КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2014 р. Справа№ 911/789/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

за участю представників cторін:

позивача: не з'явився,

відповідача: Калюжна К.П., довіреність
б/н від 20.03.2014 року.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пісківський завод
скловиробів"

на рішення господарського суду
Київської області

від 01.04.2014 року

у справі №911/789/14 (суддя - Конюх О.В.)

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пісківський завод
скловиробів", смт. Пісківка
Бородянського району,

до Товариства з обмеженою
відповідальністю
"Науково-виробничафірма "Пластмодерн",
смт. Коцюбинське

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Пісківський завод скловиробів»
звернулось до господарського суду
Київської області з позовом від 05.03.2014р.
№241 до ТОВ «Науково-виробнича фірма
«Пластмодерн» в якому просив суд
визнати недійсним договір від 29.10.2013р.
№ 29/10-2013.

Рішенням господарського суду
Київської області від 01.04.2014 року у
справі №911/789/14 у задоволенні позову
відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
ТОВ «Пісківський завод скловиробів»
звернулось до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить суд скасувати
рішення господарського суду Київської
області від 01.04.2014 року по справі
№911/789/14 та прийняти нове рішення, яким
позовні вимоги задовольнити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що
рішення місцевого господарського суду
прийняте з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
місцевий господарський суд
неправильно застосував і порушив норми
матеріального та процесуального права.

Відповідач у відзиві на апеляційну
скаргу просив суд рішення залишити без
змін, а апеляційну скаргу - без
задоволення.

Апеляційний господарський суд,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
встановив наступне.

29.10.2013р. між сторонами у справі був
укладений договір №29/10-2013, згідно якого
ТОВ «Пластмодерн» (постачальник)
зобов'язується постачати товариству
«Пісківський завод скловиробів»
(покупцю) плівку поліетиленову
термозбіжну власного виробництва
(товар).

Крім того сторони передбачили у даному
договорі наступні умови:

- підставою для здійснення поставки є
замовлення, яке надсилається засобами
електронної пошти або факсом, або
оригінал поштовою службою.
Постачальник підтверджує замовлення
засобами електронної пошти або факсом.
Строк поставки кожної партії становить
не більше 7 днів від дати розміщення
замовлення. Разом із товаром
постачальник надає рахунок-фактуру,
податкову накладну, видаткову
накладну, паспорт якості (розділ 3
Договору);

- ціна товару фіксується на кожну
партію у видаткових накладних з
урахуванням ПДВ та включає вартість
тари і пакувального матеріалу та всі
витрати на виробництво і
транспортування товару на склад
покупця. Ціна товару може бути змінена
за ініціативою будь-якої із сторін та
за погодженням іншої сторони. В такому
випадку остаточна ціна партії
вказується в замовленні на поставку. У
разі відсутності двосторонньої згоди
на зміну ціни дію даного договору може
бути припинено шляхом підписання
відповідної додаткової угоди. Загальна
вартість договору складається з
вартості всіх поставок, що
підтверджені видатковими накладними
(розділ 3 Договору);

- оплата в сумі повної вартості партій
поставленого та прийнятого товару
здійснюється протягом 40 календарних
днів після поставки на підставі
оригіналу видаткової накладної, якщо
інший строк не вказаний у замовленні на
поставку товару (розділ 5 Договору).

Укладений між сторонами договір за
своєю правовою природою є договором
поставки.

Згідно положень статті 712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлі-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки.

Позивач просить суд визнати недійсним
договір у зв'язку із не визначенням у
ньому ціни як істотної умови договору.

Колегія суддів вважає такі вимоги
необґрунтованим з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 ст. 628 ЦК України
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно до частини 1 ст. 632 ЦК України
ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 180 ГК
України господарський договір
вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.
При укладенні господарського договору
сторони зобов'язані у будь-якому разі
погодити предмет, ціну та строк дії
договору.

За таких обставин, закон визнає ціну
договору істотною умовою будь-якого
договору, і визначає момент укладення
договору як момент досягнення
сторонами у належній формі згоди щодо
всіх його істотних умов, в тому числі і
ціни.

Відповідно до презумпції
правомірності правочину, встановленої
ст. 204 ЦК України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.
Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом
(пункт 7 Постанови Пленуму ВСУ від
06.11.2009р. №9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними»).

Статтею 203 ЦК України визначено перелік
загальних умов, необхідних для
чинності правочину.

Відповідно до частин 1, 2, 3 зазначеної
статті, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Згідно до ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину сторонами
вимог, які встановлені частиною першою
- третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК
України.

Судова колегія відзначає, шо
твердження позивача про те, що
оспорюваний договір не містить
належного визначення ціни, відповідно
суперечить вимогам закону, матеріалами
справи спростосується.

Так, у розділі 4 оспорюваного Договору
сторони вичерпно повно визначили:

- ціну договору як суму вартості всіх
поставок та спосіб визначення ціни на
кожну партію товару - у видаткових
накладних;

- складові ціни - вартість тари і
пакувального матеріалу, всі витрати на
виробництво і транспортування товару
на склад покупця плюс ПДВ;

- способи зміни ціни договору за
домовленістю обох сторін із
зазначенням остаточної ціни партії у
замовленні;

- можливість припинення дії договору
шляхом підписання додаткової угоди у
випадку недосягнення сторонами згоди
щодо ціни.

Крім того судом береться до уваги те, що
сторонами було здійснено часткове
виконання умов договору.

Так, до матеріалів справи додано копії
видаткових накладних та відповідних
довіреностей на отримання
матеріальних цінностей, за якими
позивач приймав товар від відповідача.

Також до матеріалів справи додано
копії банківських виписок, які
свідчать про часткову оплату позивачем
отриманого від відповідача товару.

За таких обставин колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
господарського суду про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
та відмову у позові.

Беручи до уваги наведене, судова
колегія вважає, що рішення
господарського суду Київської області
від 01.04.2014 року у справі №911/789/14
прийнято з повним і достовірним
встановленням всіх фактичних обставин,
які мають значення для вирішення
даного спору, а також з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права, у зв'язку з чим апеляційна скарга
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пісківський завод
скловиробів" задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Київської
області від 01.04.2014 року у справі №911/789/14
залишити без змін, а апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Пісківський завод
скловиробів" - без задоволення.

Головуючий суддя
В.В. Андрієнко

Судді
С.І. Буравльов

В.В. Шапран