ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2014 року
Справа № 904/9987/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Чередка А.Є.
(доповідач)

суддів: Коваль Л.А., Пархоменко Н.В.

при секретарі судового засідання:
Губенко Ю.Е.

за участі представників сторін:

від позивача: Багно Ю.В., представник,
довіреність № 7 від 08.01.11р.;

від відповідача: Бобиль В.В.,
представник, довіреність № 16/14 від
27.01.14р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "СК-Комфорт"

на рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 06.03.2014р.
у справі № 904/9987/13

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "КУБ ЛДФ", с.
Придніпровське, Нікопольський район,
Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "СК-Комфорт", м.
Нікополь

про стягнення 238 500,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "КУБ ЛДФ" звернулося
до господарського суду
Дніпропетровської області із позовом
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "СК-Комфорт" про
розірвання договору оренди
контейнерів для розміщення твердих
побутових відходів від 01.07.2013р.
укладений між ТОВ "КУБ ЛДФ" і ТОВ
"СК-Комфорт", витребування у ТОВ
"СК-Комфорт" об'єкт оренди, а саме 414
контейнерів для розміщення твердих
побутових відходів, переданих
орендареві за актом приймання-передачі
та стягнення збитків, заподіяних
внаслідок часткового знищення
(пошкодження) об'єктів оренди, у сумі 52
500,00 грн.

Під час розгляду справи у суді
Товариство з обмеженою
відповідальністю "КУБ ЛДФ" подало до
суду заяву про уточнення позовних
вимог, згідно з якою відмовилось від
раніше заявленої вимоги про розірвання
договору оренди контейнерів для
розміщення твердих побутових відходів
від 01.07.2013р., укладеного між ТОВ "КУБ ЛДФ"
і ТОВ "СК-Комфорт" та замість
витребування контейнерів та стягнення
збитків у сумі 52 500,00грн. просило суд
стягнути з відповідача збитки,
заподіяні внаслідок часткового не
повернення об'єкту оренди за договором
оренди від 01.07.2013р., а саме не повернення
477 контейнерів для розміщення твердих
побутових відходів, у сумі 238 500,00 грн.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 06.03.2014
року у справі № 904/9987/13 (суддя Дубінін
І.Ю.) позов задоволено повністю;
стягнуто з Товариства з обмеженою
відповідальністю "СК-Комфорт" на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "КУБ ЛДФ" - 238 500 (двісті
тридцять вісім тисяч п'ятсот) грн. 00 коп.
збитків, 4 770 (чотири тисячі сімсот
сімдесят) грн. 00 коп. витрат по сплаті
судового збору; повернено Товариству з
обмеженою відповідальністю "КУБ ЛДФ" з
Державного бюджету України в особі
управління Державної казначейської
Служби України у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
зайво сплачений згідно платіжного
доручення № 858 від 06.12.13р. та платіжного
доручення № 874 від 18.12.13р., які містяться
в матеріалах справи, судовий збір у
сумі 2 415 (дві тисячі чотириста
п'ятнадцять) грн. 00 коп.

Рішення господарського суду
обґрунтовано доведеністю позивачем
заподіяння йому відповідачем збитків у
сумі 238 500,00 грн., внаслідок втрати та не
повернення, переданих в оренду 477
контейнерів для розміщення твердих
побутових відходів по договору оренди
від 01.07.2013р.

Не погодившись із зазначеним рішенням,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "СК-Комфорт"подало
апеляційну скаргу, в якій просить
апеляційний господарський суд
скасувати рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 06.03.2014
року у справі № 904/9987/13 в повному обсягу
та прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає
про невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду обставинам справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд визнав
доведеними та порушення судом норм
процесуального права при прийнятті
рішення.

Так, як вказує скаржник, господарський
суд безпідставно прийняв до розгляду
заяву позивача про уточнення позовних
вимог, якою фактично було змінено
підстави та предмет позову, оскільки
справа на час подання такої заяви вже
розглядалася по суті. Позивачем не
надано у справу жодного доказу, який би
свідчив про втрату, переданих в оренду
контейнерів, їх реальну вартість та
наявність підстав для стягнення
збитків, на що суд не звернув уваги.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
28.03.2014 року апеляційну скаргу прийнято
до провадження, розгляд скарги
призначено у судовому засіданні на
17.04.2014 року.

У судовому засіданні з розгляду
апеляційної скарги оголошувалась
перерва з 17.04.2014р. по 22.05.2014р.

У судових засіданнях по справі
представник скаржника доводи
апеляційної скарги підтримав та
зазначав про передачу скаржником
позивачу ще 112 контейнерів після
прийняття рішення у справі та відмову
позивача від прийняття решти
контейнерів.

Представник позивача у відзиві на
апеляційну скаргу та в судових
засіданнях просить у задоволенні
апеляційної скарги відмовити, вважає
оскаржуване рішення законним та
обгрунтованим, прийнятим з правильним
застосуванням норм матеріального та
процесуального права, відповідаючим
фактичним обставинам справи. При цьому
позивач посилається на те, що
відповідачем не було виконано свого
обов'язку з повернення, переданих в
оренду за договором від 01.07.2013р.
контейнерів для розміщення твердих
побутових відходів, внаслідок чого
позивачу заподіяно збитки, які
підлягають відшкодуванню, виходячи з
вартості контейнерів, встановлених п
5.4. цього договору оренди. Також,
позивач зазначає, що повернення 112
контейнерів відбулась вже після
прийняття рішення у справі, отже не
може впливати на його законність та
обґрунтованість.

Перевіривши доводи апеляційної скарги
та повноту з'ясування і доведеність
всіх обставин, що мають значення для
справи, правильність застосування
господарським судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті ним рішення,
дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, судова колегіядійшла до
висновку про необхідність задоволення
апеляційної скарги, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.07.2013 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю "КУБ ЛДФ", як
орендодавецем та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"СК-Комфорт", як орендарем, було
укладено договір оренди контейнерів
для розміщення твердих побутових
відходів" (надалі - договір), відповідно
до умов якого орендодавець передає, а
орендар приймає в строкове платне
користування на умовах оренди
контейнери для розміщення твердих
побутових відходів (надалі - об'єкти
оренди) у кількості 519 шт. перелік яких
визначається у акті прийому-передачі,
який є невід'ємною частиною цього
договору.

Пунктом 10.2. договору встановлено, що
даний договір набуває чинності з
моменту підписання сторонами цього
договору і діє протягом усього терміну
оренди, встановленому в розділі 3 цього
договору.

Вступ орендаря у користування
об'єктами оренди настає одночасно з
підписанням сторонами акту про їх
прийом-передачу (п. 2.1. договору оренди).

Згідно п. 2.3. договору оренди, об'єкт
оренди підлягає поверненню
орендодавцеві у випадках: закінчення
терміну оренди, припинення дії
договору та оголошення орендаря
банкрутом.

Орендар зобов'язується повернути
об'єкти оренди орендодавцю не пізніше
3-х календарних днів із моменту, коли
настала одна з подій, визначених п. 2.3.
договору. Майно вважається повернутим
орендодавцю з моменту підписання
сторонами акту повернення. Обов'язок по
складанню акту прийому-передачі або
повернення покладається на сторону,
яка передає або повертає об'єкти оренди
іншій стороні договору (п. 2.4., п. 2.5.
договору оренди).

Відповідно до п. 3.1. договору оренди,
термін оренди починається із моменту
прийняття орендарем об'єктів оренди за
актом прийому-передачі та закінчується
31.12.2013р. Орендар повинен повернути
орендодавцю об'єкти оренди не пізніше
02.01.14р.

Згідно п. 5.2.2 договору оренди,
орендодавець має право вимагати від
орендаря відшкодування збитків,
завданих із його вини внаслідок
порушення умов договору.

У відповідності до п.п. 5.4.1, 5.4.2. договору
оренди, орендар зобов'язаний прийняти
за актом прийому-передачі та
використовувати об'єкти оренди у
відповідності з їх цільовим
призначенням та умовами цього
договору. У випадках, передбачених п. 2.3.
договору у разі припинення або
розірвання договору оренди повернути
орендодавцеві об'єкти оренди у
належному стані, не гіршому ніж на час
передачі його в оренду, відшкодувати
збитки у разі погіршення або втрати
(повної або часткової) орендованого
майна з вини орендаря.

В разі втрати з вини орендаря (повної
або часткової) орендованого майна,
орендар зобов'язаний відшкодувати
вартість майна у розмірі 500,00 грн. за
один втрачений або пошкоджений
контейнер для розміщення твердих
побутових відходів у строк не пізніше
10-ти календарних днів з моменту
встановлення такого факту. Факт втрати
або пошкодження майна оформляються
актами за підписом сторін. Після
припинення чинності цього договору
повернути за актом прийому-передачі
об'єкти оренди (п. 5.4.3., 5.4.4. договору
оренди).

У відповідності до умов договору
оренди від 01.07.2013р., орендодавець
передав, а орендар прийняв у строкове
платне користування на умовах оренди 519
(п'ятсот дев'ятнадцять) контейнерів для
розміщення твердих побутових відходів,
перелік яких визначений в Акті
прийому-передачі, що підписаний обома
сторонами, копія якого додається до
позовної заяви (а.с. 13 - 27).

Натомість, після закінчення терміну
дії договору - 31.12.2013р., відповідачем у
встановлений договором строк
контейнери для розміщення твердих
побутових відходів позивачу повернуті
не були.

Лише 25 лютого 2014 року представники
сторін склали та підписали акт
приймання-передачі який знаходиться в
матеріалах справи (кА.с. 81), відповідно
до якого Товариство з обмеженою
відповідальністю "СК-Комфорт"
повернуло, а Товариство з обмеженою
відповідальністю "КУБ ЛДФ" прийняло 42
контейнери для розміщення твердих
побутових відходів.

На підставі викладеного, позивачем
нараховано відповідачу збитки,
заподіяні внаслідок часткового
неповернення об'єкту оренди за
договором оренди від 01.07.2013 року, а саме
за неповернення 477 контейнерів для
розміщення твердих побутових відходів,
що складає у сумі 238 500,00 грн., згідно
розрахунку наданого позивачем.

Зазначена вище вимога була висунута
позивачем у заяві про уточнення
позовних вимог, яка подана
господарському суду 06.03.2014р., тобто
після початку розгляду справи по суті,
як вбачається з її матеріалів. Однак,
враховуючи, що позивачем первісно у
позові були заявлені вимоги про
стягнення збитків з підстав, які є
тотожними підставам зазначеним у заяві
про уточнення позовних вимог, але у
меншому розмірі, то позивачем
зазначеною заявою фактично було
збільшено розмір заявлених позовних
вимог, що не суперечить вимогам ст. 22
ГПК України.

За наведених обставин господарський
суд мав правові підстави для розгляду
та вирішення саме позовних вимог
позивача, які викладені у заяві про
уточнення позовних вимог, поданої суду
06.03.2014р.

Разом з цим, апеляційний суд вважає, що
при прийнятті судом першої інстанції
рішення про задоволення позовних вимог
позивача про стягнення з відповідача
збитків у сумі 238 500,00 грн. мало місце
неправильне застосування норм
матеріального права та недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд визнав встановленими.

Так, згідно ст. 216 ГК України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

За ст. 224 ГК України, учасник
господарських відносин, який порушив
господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

Під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України, до
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення,
включаються: вартість втраченого,
пошкодженого або знищеного майна,
визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Так, статтею 610 ЦК України передбачено,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; відшкодування збитків та
моральної шкоди.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України,
збитками є: втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

За ст. 623 ЦК України, боржник, який
порушив зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки.

Розмір збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Збитки визначаються з урахуванням
ринкових цін, що існували на день
добровільного задоволення боржником
вимоги кредитора у місці, де
зобов'язання має бути виконане, а якщо
вимога не була задоволена добровільно,
- у день пред'явлення позову, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Суд може задовольнити вимогу про
відшкодування збитків, беручи до уваги
ринкові ціни, що існували на день
ухвалення рішення.

Підставою цивільно-правової
відповідальності за заподіяння
збитків є правопорушення, яке включає у
якості складових елементів: збитки,
протиправність поведінки особи, яка
заподіяла збитки, причинний зв'язок між
ними, а також вину особи, що заподіяла
збитки.

Терміном "збитки" позначаються
наслідки правопорушення, які
виражаються у зменшенні майнової сфери
потерпілого у результаті порушення
належного йому права або блага.
Протиправною поведінкою (дією або
бездіяльністю) є будь-яка поведінка,
яка суперечить правовим нормам.
Причинний зв'язок - це відповідний
об'єктивно існуючий зв'язок між
явищами, при якому одне явище, яке
передує, при відповідних умовах
породжує, викликає інше явище -
наступне. Відповідальність за
заподіяні протиправною поведінкою
збитки виникає при наявності вини
особи, що заподіяла шкоду.

Згідно зі ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ч. 2 ст. 34 ГПК України).

Між тим, позивачем не доведено
належними доказами заподіяння
внаслідок дій відповідача з не
повернення у встановлений строк з
оренди контейнерів для розміщення
твердих побутових відходів, збитків у
розмірі 238 500,00 грн., зокрема втрати
(знищення)відповідних 477 контейнерів,
що і є підставою згідно умов договору
та вищенаведених норм чинного
законодавства для настання цивільної
відповідальності у вигляді
відшкодування збитків.

Так, згідно з п. 5.4.2. договору, орендар
зобов'язаний у випадках, передбачених
п. 2.3. договору, у разі припинення або
розірвання договору оренди повернути
орендодавцеві об'єкти оренди у
належному стані, не гіршому ніж на час
передачі його в оренду, відшкодувати
збитки у разі погіршення або втрати
(повної або часткової) орендованого
майна з вини орендаря.

Відповідно ж до п. 5.4.3. договору, в разі
втрати з вини орендаря (повної або
часткової) орендованого майна, орендар
зобов'язаний відшкодувати вартість
майна у розмірі 500,00 грн. за один
втрачений або пошкоджений контейнер
для розміщення твердих побутових
відходів у строк не пізніше 10-ти
календарних днів з моменту
встановлення такого факту. Факт втрати
або пошкодження майна оформляються
актами за підписом сторін.

Отже, підставою для виникнення у
орендаря зобов'язання з відшкодування
збитків внаслідок втрати контейнерів є
встановлення сторонами у певний спосіб
факту втрати контейнерів.

Між тим, як вбачається з матеріалів
справи, акт про встановлення втрати або
пошкодження майна сторонами не
оформлювався, а наданий позивачем до
матеріалів справи акт від 15.10.2013р. (а.с.
28-38) складений та підписаний лише
представниками позивача та
підтверджує втрату лише 105 контейнерів,
тобто не може бути належним доказом
обставин фізичної втрати відповідачем
477 контейнерів. Будь-яких інших доказів
втрати або пошкодження, переданих в
оренду за договором контейнерів,
матеріали справи не містять. Навпаки,
вищенаведений акт від 15.10.2013р.
підтверджує існування решти 414
контейнерів в задовільному стані.

При цьому, колегія суддів враховує, що
відповідач заперечує факт втрати
контейнерів та стверджує про
безпідставну відмову позивача у
прийнятті решти контейнерів, на
підтвердження чого надав апеляційному
суду докази направлення на адресу
позивача листів від 25.03.2014р. та від
30.04.2014р. з пропозиціями оформлення
подальшої передачі контейнерів між
сторонами (а.с. 104-108), на які не одержав
будь-яких відповідей.

Підтвердженням існування, переданих в
оренду за договором контейнерів, на час
прийняття оскаржуваного рішення, є і
наданий до апеляційного суду акт
прийому-передачі контейнерів,
підписаний сторонами 04.04.2014р.(а.с.
103),відповідно до якого Товариство з
обмеженою відповідальністю
"СК-Комфорт" повернуло, а Товариство з
обмеженою відповідальністю "КУБ ЛДФ"
прийняло 112 контейнери для розміщення
твердих побутових відходів.

Вищенаведених доказів не існувало на
час прийняття рішення у справі
місцевим господарським судом, тому з
метою повного та всебічного перегляду
справи та прийняття законного та
обґрунтованого рішенні у ній,
апеляційний суд вважає за необхідне
прийняти наведені докази до розгляду.

З огляду на усе вищенаведене, колегія
суддів вважає, що сам по собі факт не
повернення відповідачем у
встановлений строк об'єкту оренди
після припинення дії договору не є
підставою для пред'явлення вимоги про
стягнення з відповідача збитків,
заподіяних внаслідок втрати об'єкту
оренди, а позивачем обрано у даному
випадку невірний спосіб захисту
порушеного права.

Отже, позовні вимоги позивача про
стягнення з відповідача збитків у
розмірі 238 500,00грн. є безпідставними та
не підлягають задоволенню.

За наведених обставин, рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 06.03.2014р. у справі № 904/9987/13
слід скасувати та прийняти нове
рішення, яким у позові відмовити у
повному обсягу з віднесенням
сплаченого судового збору за подання
позову, з урахуванням заявлених двох
позовних вимог немайнового характеру
та розміру заявленої майнової вимоги,
на позивача у загальній сумі 7064,00грн.
Решту, сплаченого судового збору за
подання позову у розмірі 121,00грн. слід
повернути позивачу з державного
бюджету, як надмірно сплачений.

Витрати по оплаті судового збору в сумі
2385,50грн. за подання апеляційної скарги
покладаються на позивача згідно з ст.49,
ст.99 ГПК України. Решту, сплаченого
судового збору за подання апеляційної
скарги у розмірі 820,00грн. слід повернути
скаржнику з державного бюджету, як
надмірно сплачений.

З підстав наведеного та керуючись
ст.ст.49, 99, 101-106 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"СК-Комфорт" на рішення господарського
суду Дніпропетровської області від
06.03.2014р. у справі № 904/9987/13-
задовольнити.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 06.03.2014р.
у справі № 904/9987/13- скасувати.

Прийняти у справі нове рішення.

В позові відмовити у повному обсягу.

Судові витрати, сплачені за подання
позову у сумі 7064,00грн. віднести на
позивача.

Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю "КУБ ЛДФ" (поштова
адреса: 53210, Дніпропетровська область,
м. Нікополь, вул. Головка, 11; юридична
адреса: 53280, Дніпропетровська область,
Нікопольський район, с. Придніпровське,
вул. 50 років колгоспу "Аврора", буд. 9; р/р
0381 АТ "Укрексімбанк", МФО 305675, ) з Державного бюджету
України в особі управління Державної
казначейської служби України у
Жовтневому районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області (49027, м.
Дніпропетровськ, пл. Шевченка, 7, , рахунок 3005 в
Відділенні банку ГУДКУ у
Дніпропетровській області, МФО 805012,
КБКД 22030001) зайво сплачений згідно
платіжного доручення № 858 від 06.12.13р. та
платіжного доручення № 874 від 18.12.13р.,
які містяться в матеріалах справи,
судовий збір у сумі 121грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "КУБ ЛДФ" (поштова
адреса: 53210, Дніпропетровська область,
м. Нікополь, вул. Головка, 11; юридична
адреса: 53280, Дніпропетровська область,
Нікопольський район, с. Придніпровське,
вул. 50 років колгоспу "Аврора", буд. 9; р/р
0381 АТ "Укрексімбанк", МФО 305675, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
"СК-Комфорт" (53219, Дніпропетровська
область, м. Нікополь, вул. Чубаря, 11-а; р/р
0082 в ПАТ "ОТП Банк", МФО 300528, код
ЄДРОПУ 37951455) сплачений за подання
апеляційної скарги судовий збір у
розмірі 2385,00грн.

Доручити господарському суду
Дніпропетровської області видати
відповідний наказ.

Повернути Товариству з обмеженою
відповідальністю "СК-Комфорт" (53219,
Дніпропетровська область, м. Нікополь,
вул. Чубаря, 11-а; р/р 0082 в ПАТ "ОТП
Банк", МФО 300528, код ЄДРОПУ 37951455) з
Державного бюджету України в особі
управління Державної казначейської
служби України у Бабушкінському районі
м. Дніпропетровська Дніпропетровської
області (, рахунок 3004 в ГУ ДКСУ у Дніпропетровській
області, МФО 805012, КБКД 22030001) зайво
сплачений згідно платіжного доручення
№ 693 від 17.03.14р., яке міститься в
матеріалах справи, судовий збір у сумі
820 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя
А.Є. Чередко

Суддя
Л.А. Коваль

Суддя
Н.В. Пархоменко

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 27.05.2014 року.