ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2014 р.
Справа № 904/1342/14

Господарський суд Київської
області у складі судді Лилака Т.Д.,
розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс», м. Київдо Малого
приватного підприємства «Вікторія»,
Київська обл., с. Іванківпро стягнення 8
756,41 грн.;за участю представників:

позивача:ОСОБА_1, довіреність № б/н від
03.02.2014 року;відповідача:не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2014 року Товариство з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» (позивач) звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Малого приватного
підприємства «Вікторія» (відповідач)
про стягнення 6 148,54 грн. пені, 1 148,07 грн. 3%
річних, 1 459,80 грн. інфляційної складової
боргу, а загалом 8 756, 41 грн. боргу.

06.03.2014 року справа № 904/1342/14 направлена
за територіальною підсудністю до
господарського суду Київської області
відповідно до ухвали господарського
суду Дніпропетровської області від
05.03.2014 року.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 15.04.2014 року справу прийнято
до провадження та призначено до
розгляду на 15.05.2014 року.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 15.05.2014 року розгляд справи
було відкладено на 29.05.2014 року.

Представник відповідача в судове
засідання 29.05.2014 року не з'явилися,
відзив на позов не надав, про час і
місце судового засідання був
повідомлений належним чином.

Враховуючи те, що нез'явлення
представника відповідача не
перешкоджає розгляду справи по суті, а
матеріали справи є достатніми для
вирішення спору в даному судовому
засіданні, суд вважає за можливе
розглянути позов у відсутності
представника відповідача, за наявними
у справі матеріалами згідно з вимогами
статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні дані, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд

ВСТАНОВИВ:

17.03.2008 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «ТРИДЕНТА АГРО»
(продавець) та Малим приватним
підприємством «Вікторія» (покупець)
був укладений договір № КФ89Т/З
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу.

Відповідно до п. 1.2 предметом договорів
є товар, який належить продавцю на
момент укладення договору або буде
набутий продавцем у майбутньому.

Згідно з п. 2.1 договорів
купівлі-продажу, асортимент товару,
його кількість, ціна визначається у
додатках та/або накладних документах
відпуску товару, що є невід'ємною
частиною договору.

Пунктами 5.1, 5.2 договорів визначено, що
покупець здійснює оплату партії товару
за ціною, вказаною в додатках та/або
видаткових накладних, що є невід'ємною
частиною договору. Товар оплачується
на розрахунковий рахунок продавця в
національній валюті.

Відповідно до п. 5.3 договору оплата
товару проводиться наступним чином: 30%
від вартості товару оплачується
покупцем в строк до 01.04.2008 р.; 70% від
вартості товару оплачується покупцем в
строк до 01.11.2008 р.

Згідно з п. 6.1 договорів покупець
зобов'язаний, зокрема, провести оплату
товару в строк і на умовах, вказаних в
ст. 5 договору.

Договір діє з моменту його підписання
обома сторонами до повного виконання
сторонами обов'язків по договору (п. 11.1
договорів).

У відповідності до ч. 1 статті 510
Цивільного кодексу України визначено,
що сторонами у зобов'язанні є боржник і
кредитор.

Пунктом 1 ч. 1 статті 512 Цивільного
кодексу України передбачено, що
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 статті 513 Цивільного кодексу
України встановлено, що правочин щодо
заміни кредитора у зобов'язанні
вчиняється у такій самій формі, що і
правочин, на підставі якого виникло
зобов'язання, право вимоги за яким
передається новому кредиторові.

Приписами статті 514 Цивільного кодексу
України встановлено, що до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

При цьому, заміна кредитора у
зобов'язанні здійснюється без згоди
боржника, якщо інше не встановлено
договором або законом. Якщо боржник не
був письмово повідомлений про заміну
кредитора у зобов'язанні, новий
кредитор несе ризик настання
несприятливих для нього наслідків. У
цьому разі виконання боржником свого
обов'язку первісному кредиторові є
належним виконанням. (стаття 516
Цивільного кодексу України).

26.01.2011 року між ТОВ «Тридента Агро» та
ФОП ОСОБА_1 було укладено угоду № К-18-ТА
про заміну кредитора у зобов'язанні
(відступлення права вимоги в порядку
ст. 512-519 ЦК України), відповідно до якої,
первісний кредитор (ТОВ «Тридента
Агро») відступає новому кредитору (ФОП
ОСОБА_1) право вимоги виконання Малим
приватним підприємством «Вікторія»
зобов'язання щодо сплати розміру
курсової різниці, пені, 3%-річних,
інфляційних витрат та штрафу, набутих
первісним кредитором на підставі
договору № КФ89Т/З купівлі-продажу
товару на умовах відстрочення платежу
від 17 березня 2008 року у зв'язку із
неналежним, несвоєчасним та неповним
виконанням відповідачем грошового
зобов'язання згідно зазначеного
договору купівлі-продажу щодо оплати
вартості отриманого товару.

На виконання умов даної угоди (п. 4.1), ТОВ
«Тридента Агро» було передано ФОП
ОСОБА_1 документи, що підтверджують
права вимоги виконання Малим приватним
підприємством «Вікторія» обумовленого
зобов'язання.

У відповідності до пункту 4.3 угод, ТОВ
«Тридента Агро» повідомленням про
зміну кредитора у зобов'язанні
належним чином повідомило МПП
«Вікторія» про зазначені вище
обставини.

29.03.2013 року між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ
«Компанія «НІКО-ТАЙС» було укладено
угоду № 29/03-13 про заміну кредитора у
зобов'язанні (відступлення права
вимоги в порядку ст. ст. 512-519 ЦК України),
відповідно до умов якої первісний
кредитор (ФОП ОСОБА_1) відступає новому
кредитору (ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС»)
право вимоги виконання Малим приватним
підприємством «Вікторія» зобов'язання
щодо сплати розміру курсової різниці,
пені, 3% річних, інфляційних втрат та
штрафу, набутих первісним кредитором
на підставі договору № КФ89Т/З
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 17 березня 2008
року, а також згідно угоди № К-18-ТА про
заміну кредитора у зобов'язанні
(відступлення права вимоги в порядку
ст. 512-519 ЦК України) від 26.01.2011 р. у
зв'язку із неналежним, несвоєчасним та
неповним виконанням відповідачем
грошового зобов'язання згідно договору
купівлі-продажу.

На виконання умов даної угоди (п. 4.1), ФОП
ОСОБА_1 було передано позивачу
документи, що підтверджують права
вимоги виконання відповідачем
обумовленого зобов'язання. У
відповідності до пункту 4.3 угоди, ФОП
ОСОБА_1 повідомленням про зміну
кредитора у зобов'язанні, належним
чином повідомило МПП «Вікторія» про
зазначені вище обставини.

Таким чином, позивачу передано
вищезазначені вимоги у відповідності
до норм чинного законодавства України
та з дотриманням положень статті 514 ЦК
України.

У зв'язку із неналежним, несвоєчасним
та неповним виконанням Малим приватним
підприємством «Вікторія» взятого на
себе грошового зобов'язання щодо
оплати вартості отриманого товару
згідно договору № КФ89Т/З
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 17.03.2008 року
ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» звернулося
до господарського суду Київської
області області з позовною заявою про
стягнення із Малого приватного
підприємства «Вікторія» суми
заборгованості та штрафних санкцій за
період із 02.11.2008 р. до 21.09.2009 р. згідно
договору № КФ89Т/З купівлі-продажу
товару на умовах відстрочення платежу
від 17.03.2008 року.

Рішенням господарського суду
Київської області області у справі №
911/4675/13 від 28.01.2014 року позовні вимоги
ТОВ «Компанія «Ніко-Тайс» до Малого
приватного підприємства «Вікторія»
були задоволені частково, а саме -
стягнуто з Малого приватного
підприємства «Вікторія» на користь ТОВ
«Компанія «Ніко-Тайс» 8 741,29 грн.
курсової різниці, 397,14 грн. 3% річних, 3
068,29 пені, 1 893,99 грн. інфляційних втрат,
999,81 грн. витрат на послуги адвоката, 1
720,18 грн. судового збору.

Згідно частини першої статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Відповідно до частини другої статті 35
цього ж кодексу факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори), за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

Отже, суд дійшов висновку, що
вищевказані обставини є доведеними і
не підлягають доказуванню на підставі
частини другої статті 35 Господарського
процесуального кодексу України.

Абзац 1 ч. 1 ст. 193 ГК України встановлює,
що суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Стаття 610 ЦК України зазначає, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання)

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачем грошового зобов'язання
(сплати курсової різниці) за договором
№ КФ89Т/З купівлі-продажу товару на
умовах відстрочення платежу від 17.03.2008
року, позивач нараховує та просить
стягнути з відповідача 6 148,54 грн. пені, 1
148,07 грн. 3% річних та 1 459,80 грн.
інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Статтею 230 ГК України визначено, що
порушення зобов'язання є підставою для
застосування господарських санкцій
(неустойка, штраф, пеня).

У відповідності з п. 8.1 договору №
КФ89Т/З купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 17.03.2008 року за
невиконання або неналежне виконання
умов договору сторони несуть
відповідальність згідно з чинним
законодавством.

За прострочення виконання зобов'язання
покупець зобов'язаний сплатити на
користь продавця пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
вартості неоплаченого товару за кожен
день прострочення (п. 8.2 договору №
КФ89Т/З купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 17.03.2008 року).

За умовами п. 8.3 договору № КФ89Т/З
купівлі-продажу товару на умовах
відстрочення платежу від 17.03.2008 року,
відповідно до ст. 259 ЦК України сторони
домовились про те, що строк позовної
давності щодо стягнення штрафних
санкцій збільшується до повного
виконання сторонами зобов'язань за
даним договором. Крім цього, сторони,
відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України,
домовились про те, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язань за даним
договором здійснюється без обмеження
строку.

З огляду на викладене, а також
приймаючи до уваги періоди нарахування
пені та 3 % річних, що вказані позивачем
у розрахунку пені та 3 % річних,
арифметично вірний розрахунок пені та 3
% річних складає 6 148,54 грн. пені та 1 148,07
грн. 3% річних відповідно.

Відтак, вимога про стягнення
відповідача 6 148,54 грн. пені та 1 148,07 грн.
3% річних є обґрунтованою та підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Окрім того, предметом розгляду даної
справи є вимога позивача про стягнення
з відповідача інфляційної складової
боргу в сумі 1 459,80 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 533 Цивільного
кодексу України грошове зобов'язання
має бути виконане у гривнях. Якщо у
зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення.

Аналіз ст. 625 Цивільного кодексу
України свідчить про те, що внаслідок
знецінення лише грошова одиниця
України - гривня - підлягає індексації,
а іноземна валюта не підлягає.

Індекс інфляції - це показник, який
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари і послуги, що купує
населення для невиробничих цілей. Ціни
в Україні встановлюються у
національній валюті.

Тому, вимоги ст. 625 Цивільного кодексу
України щодо інфляційних нарахувань
можуть бути застосовані лише у випадку
прострочення грошового зобов'язання у
гривні і не можуть бути застосовані до
ціни у гривні, визначеної з урахуванням
курсу іноземної валюти на час
укладення угоди та на день оплати
товару.

З огляду на викладене, вимога позивача
про стягнення з відповідача 1 459,80 грн.
інфляційної складової боргу, яка на
рахована на курсову різницю є
неправомірно, а тому в задоволенні цієї
позовної вимоги слід відмовити.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Вищого господарського суду
України від 19.02.2014 року у справі №
911/2682/14.

Крім того, позивач просить покласти на
відповідачів витрати, пов'язані з
оплатою послуг адвоката в розмірі 700,00
грн.

На підтвердження своїх вимог в цій
частині позивачем надано суду, зокрема,
договір про надання адвокатських
послуг № 03-1/02-14 від 03.02.2014 року, акт
прийому-передачі документів, акт
здачі-приймання виконаних робіт щодо
надання адвокатських послуг (правової
допомоги) від 24.02.2014 року, копію
свідоцтва про право на заняття
адвокатською діяльністю № 3888 від 29.10.2009
року, платіжне доручення № 178 від 24.12.2012
року на суму 700,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського
процесуального кодексу України, судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 5 ст. 49 ГПК України, суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуг
перекладача, адвоката, витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу та інші витрати,
пов'язані з розглядом справи,
покладаються при задоволенні позову -
на відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл витрат,
які підлягають сплаті за послуги
адвоката, господарський суд має
враховувати, що розмір відшкодування
названих витрат не повинен бути
неспіврозмірним, тобто явно завищеним
(Інформаційний лист Вищого
господарського суду України № 01-8/155 від
13.02.2002р.).

При вирішенні питань, пов'язаних з
оплатою послуг адвоката, слід також
враховувати викладене в абзаці
третьому пункту 11 Інформаційного листа
Вищого господарського суду України №
01-8/973 «Про деякі питання практики
застосування у вирішенні спорів
окремих норм процесуального права» №
01-8/973 від 14.12.2007р., за яким у визначенні
розумно необхідного розміру сум, які
підлягають сплаті за послуги адвоката,
можуть братися до уваги, зокрема: час,
який міг би витратити на підготовку
матеріалів кваліфікований фахівець;
вартість оплати відповідних послуг
адвокатів, яка склалася в країні або в
регіоні; тривалість розгляду і
складність справи тощо.

Враховуючи вищенаведене, а також
предмет даного спору, суд вважає, що
вимога позивача про стягнення з
відповідача 700,00 грн. витрат, пов'язаних
з оплатою послуг адвоката підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень статті 49 ГПК
України судовий збір у розмірі 1 522,42
грн. та витрати на оплату послуг
адвоката у розмірі 700 грн. підлягають
стягненню з відповідача пропорційно
задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Малого приватного
підприємства «Вікторія» (08335, Київська
обл., Бориспільський район, с. Іванків,
вул. Суворова, 2-А, код 19416695) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Ніко-Тайс» (03187, м. Київ, вул. Академіка
Заболотного, 38, офіс 23, код 38039872) 6 148
(шість тисяч сто сорок вісім) грн. 54 коп.
пені, 1 148 (одну тисячу чотириста
п'ятдесят дев'ять) грн. 80 коп. 3% річних, 1
522 (одну тисячу п'ятсот двадцять дві)
грн. 42 коп. судового збору, 700 (сімсот)
грн. 00 коп. витрат на оплату послуг
адвоката.

В іншій частині в позові відмовити.

Після вступу рішення в законну силу
видати накази.

Рішення набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено: 02.06.2014 р.

Суддя
Т.Д. Лилак