня 2011
року по справі № 6/19/2011/5003 таким, що не
підлягає виконанню) відмовити
повністю; видати новий судовий наказ по
справі № 6/19/2011/5003 (на ім'я ПАТ "МІБ").

Ухвалою суду від 30.04.2014 року вказану
вище заяву призначено до розгляду в
судовому засіданні на 14.05.2014 року.

В зв'язку з неявкою представника
позивача, неподанням витребуваних
доказів та необхідністю витребування
нових доказів, ухвалою суду від 14.05.2014
року відкладено розгляд справи на
27.05.2014 року.

14.05.2014 року від представника
відповідача до суду надійшов відзив на
заяву про перегляд ухвали суду від
26.01.2012 року за нововиявленими
обставинами такого змісту.

У заявах щодо залучення в якості
правонаступника позивача - ЗАТ
"Консервний завод "Кодимський" як ПАТ
"Міжнародний інвестиційний банк" так і
ЗАТ "Консервний завод "Кодимський"
посилаються на рішення постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації українських банків від 22.08.2011
року у справі № 787/11, незасвідчені
ксерокопії якого заявниками надано в
якості доказу.

Проте, надана заявником копія даного
рішення Третейського суду не
відповідають вимогам ст. 36 ГПК України
оскільки не є належно засвідченими.

Крім того, згідно витягу з ЄДРПОУ, 03.02.2014
року було проведено припинення
юридичної особи ЗАТ "Консервний завод
"Кодимський" та дані про юридичних
осіб-правонаступників позивача
взагалі відсутні.

Таким чином, ТОВ "ВП "Надія-В" переконано
в тому, що ПАТ "Міжнародний
інвестиційний банк" не є процесуальним
правонаступником ЗАТ "КЗ "Кодимський" в
розумінні ст. 25 Господарського
процесуального кодексу України.

Крім того, оскільки ухвала
господарського суду про визнання
наказу таким, що не підлягає виконанню
не перешкоджає подальшому провадженню,
а є остаточним процесуальним
документом при вирішенні справи про
визнання наказу таким, що не підлягає
виконанню, тому не підлягає перегляду
за нововиявленими обставинами.

З даного приводу представник
відповідача звертався до Вищого
господарського суду України з запитом
про отримання інформації, відповідно
до відповіді від 29.11.2013 року за №
01-29/22/1716/13 Вищий господарський суд
України зазначив: "Що ж до правових
позицій Вищого господарського суду
України з приводу застосування норм
розділу 13 Господарсько-процесуального
кодексу України, в тому числі статті 117
названого кодексу, то їх викладено у
зазначеній вами постанові Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 року за № 17".

Вказані позивачем у заяві обставини не
можуть вважатися нововиявленими у
розумінні ст. 112 ГПК України, оскільки
рішення господарського суду Одеської
області від 31.10.2012 року у справі №
5017/2639/2012, яким було встановлено факт
наявності заборгованості ТОВ "Меандр+"
перед ТОВ "Инжиниринг-Жилстрой", було
прийнято після набрання законної сили
постановою Вищого господарського суду
України і не являється фактичними
даними, що в установленому порядку
спростовують факти, які було покладено
в основу вказаної постанови Вищого
господарського суду України.

З огляду на викладене, відповідач
дійшов висновку, що підстави для
перегляду ухвали суду першої інстанції
за нововиявленими обставинами
відсутні, оскільки обставини, на які
посилається заявник у розумінні статті
112 Господарського процесуального
кодексу України не є фактичними даними,
що в установленому порядку
спростовують факти, на яких
ґрунтується ухвала господарського
суду Вінницької області, а натомість, є
новими обставинами, про зазначає сам
заявник.

За таких обставин, відсутні правові
підстави для задоволення заяви про
перегляд про перегляд ухвали суду за
нововиявленими обставинами.

На визначену дату 27.05.2014 року в судове
засідання з'явилися представники
заявника та відповідача.

Позивач правом участі свого
представника в судовому засіданні не
скористався витребуваних пояснень по
суті заяви не надав. Направлення ухвали
суду від 14.05.2014 року на юридичну адресу
позивача згідно витягу з ЄДРПОУ : 66000, м.
Кодима, вул. Чкалова, 1, Кодимський
район, Одеська область,
підтверджується реєстром поштових
відправлень № 546 від 15.05.2014 року. Також
згідно відстеження пересилання
поштових відправлень за № 080,
ухвала вручена адресату 22.05.2014 року
об'єктом поштового зв'язку.

Згідно ч. 4 ст. 114 ГПК України, неявка
заявника та інших осіб, які беруть
участь у справі, не є перешкодою для
розгляду заяви.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що вжив всі залежні від нього заходи
для повідомлення позивача належним
чином про час і місце розгляду заяви і
забезпечення явки останнього в судове
засідання для реалізації ним права на
судовий захист своїх прав та інтересів.

Перед початком розгляду заяви, судом
встановлено, що від представника
відповідача надійшло клопотання про
зупинення провадження у справі №
6/19/2011/5003 до вирішення справи № 916/174/13-г
про визнання правочину недійним.

Представник заявника щодо даного
клопотання заперечила.

Суд заслухавши представників заявника
та відповідача, суд дійшов слідуючого
висновку.

Згідно ч. 1 ст. 79 ГПК України,
господарський суд зупиняє провадження
у справі в разі неможливості розгляду
даної справи до вирішення пов'язаної з
нею іншої справи, що розглядається
іншим судом, а також у разі звернення
господарського суду із судовим
дорученням про надання правової
допомоги до іноземного суду або іншого
компетентного органу іноземної
держави.

В обґрунтування поданого клопотання,
представником відповідача надано
копію касаційної скарги на рішення
господарського суду Одеської області
від 20.01.2014 року та постанову Одеського
апеляційного господарського суду від
03.04.2014 року по справі № 916/174/13-г.

Разом з тим, доказів в підтвердження
прийняття вказаної касаційної скарги
до розгляду Вищим господарським судом
України, відповідачем не надано, в
зв'язку з чим наявні підстави для
відмови в задоволенні даного
клопотання.

В ході розгляду заяви по суті,
представник заявника, підтримала
вимоги поданої заяви в повному обсязі з
підстав та за обставин, вказаних в ній.
Представник відповідача, щодо заяви
про перегляд про перегляд ухвали суду
за нововиявленими обставинами
заперечив.

Заслухавши пояснення представників
заявника та відповідача, дослідивши
матеріали справи, надавши юридичну
оцінку поданих до справи доказів, суд
дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 112 ГПК України,
господарський суд може переглянути
прийняте ним судове рішення, яке
набрало законної сили, за
нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судових
рішень господарського суду за
нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не
були і не могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи;

2) встановлені вироком суду, що набрав
законної сили, завідомо неправильний
висновок експерта, завідомо
неправильний переклад, фальшивість
документів або речових доказів, що
потягли за собою ухвалення незаконного
або необґрунтованого рішення;

3) встановлення вироком суду, що набрав
законної сили, вини судді у вчиненні
злочину, внаслідок якого було ухвалено
незаконне або необґрунтоване рішення;

4) скасування судового рішення, яке
стало підставою для ухвалення рішення
чи постановлення ухвали, що підлягають
перегляду;

5) встановлена Конституційним Судом
України неконституційність закону,
іншого правового акта чи їх окремого
положення, застосованого судом при
вирішенні справи, якщо рішення суду ще
не виконане.

Згідно ч.1 ст. 113 ГПК України, судове
рішення господарського суду може бути
переглянуто за нововиявленими
обставинами за заявою сторони,
прокурора, третіх осіб, поданою
протягом одного місяця з дня
встановлення обставин, що стали
підставою для перегляду судового
рішення. При цьому заява про перегляд
судового рішення господарського суду з
підстави, передбаченої пунктом 1
частини другої статті 112 цього Кодексу,
може бути подана не пізніше трьох років
з дня набрання судовим рішенням
господарського суду законної сили.

У відповідності до ч. 1 ст. 114 ГПК
України, рішення і ухвали, що набрали
законної сили і прийняті судом першої
інстанції, переглядаються
господарським судом, який прийняв ці
судові рішення.

В силу ч. 2 ст. 4-3 ГПК України, сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

Згідно ч.1 ст. 32 ГПК України, доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

За змістом статті 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. ст. 34, 43 ГПК України,
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

Як зазначено в п. 2 постанови пленуму
Вищого господарського суду України № 17
від 26.12.2011 року "Про деякі питання
практики перегляду рішень, ухвал,
постанов за нововиявленими
обставинами", до нововиявлених
обставин відносяться
матеріально-правові факти, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші факти, які мають
значення для правильного вирішення
спору або розгляду справи про
банкрутство. Необхідними ознаками
існування нововиявлених обставин є
одночасна наявність таких трьох умов:
по-перше, їх існування на час розгляду
справи, по-друге, те, що ці обставини не
могли бути відомі заявникові на час
розгляду справи, по-третє, істотність
даних обставин для розгляду справи
(тобто коли врахування їх судом мало б
наслідком прийняття іншого судового
рішення, ніж те, яке було прийняте).

Нововиявлені обставини за своєю
юридичною суттю є фактичними даними, що
в установленому порядку спростовують
факти, які було покладено в основу
судового рішення. Ці обставини мають
бути належним чином засвідчені, тобто
підтверджені належними і допустимими
доказами.

Не може вважатися нововиявленою
обставина, яка ґрунтується на
переоцінці тих доказів, які вже
оцінювалися господарським судом у
процесі розгляду справи.

Необхідно чітко розрізняти поняття
нововиявленої обставини (як факту) і
нового доказу (як підтвердження факту);
так, не можуть вважатися такими
обставинами подані учасником судового
процесу листи, накладні, розрахунки,
акти тощо, які за своєю правовою
природою є саме новими доказами.

Відповідно до п. 8.4 вказаної вище
постанови, за змістом приписів розділу
XIII ГПК ухвала господарського суду може
бути переглянута за нововиявленими
обставинами за одночасної наявності
двох умов: вона, по-перше, підлягає
оскарженню в апеляційному та в
касаційному порядку і, по-друге,
перешкоджає подальшому розглядові
справи господарським судом.

Як вбачається із матеріалів справи та
змісту ухвали господарського суду
Вінницької області від 26.01.2012 року у
справі № 6/19/2011/5003, 22.07.2008 року між
приватним сільськогосподарським
підприємством "Розвиток і К"
(постачальник) та ЗАТ "Консервний завод
"Кодимський" (покупець) укладено
договір поставки № 22/7-08, предметом
якого зобов'язання постачальника
поставити покупцю яблука, та
зобов'язання покупця їх оплати на
умовах визначених договором. (а.с.89 т. 3).

05.02.2009 року між ПСП "Розвиток і К"
(первісний кредитор) та суб'єктом
підприємницької діяльності - фізична
особа ОСОБА_4 (новий кредитор) укладено
договір № 5/02-09 про відступлення права
вимоги, предметом якого є передача
первісним кредитором новому кредитору
належного йому права вимоги за
договором № 22/07/08 від 22.07.2008 року.

25.02.2011 року суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особа ОСОБА_4
(цедент) та товариство з обмеженою
відповідальністю "Виробниче
підприємство "Надія-В" (цесіонарій)
уклали договір про відступлення права
вимоги боргу згідно якого "цедент"
передає, а "цесіонарій" приймає на себе,
у відповідності до ст.ст. 512-514, 516-519
Цивільного кодексу України , право
витребування боргу у "боржника" - ЗАТ
"Консервний завод "Кодимський" і
"цесіонарій" стає кредитором за
договором поставки № 22/7-08 від 22 липня
2008 р. та договором про відступлення
права вимоги № 5/02-09 від 05.02.2009 року.

18.03.2011 року суб'єкт підприємницької
діяльності - фізична особа ОСОБА_4
направив рекомендованим листом ЗАТ
"Консервний завод "Кодимський"
повідомлення № 18/03-1 про відступлення
права вимоги боргу в сумі 229 346 грн. 88
коп. на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "ВП "Надія-В" за
договором від 25.02.2011 року (а.с. 114-115 т.2).

20.04.2011 року товариство з обмеженою
відповідальністю "ВП "Надія-В"
направило ЗАТ "Консервний завод
"Кодимський" рекомендованим листом
заяву про зарахування зустрічних
однорідних вимог між ЗАТ "Консервний
завод "Кодимський" та ТОВ "ВП "Надія-В"
на суму 228 887 грн. 24 коп. за договором
поставки № 13/07/10 від 13.07.2010 року та
договором поставки № 22/07-08 від 22.07.2008
року та договором про відступлення
права вимоги боргу від 25.02.2011 року.

Заява відповідача від 20.04.2011 р. про
зарахування зустрічних вимог на суму
228887 грн. 24 коп. не заперечувалась
позивачем та не оспорювалась ним у
судовому порядку.

Також у ході розгляду заяви ТОВ "ВП
"Надія-В" від 30.11.2011 року про визнання
наказу суду від 29.08.2011 року таким, що не
підлягає виконанню, суд в ухвалі від
26.01.2012 року зазначив, що вимоги за
договором № 13/07/10 від 13.07.2010 року, на
підставі яких прийняте рішення у
справі № 6/19/2011/5003 та договором про
відступлення права вимоги боргу від
25.02.2011 року є зустрічними, оскільки
випливають із двох різних зобов'язань,
де ЗАТ "Консервний завод "Кодимський" є
кредитором зобов'язання за договором
№ 13/07/10 від 13.07.2010 року та боржником
зобов'язання за договором від 25.02.2011
року, а товариство з обмеженою
відповідальністю "Виробниче
підприємство Надія-В" є кредитором
зобов'язання за договором від 25.02.2011
року та боржником зобов'язання за
договором № 13/07/10 від 13.07.2010 року.

Вимоги за вказаними зобов'язаннями є
однорідними, оскільки можна зарахувати
грошовий борг проти грошового, а також
за обома вимогами настав строк
виконання.

Враховуючи наведене, суд, розглядаючи
заяву відповідача, дійшов висновку, що
станом на час видачі наказу від 29.08.2011 у
справі № 6/19/2011/5003 зобов'язання
відповідача щодо сплати на користь
позивача суми 228 887 грн. 24 коп. припинено
шляхом зарахування однорідних
зустрічних вимог, здійснених на
підставі заяви від 20.04.2011 року, а тому в
частині стягнення 228 887 грн. 24 коп. за
наказом господарського суду від 29.08.2011
року у справі № 6/19/2011/5003 обов'язок
боржника відсутній.

Крім цього судом враховано, що загальна
сума оспорюваного наказу становить
231412 грн. 01 коп., отже різниця між сумою
зарахування 228 887 грн. 24 коп. та сумою
наказу становить 2 524 грн. 77 коп..

Відповідач платіжним дорученням № 25
від 05.01.2012 року сплатив на користь
позивача суму 2 065 грн. 23 коп., в рахунок
різниці між сумою заборгованості за
наказом суду та сумою по заяві про
зарахування вимог.

Таким чином в частині стягнення 2 065
грн. 23 коп. за наказом господарського
суду від 29.08.2011 року у справі № 6/19/2011/5003
обов'язок боржника відсутній у зв'язку
з його припиненням добровільним
виконанням боржником.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що заява боржника про визнання наказу
господарського суду від 29.08.2011 року у
справі № 6/19/2011/5003 таким, що не підлягає
виконанню підлягає частковому
задоволенню в частині стягнення 230 952
грн. 47 коп. на підставі ч. 4 ст. 117 ГПК
України.

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи, господарським судом Одеської
області рішенням від 20.01.2014 року у
справі № 916/174/13-г задоволено повністю
позов публічного акціонерного
товариства "Міжнародний Інвестиційний
Банк" до ЗАТ "Консервний завод
"Кодимський" та до ТОВ "Виробниче
підприємство Надія-В" про визнання
правочину недійсним.

Зокрема, суд вирішив визнати правочин
про зарахування зустрічних вимог
укладений між закритим акціонерним
"Консервний завод "Кодимський" та
товариством з обмеженою
відповідальністю "Виробниче
підприємство "Надія-В", вчинений шляхом
подання заяви від 20 квітня 2011 року
недійсним.

В ході розгляду справи № 916/174/13-г судом
встановлено наступне.

25 листопада 2010 року, між публічним
акціонерним товариством "Міжнародний
Інвестиційний Банк" та закритим
акціонерним товариством "Консервний
завод "Кодимський" було укладено
договір застави майнових прав,
відповідно п.1.1. якого, предметом даного
договору є передача заставодавцем
заставодержателю в заставу майнових
прав (прав вимоги) на отримання
платежів як таких, що існують на момент
укладення цього договору
(підтверджуються видатковим
накладними, перелік яких наведено в
Додатку №1 до цього Договору), так і тих,
що можуть виникнути в майбутньому, які
належать та/або належатимуть до
виплати заставодавцю відповідно до
договору поставки № 13/07/10 від 13.07.2010
року.

Як випливає із поданої ТОВ "ВП "Надія-В"
до господарського суду Одеської
області письмової заяви про визнання
кредиторських вимог до ЗАТ "КЗ
"Кодимський" по справі № 5017/997/2012 від
25.06.2012 року, вимоги ТОВ "ВП "Надія-В" до
ЗАТ "КЗ "Кодимський" не є безспірними.

З наведеного вбачається, що пред'явлені
до зарахування вимоги відповідача №2
(ТОВ "ВП "Надія-В") до відповідача №1 (ЗАТ
"КЗ "Кодимський") є необґрунтованими та
безпідставними, оскільки значною мірою
ґрунтуються не на передбачених
договором поставки № 22/07-08 від 22.07.2008
року первинних документах, а саме актах
прийому-передачі товару, з оформленням
яких пов'язується передача товару у
власність від постачальника до покупця
та, як наслідок, виникнення в
останнього обов'язку щодо оплати
переданого у власність товару.

Проте в даному випадку вимоги
відповідача № 2 (ТОВ "ВП "Надія-В") до
Відповідача № 1 (ЗАТ "КЗ "Кодимський")
ґрунтуються "акті звірки взаємних
розрахунків", який, з точки зору чинного
законодавства України та судової
практики, не може бути використаний у
якості доказу виникнення чи існування
зобов'язання та/або визнання боргу.

Належних та допустимих доказів на
підтвердження виникнення (існування)
заявленої до зарахування вимоги
відповідачами не було надано.

Відсутність (ненадання відповідачем)
доказів на підтвердження існування
(виникнення) так званої "основної
заборгованості", а також доведеного
належними і допустимими доказами факту
невиконання та/або неналежного
виконання (прострочення) зобов'язання
боржником по договору № 22/07-08, виключає
можливість здійснення зарахування
таких вимог.

Під час розгляд справи судом
встановлено наявність передбачених
законом обставин, за наявності яких не
допускається та (або) унеможливлюється
проведення зарахування зустрічних
вимог.

Право застави є абсолютним і
захищається законом по відношенню до
невизначеного кола осіб, а тому
оспорюваним правочином порушено
пріоритетне право ПАТ "МІБ", як
заставодержателя, встановлене ст. 572 ЦК
та Законом України "Про заставу", що
суперечить вимогам п. 5 ч. 1 ст. 602 ЦК, і є
підставою для визнання оспорюваного
правочину недійсним в порядку ст.ст. 13,
15, 16, 215 ЦК.

Обставини, які б свідчили про те, що
зобов'язання за договорами поставки, а
саме за договором № 13/07/10 та договором
№ 22/07-08 є пов'язаними та (або)
зустрічними відсутні.

Розмір і момент виникнення зобов'язань
за договорами поставки: від 13.07.2010 року
№ 13/07/10 та від 22.07.2008 року № 22/07-08 та
особи кредитора та боржника за
вказаними зобов'язаннями зі сторонами
оспорюваного правочину жодним чином не
пов'язані, а тому не можуть бути
зараховані як такі. Дана обставина
існувала на момент вчинення правочину.

Як встановлено вище, строк виконання
зобов'язань (зрілість вимог) за
вказаним правочином не настав,
оскільки зобов'язання по оплаті товару,
як таке, не виникло.

Зі змісту договору поставки № 22/07-08 від
22.07.2008 випливає, що зобов'язання по
оплаті товару в покупця за договором №
22/07-08 виникає лише і тільки з моменту
його передачі постачальником у
власність покупця, тобто по факту
оформлення (підписання) уповноваженими
представниками сторін Акту
прийому-передачі товару, чого, як
видається, зроблено не було.

Таким чином, суд дійшов висновку про
відсутність необхідних передумов для
здійснення зарахування зустрічних
вимог між сторонами оспорюваного
правочину.

Також суд зазначив, що наявне у
матеріалах справи рішення постійно
діючого третейського суду при
Асоціації українських банків від 22.08.2011
року по третейській справі № 787/11, за
яким право грошової вимоги, що випливає
з договору поставки № 13/07/10 від 13.07.2010
року, у розмірі 228 887,24 грн., було
переведене на ПАТ "МІБ", в порядку
звернення стягнення на предмет
застави, вказує на те, що з 22.08.2011 року,
відповідно до ст. 512 ЦК позивач набув
прав нового кредитора у зобов'язаннях,
що випливають з договору поставки №
13/07/10 від 13.07.2010 року.

Вказане рішення Третейського суду є
законним та правомірним, оскільки на
момент третейського розгляду позов ЗАТ
"КЗ "Кодимський" до ТОВ "ВП "Надія-В" про
стягнення заборгованості у розмірі 228
887,24 грн. було задоволено, згідно з
рішенням господарського суду
Вінницької області від 21.04.2011 року,
залишеним в силі (без змін) рішеннями
апеляційної та касаційної інстанцій і
на це рішення було видано відповідний
судовий наказ.

Крім того, судовими рішеннями у справі
№ 5017/997/2012 (про банкрутство ЗАТ "КЗ
"Колимський"), а саме ухвалою
господарського суду Одеської області
від 06.08.2013 року і постановою Одеського
апеляційного господарського суду від
10.09.2013 року, які залишено в силі (без
змін) постановою Вищого господарського
суду України від 21.11.2013 року,
встановлено, що ніякі грошові вимоги,
що б підтверджувались належними і
допустимими письмовими доказами, у ПСП
"Розвиток і К", як постачальника, ані за
договором поставки № 22/07-08 від 22.07.2008
року, ані за договором поставки № 2/07
від 02.07.2007, до боржника - ЗАТ "КЗ
"Кодимський", як покупця за вказаними
договорами поставки, не існують (не
виникли), а сама поставка за вказаними
договорами визнана такою, що не могла
відбутися (має ознаки фіктивності),
оскільки ПСП "Розвиток і К"
господарської діяльності в період
укладення вказаних договорів не
здійснювало і ніякої звітності не
подавало, що і потягло визнання його
банкрутом, відповідно, ніяких законних
підстав для відступлення /
перевідступлення зі сторони ПСП
"Розвиток і К" третім особам грошових
вимог, які не виникли не існувало та не
існує, в тому числі в порядку
припиненням відповідних зобов'язань у
зв'язку із припиненням однієї із його
сторін, а саме ПСП "Розвиток і К".

Вказане вище рішення господарського
суду Одеської області у справі №
916/174/13-г було залишено без змін
постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 03.04.2014 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України,
обставини, встановлені рішенням суду у
господарській, цивільній або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, крім встановлених
рішенням третейського суду, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Відповідач мотивував подану суду заяву
б/н від 30.11.2011 року про визнання наказу
суду від 29.08.2011 року у справі № 6/19/2011/5003
таким, що не підлягає виконанню, тим, що
відсутні підстави для стягнення
грошових коштів за вказаним наказом,
оскільки відповідне зобов'язання
боржника припинено шляхом зарахування
однорідних зустрічних вимог,
здійснених на підставі заяви від 20.04.2011
року, що підтверджено рішенням суду в
даній справі.

Разом з тим, господарським судом
Одеської області встановлено
відсутність підстав для вчинення
правочину шляхом проведення
зарахування зустрічних вимог на суму
228887,24 грн., який укладений між ЗАТ
"Консервний завод "Кодимський" та ТОВ
"Виробниче підприємство "Надія-В",
вчинений шляхом подання заяви від 20
квітня 2011 року, в зв'язку з чим його
визнано недійсним.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України,
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Частиною 1 ст. 236 ЦК України, визначено,
що нікчемний правочин або правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення.

Зазначена вище норма означає, що
нікчемний правочин є недійсним з
моменту його вчинення в силу закону, а
рішення суду про визнання оспорюваного
правочину недійсним має зворотну силу
в часі.

Враховуючи викладене та наведені
приписи законодавства, правочин про
зарахування зустрічних вимог вчинений
сторонами шляхом подання заяви від 20
квітня 2011 року являється недійсним з
моменту його вчинення, за яким не
виникають права та обов'язки, настання
яких сторони передбачали з моменту
укладення правочину.

З огляду на вказане, суд приходить до
висновку, що встановлені судом
обставини при прийнятті рішення у
справі № 916/174/13-г щодо недійсності
правочину не були відомі заявнику на
час розгляду справи № 6/19/2011/5003, а тому
наявні підстави для скасування ухвали
господарського суду Вінницької
області від 26.01.2012 року в даній справі
та відмови в задоволенні заяви
відповідача б/н від 30.11.2011 року.

В силу п. 3 ч. 5 ст. 114 ГПК України, за
результатами перегляду судового
рішення приймаються : ухвала - у разі
зміни чи скасування ухвали або
залишення рішення, ухвали, постанови
без змін.

Також суд звертає увагу, на вимоги
вказані у заяві ПАТ "Міжнародний
інвестиційний банк" щодо заміни
сторони у справі - ЗАТ "КЗ "Кодимський"
на - ПАТ "МІБ" та видачі нового судового
наказу по справі № 6/19/2011/5003 на ім'я
заявника.

Згідно ст. 25 ГПК України, у разі смерті
або оголошення фізичної особи
померлою, припинення діяльності
суб'єкта господарювання шляхом
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, перетворення), заміни кредитора
чи боржника в зобов'язанні, а також в
інших випадках заміни особи у
відносинах, щодо яких виник спір,
господарський суд залучає до участі у
справі правонаступника відповідної
сторони або третьої особи на будь-якій
стадії судового процесу. Усі дії,
вчинені в судовому процесі до вступу у
справу правонаступника, обов'язкові
для нього так само, як вони були
обов'язкові для особи, яку
правонаступник замінив. Про заміну або
про відмову заміни сторони чи третьої
особи її правонаступником
господарський суд виносить ухвалу.

Відповідно до п. 7.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України № 17
від 26.12.2011 року "Про деякі питання
практики перегляду рішень, ухвал,
постанов за нововиявленими
обставинами", статтею 25 ГПК передбачено
можливість процесуального
правонаступництва. Оскільки
правонаступництво можливе на будь-якій
стадії процесу, правонаступник також
вправі звернутись до господарського
суду із заявою про перегляд судового
рішення за нововиявленими обставинами.

За змістом абз. 3 п. 1.4 постанови пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року,
статтею 25 ГПК передбачено процесуальне
правонаступництво у зв'язку не лише зі
смертю (оголошенням померлою) фізичної
особи та реорганізацією суб'єкта
господарювання, а й в інших
передбачених законом випадках, у тому
числі заміни кредитора або боржника у
зобов'язанні (статті відповідно 512 і 520
Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи,
25.11.2010 року, між публічним акціонерним
товариством "Міжнародний
Інвестиційний Банк" (заставодержатель)
та закритим акціонерним товариством
"Консервний завод "Кодимський"
(заставодавець) укладено договір
застави майнових прав, предметом якого
є передача заставодавцем
заставодержателю в заставу майнових
прав (прав вимоги) на отримання
платежів як таких, що існують на момент
укладення цього договору
(підтверджуються видатковим
накладними, перелік яких наведено в
додатку №1 до цього договору), так і тих,
що можуть виникнути в майбутньому, які
належать та/або належатимуть до
виплати заставодавцю відповідно до
договору поставки № 13/07/10 від 13.07.2010
року.

22.08.2011 року постійно діючим Третейським
судом при асоціації Українських банків
прийнято рішення у справі № 787/11 за
позовом ПАТ "Міжнародний інвестиційний
банк" до ЗАТ "КЗ "Кодимський" за участю
третьої особи : ТОВ "Виробниче
підприємство "Надія-В" про звернення
стягнення на предмет застави, яким
вирішено перевести на ПАТ "Міжнародний
інвестиційний банк" заставлені майнові
права, а саме право грошової вимоги, що
випливає з договору поставки № 13/07/10
від 13.07.2010 року у розмірі 228887,24 грн..

Дане рішення скріплено підписом голови
постійно діючого Третейського суду при
асоціації Українських банків та
печаткою.

Згідно ч. 10 ст. 38 Закону України "Про
третейські суди", обставини,
встановлені рішенням третейського
суду, підлягають обов'язковому
доказуванню при розгляді цивільних,
господарських та інших справ, в яких
беруть участь ті самі особи або особа,
стосовно якої встановлені ці
обставини.

Суд оглянувши рішення третейського
суду від 22.08.2011 року, дійшов висновку, що
наведені в ньому обставини
відповідають матеріалам справи та за
цим рішенням ПАТ "Міжнародний
інвестиційний банк" набув прав нового
кредитора у зобов'язаннях, що
випливають з договору поставки № 13/07/10
від 13.07.2010 року за не виконання умов
якого судом прийнято рішення від 21.04.2011
року у справі № 6/19/2011/5003 про стягнення
боргу в сумі 228 887,24 грн. з ТОВ "Виробниче
підприємство "Надія-В" на користь ЗАТ
"КЗ "Кодимський".

Слід зазначити, що про законність та
правомірність даного рішення
третейського суду, вказав
господарський суд Одеської області у
рішенні від 20.01.2014 року по справі №
916/174/13-г.

З огляду на викладене та зважаючи на те,
що право грошової вимоги за договором
поставки № 13/07/10 від 13.07.2010 року
перейшло до ПАТ "Міжнародний
інвестиційний банк", суд приходить до
висновку, замінити сторону у справі ЗАТ
"КЗ "Кодимський" на ПАТ "Міжнародний
інвестиційний банк" про що слід видати
окрему ухвалу.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, супровідним листом № 5933/03-23/02
від 20.06.2012 року відділом ДВС
Вінницького РУЮ до господарського суду
Вінницької області надійшов оригінал
наказу суду від 29.08.2011 року у справі №
6/19/2011/5003.

23.08.2012 року заступником начальника
відділу ДВС Вінницького РУЮ на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону
України "Про виконавче провадження"
прийнято постанову про закінчення
виконавчого провадження щодо
виконання наказу господарського суду
Вінницької області від 29.08.2011 року у
справі № 6/19/2011/5003 в зв'язку із
залишенням в силі постановою Вищого
господарського суду України від 09.07.2012
року ухвали господарського суду
Вінницької області від 26.01.2012 року про
визнання вказаного наказу таким, що не
підлягає виконанню по даній справі (а.с.
278, т. 4).

Згідно ч. 5 ст. 8 Закону України "Про
виконавче провадження", у разі вибуття
однієї із сторін державний виконавець
з власної ініціативи або за заявою
сторони, а також сама заінтересована
сторона мають право звернутися до суду
із заявою про заміну сторони її
правонаступником. Для правонаступника
усі дії, вчинені до його вступу у
виконавче провадження, обов'язкові
тією мірою, якою вони були б
обов'язковими для сторони, яку
правонаступник замінив.

Беручи до уваги, скасування ухвали суду
від 26.01.2012 року у справі № 6/19/2011/5003 в
ході її перегляду за нововиявленими
обставинами та зважаючи на заміну
сторони в даній справі ЗАТ "КЗ
"Кодимський" на ПАТ "Міжнародний
інвестиційний банк", в зв'язку з чим
стягувачем за наказом суду від 29.08.2011
року виступає ПАТ "Міжнародний
інвестиційний банк".

При цьому, законодавством не
передбачається видача нового наказу в
разі вибуття однієї із сторін за
наказом, а тому виконанню підлягає
раніше виданий наказ з врахуванням
обставин викладених в даній ухвалі
суду.

Таким чином, оригінал наказу
господарського суду Вінницької
області від 29.08.2011 року у справі №
6/19/2011/5003 підлягає направленню
стягувачу - ПАТ "Міжнародний
інвестиційний банк" для пред'явлення до
виконання.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про часткове задоволення
заяви публічного акціонерного
товариства "Міжнародний інвестиційний
банк" № 1077/ІІ від 22.04.2014 року про
перегляд вказаної вище ухвали суду за
нововиявленими обставинами.

Згідно п. 4.4 постанови пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" № 7 від 21.02.2013 року, у
випадках скасування рішення
господарського суду і передачі справи
на новий розгляд розподіл судового
збору у справі, в тому числі й
сплаченого за подання апеляційної
та/або касаційної скарги або заяви про
перегляд рішення за нововиявленими
обставинами, здійснює господарський
суд, який приймає рішення за
результатами нового розгляду справи,
керуючись загальними правилами
розподілу судових витрат.

Судові витрати зі сплати судового
збору підлягають покладенню на
відповідача відповідно до вимог ст. 49
ГПК України.

Згідно п. 12 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про
судове рішення" № 6 від 23.03.2012 року,
ухвали господарських судів набирають
законної сили в день їх винесення, якщо
інше не передбачено законом (зокрема,
частинами п'ятою та шостою статті 122-11
ГПК).

Окрім того, оскільки позивачем
сплачено судовий збір у сумі 2 314,12 грн.
за меморіальним ордером № 353084 від
22.04.2014 року за подання заяви № 1077/ІІ від
22.04.2014 року, тоді як необхідно було
сплатити 2 288,87 грн., в зв'язку з чим
надмірно сплачений судовий збір у
розмірі 25,25 грн., підлягає поверненню за
ухвалою суду на підставі п. 1 ч.1 ст. 7
Закону України "Про судовий збір" № 3674-VI
від 08.07.2011 року.

Керуючись ст.ст. 49, 86, 112 - 115 ГПК України, -

У Х В А Л И В :

1. Заяву публічного акціонерного
товариства "Міжнародний інвестиційний
банк" № 1077/ІІ від 22.04.2014 року про
перегляд ухвали господарського суду
Вінницької області від 26.01.2012 року у
справі № 6/19/2011/5003 за нововиявленими
обставинами задоволити частково.

2. Ухвалу господарського суду
Вінницької області від 26.01.2012 року у
справі № 6/19/2011/5003 скасувати.

3. Відмовити в задоволенні заяви
товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробниче
підприємство "Надія-В" б/н від 30.11.2011
року про визнання наказу
господарського суду Вінницької
області від 29.08.2011 року у справі №
6/19/2011/5003 таким, що не підлягає виконанню
повністю.

4. Відмовити в задоволенні заяви
публічного акціонерного товариства
"Міжнародний інвестиційний банк" №
1077/ІІ від 22.04.2014 року в частині видачі
нового судового наказу по справі №
6/19/2011/5003 на ім'я публічного
акціонерного товариства "Міжнародний
інвестиційний банк".

5. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробниче
підприємство "Надія-В" (,
23234, с. Лука-Мелешківська, вул. Щорса, 3а,
Вінницький район, Вінницька область) на
користь публічного акціонерного
товариства "Міжнародний інвестиційний
банк" (, 01015, м. Київ, вул.
Лаврська, буд. 16) 2 288,87 грн. - витрат
пов'язаних із сплатою судового збору.

6. Повернути публічному акціонерному
товариству "Міжнародний інвестиційний
банк" (, 01015, м. Київ, вул.
Лаврська, буд. 16) з державного бюджету
України 25,25 грн., надмірно сплаченого
судового збору за меморіальним ордером
№ 353084 від 22.04.2014 року, про що видати
відповідну ухвалу.

7. Видати наказ після набрання ухвалою
законної сили.

8. Копію ухвали направити сторонам та
заявнику рекомендованим листом з
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Суддя Тісецький
С.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (66000, м. Кодима, вул. Чкалова,
1, Кодимський район, Одеська область )

3 - відповідачу (23234, с.
Лука-Мелешківська, вул. Щорса, 3а,
Вінницький район, Вінницька область)

4 - заявнику : ПАТ "Міжнародний
інвестиційний банк" (01015, м. Київ, вул.
Лаврська, буд. 16)