ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2014 р.
Справа № 914/4676/13

За позовом:Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укіо Банк Лізинг»,
м. Київ;до відповідача:Спільного
українсько-польського підприємства
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Астра», м.
Львів;про:стягнення 25 758,75 грн.

Головуючий суддя Крупник Р.В.

Судді - Король М.Р., Яворський Б.І.

Секретар
Яслик Н.М.

Представники сторін: від
позивача: Годяк А.І. - представник
(довіреність № Д 002/14 від 08.01.2014р.);від
відповідача: Петрова Л.Ю. - представник
(довіреність № б/н від 01.07.2013р.).
Представникам сторін роз'яснено права
та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК
України. Заяв про відвід суддів та
здійснення технічної фіксації
судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

12.12.2013р. на розгляд господарського суду
Львівської області поступила позовна
заява Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укіо Банк Лізинг» до
Спільного українсько-польського
підприємства Товариства з обмеженою
відповідальністю «Астра» про
стягнення 35 758,75 грн.

Ухвалою суду від 13.12.2013р. порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 13.01.2014 р. В
подальшому розгляд справи відкладено
на 27.01.2014р., 27.01.2014р. у справі оголошено
перерву до 31.01.2014р.

30.01.2014р. через канцелярію суду
позивачем подано заяву про зменшення
ціни позову, в якій він просить
стягнути з відповідача заборгованість
у розмірі 25 758,75 грн.

Ухвалою господарського суду
Львівської області від 31.01.2014р. заяву
про зменшення ціни позову прийнято до
розгляду і розгляд справи відкладено
на 06.02.2014р.

06.02.2014р. за клопотанням позивача
призначено колегіальний розгляд
справи №914/4676/13 у складі трьох суддів.
Внаслідок автоматизованого розподілу
членів колегії, визначено наступний
склад колегії: головуючий суддя -
Крупник Р.В., судді - Яворський Б.І. та
Козак І.Б.

Ухвалою суду від 05.03.2014р. розгляд справи
відкладено на 19.03.2014р. В судовому
засіданні 19.03.2014р. оголошено перерву до
02.04.2014р.

02.04.2014р. господарським судом, за
клопотанням сторін продовжено строк
розгляду справи на 15 днів і розгляд
справи відкладено на 23.04.2014р.

23.04.2014р., у зв'язку з перебуванням судді
Козак І.Б. у відпустці, розпорядженням
керівника апарату господарського суду
Львівської області призначено
повторний автоматичний розподіл
справи, за результатами якого замість
судді Козак І.Б. введено в склад колегії
суддю Король М.Р., внаслідок чого
розгляд справи розпочався заново.

В судовому засіданні 23.04.2014р. оголошено
перерву до 14.05.2014р.

Представник позивача в судове
засідання 14.05.2014р. з'явився, зменшені
позовні вимоги підтримав, просив їх
задоволити повністю, з підстав
зазначених в позовній заяві та
письмових поясненнях до неї.

Зокрема, в засіданні зазначив, що 31.07.2008
року між позивачем та відповідачем
укладено Договір фінансового лізингу
№ KL 0807217, відповідно до якого позивач
купує і оплачує майно, вказане
відповідачем, а саме: сідловий тягач
Рено Преміум 440.19, Євро 3 і надає
відповідачу право на час строку
лізингу володіти і користуватися ним
на умовах фінансового лізингу, а
останній зобов'язується оплачувати
лізингові платежі, встановлені в
графіку платежів.

Як зазначив представник, позивач свої
обов'язки за Договором фінансового
лізингу № KL 0807217 від 31.07.2008р. виконав
повністю. Водночас, відповідач свої
зобов'язання щодо внесення лізингових
платежів порушував неодноразово,
внаслідок чого позивачем декілька
разів проводилася реструктуризація
заборгованості, що підтверджується
наявними в матеріалах справи
додатковими угодами до договору
лізингу та уточненими графіками
платежів. Проте, відповідач і надалі
порушив умови договору лізингу щодо
внесення коштів згідно уточненого
графіку платежів, у зв'язку з чим
позивач направив лист №44/09 від 25.09.2012р.
про припинення з 05.10.2012р. договору
фінансового лізингу та повернення
предмету лізингу. Як зазначає
представник, предмет лізингу було
повернено позивачу 11.06.2013 року. Однак,
станом на момент розгляду справи, за
відповідачем рахується заборгованість
(з урахуванням зменшення розміру
позовних вимог) у розмірі 25 758,75 грн., з
яких 23 814,55 грн. - невідшкодована
вартість предмету лізингу станом на
момент припинення договору та 1 944,20 грн.
- винагорода лізингодавця. А тому,
позивач просить суд стягнути вказані
кошти з відповідача.

Представник відповідача в судове
засідання 14.05.2014р. з'явилася, проти
позову заперечила, просила відмовити в
його задоволенні повністю, з підстав
зазначених у відзиві на позовну заяву
та письмових поясненнях до нього.

В судовому засіданні, зокрема,
зазначила про безпідставність
позовних вимог щодо стягнення
заборгованості по лізингових платежах
в частині вартості невикупленого
майна, зважаючи на те, що предмет
лізингу було повернуто позивачеві.

Крім цього, наголосила на відсутності
будь-якої заборгованості за договором,
оскільки позивач незаконно
зараховував сплачені відповідачем
кошти в якості пені у розмірі 0,2% від
несвоєчасно сплаченої суми, що
перевищує встановлений у ст.3 ЗУ «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
максимальний розмір пені - подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла у період,
за який сплачується пеня. Крім того, на
думку представника, позивач
безпідставно та необґрунтовано
зараховував сплачені кошти в якості
пені в розмірі 10 000,00 грн. - 05.06.2012р. та в
розмірі 4 543,14 грн. - 18.06.2012р. в період
після розірвання договору фінансового
лізингу 09.04.2012р. на підставі листа №26/03
від 30.03.2012р., але до укладення
Додаткової угоди №4 від 12.07.2012р., за якою
було поновлено дію договору. Також
безпідставно нараховувалася пеня в
період з 09.04.2012р. і до 12.07.2012р. коли
договірні зобов'язання сторін по
договору фінансового лізингу були
розірвані (припинені). Більше того, на
думку представника відповідача,
позивач незаконно стягнув з
відповідача 30.06.2012р. 5 037,08 грн.
компенсації за вчинення виконавчого
напису нотаріуса, який було визнано
таким, що не підлягає виконанню згідно
рішення господарського суду
Львівської області від 03.06.2013р. по
справі № 5015/5290/12.

Заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.07.2008 року між ТОВ «Укіо Банк Лізинг»
(надалі - Позивач, Лізингодавець) та
СУПП ТОВ «Астра» (надалі - Відповідач,
Лізингоодержувач) укладено Договір
фінансового лізингу № KL0807217 від 31.07.2008р.
(надалі - Договір) згідно умов якого
лізингодавець, відповідно до заявки
лізингоодержувача, набуває (купує) у
продавця майно, вказане
лізингоодержувачем, і надає
лізингоодержувачу право на час строку
лізингу володіти і користуватися ним в
порядку цього договору та на умовах
фінансового лізингу, а
лізингоодержувач зобов'язується
оплачувати лізингові платежі,
встановлені в графіку платежів. Після
завершення строку лізингу, при
виконанні лізингоодержувачем всіх
умов цього договору, майно передається
у власність лізингоодержувачу (Т.1
а.с.20-26).

Як вбачається з Спеціальних умов
фінансування (Т.1 а.с.19) та Специфікації
предмета договору лізингу (Т.1 а.с.25-26),
майном за цим Договором виступає
сідловий тягач Рено Преміум 440.19 Т НТ 1100,
Євро-3, серійний № VF625GPA000007237.

Судом встановлено, що предмет лізингу
був придбаний позивачем та переданий
відповідачу 17.10.2008 року, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи Актом прийому передачі предмета
лізингу від вказаної дати (Т.1 а.с.28).

Відповідно до пункту 3.1 Договору всі
платежі, що виплачуються лізингодавцю
на підставі цього Договору,
лізингоодержувач виконує в строки і на
умовах, вказаних в Спеціальних умовах
фінансування і Уточненому графіку
платежів. На дату передачі майна (або
його частини), відповідно до умов цього
Договору, лізингодавець складає
Уточнений графік платежів. Сторони
домовилися, що всі лізингові платежі
оплачуються або на 15 день місяця, при
цьому, перший період починається від
дня передачі предмету лізингу
лізингоодержувачу і до 15 числа місяця,
наступного за місяцем передачі, або на
30 день місяця, при цьому, перший період
починається від дня передачі предмету
лізингу лізингоодержувачу і до 30 числа
місяця, наступного за місяцем передачі.
Датою останнього лізингового платежу є
останній день строку лізингу.

Згідно Уточненого графіку платежів за
Договором фінансового лізингу № KL0807217
від 17.10.2008р. (Т.1 а.с.27) вартість предмета
лізингу, станом на момент його передачі
відповідачу (з урахуванням ПДВ)
становить 618 592,80 грн., що згідно
офіційного на той час курсу гривні
еквівалентно 127 673,90 доларів США. Строк
лізингу становить 36 місяців і останній
строк платежу - 17.10.2011р.

Як вбачається з матеріалів справи,
протягом строку дії Договору
фінансового лізингу № KL0807217 сторони
неодноразово змінювали строк та інші
умови його платежів, у зв'язку з чим
підписували уточнені графіки платежів,
що підтверджується Додатковою угодою
№1 від 14.05.2009р. та Додатком №1 до неї (Т.1
а.с.29-30), а також Додатковою угодою №2
від 09.03.2010р. та Додатком №1 до неї (Т.1
а.с.31-32). Востаннє, сторонами було
змінено графік платежу за Договором
фінансового лізингу та затверджено
Уточнений графік платежу №4 18.03.2011р., що
підтверджується Додатковою угодою №3
від вказаної дати та Додатком №1 до неї
(Т.1 а.с.33-34).

Відповідно до Уточненого графіку
платежів №4 від 18.03.2011р. офіційний курс
гривні до долара США на день його
підписання становить 7,943900 грн., строк
лізингу - 60 місяців, останній строк
платежу - 17.10.2013р.

Згідно положень пункту 3.2 Договору
лізингоодержувач повинен оплачувати
лізингодавцю лізингові платежі,
встановлені в графіку платежів,
перераховуючи грошові кошти на
розрахунковий рахунок, вказаний
лізингодавцем у розділі 14 цього
Договору. Якщо в уточненому графіку
платежів є формула розрахунку
платежів, то лізингоодержувач на дату
оплати самостійно розраховує суми, які
підлягають оплаті, відповідно до
наведеної формули, і оплачує їх. Усі
необхідні платежі за Договором повинні
бути сплачені в повному обсязі на дату,
вказану в Уточненому графіку платежів,
якщо платіж буде оплачений частково, то
такий платіж буде вважатися
неоплаченим. Якщо строк оплати
чергового лізингового платежу
відповідно до Уточненого графіку
платежів припадає на неробочий день
(вихідний, святковий або ін.), то
лізингоодержувач зобов'язаний
сплатити такий платіж не пізніше
останнього робочого дня, за яким настає
такий неробочий (вихідний, святковий
або ін.) день.

За умовами пункту 11.5 Договору він може
бути розірваний в односторонньому
порядку, не звертаючись до суду,
лізингодавцем, якщо лізингоодержувач
істотно порушив цей Договір або
істотно порушує інший (інші) укладений
(укладені) між сторонами договір
(договори) фінансового лізингу
незалежно від належного або
неналежного виконання цього Договору.
Розірвання Договору відбувається
шляхом направлення лізингоодержувачу
повідомлення про розірвання Договору
за 10 (десять) календарних днів до дати
розірвання. Істотними порушення
вважаються, зокрема, коли
лізингоодержувач більше двох разів
прострочив на будь-який строк оплату
лізингового платежу (пп.11.5.4 Договору).

З матеріалів справи встановлено, що
30.03.2012 року у зв'язку із несплатою
відповідачем лізингових платежів
протягом 134 днів, позивач, керуючись
положеннями п.11.5 Договору направив
Повідомлення №26/03 від 30.03.2012р. про
розірвання Договору з 09.04.2012р. (Т.1
а.с.99-100). Вказане повідомлення
відповідач одержав 04.04.2012 року (Т.1
а.с.101).

17.05.2012 року, у зв'язку з розірванням
Договору фінансового лізингу,
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
було вчинено виконавчий напис №701 про
повернення СУПП ТОВ «Астра» на користь
ТОВ «Укіо Банк Лізинг» предмета
лізингу (Т.1 а.с.79).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів
справи, 12.07.2012 року між позивачем та
відповідачем укладено Додаткову угоду
№4 до Договору фінансового лізингу №
KL0807217 від 31.07.2008р. (Т.1 а.с.35) згідно пункту
1 котрої встановлюється порядок
чинності Договору фінансового лізингу
№ KL0807217 від 31.07.2008р., а також припинення
виконавчого провадження по
примусовому виконанню виконавчого
напису ПН КМНО ОСОБА_6 від 17.05.2012р. №701
про вилучення у СУПП ТОВ «Астра» та
передачу ТОВ «Укіо Банк Лізинг»
предмету лізингу.

Крім того, згідно п.2 Додаткової угоди
№4 сторони дійшли згоди, що
повідомлення про одностороннє
розірвання Договору лізингу №26/03 від
30.03.2012р. вважатиметься відкликаним, а
Договір лізингу разом з додатком та
додатковими угодами - чинним. Виконання
зобов'язань по Договору лізингу
сторони виконують в порядку і на умовах
визначених Договором лізингу та
Уточненим графіком платежів №4 від
18.03.2011 року.

Водночас, як зазначається позивачем, не
зважаючи на факт укладення Додаткової
угоди №4 від 12.07.2012 року відповідачем і
надалі неналежним чином виконувалися
умови Договору лізингу та Уточненого
графіку платежів №4 від 18.03.2011р. Так,
станом на 25.09.2012 року, відповідач
прострочив виконання своїх зобов'язань
щодо оплати лізингових платежів,
передбачених п.3.1 та п.3.2 Договору на 42
дні. Вказаний факт став підставою того,
що 25.09.2012 року позивач направив
відповідачу Повідомлення №44/09 про
розірвання Договору фінансового
лізингу з 05.10.2012 року (Т.1 а.с.36). Дане
повідомлення відповідачем було
одержано 02.10.2012 року (Т.1 а.с.37).

Відповідно до п.11.6 Договору
фінансового лізингу коли
лізингоодержувач істотно порушує
даний Договір, то лізингодавець має
право вимагати, щоб лізингоодержувач
через певний час, але не пізніше
п'ятнадцяти робочих днів, усунув
вчинене порушення, якщо це можливо за
даних обставин. Коли є підстава
розірвати цей Договір, то
лізингодавець має право вимагати, від
лізингоодержувача заплатити за
предмет лізингу лізингодавцю всі
лізингові платежі і неустойку (пеню та
штрафи), які залишилися до кінця строку
лізингу, або розірвати Договір. Після
розірвання даного Договору
лізингодавець має право вимагати від
лізингоодержувача повернути йому
предмет лізингу, заплатити лізингодацю
борги, строк оплати яких наступив до
дня розірвання Договору, неоплачену
вартість предмета лізингу на дату
розірвання Договору та штраф у розмірі
30 (тридцяти) відсотків неоплаченої
вартості предмета лізингу. Також
лізингодавець має право вимагати від
лізингоодержувача покрити всі витрати,
які були пов'язані з розривом Договору
(транспортування, збереження, тощо).
Лізингоодержувач повинен повернути
лізингодавцю предмет лізингу в такому
стані, в якому одержав його, беручи до
уваги нормальний знос. Коли
лізингоодержувач не прибув, щоб
передати предмет лізингу, то
лізингодавець має право взяти його
одноособово.

Як встановлено судом предмет лізингу, у
зв'язку із розірванням Договору, було
повернуто позивачу 11.06.2013 року, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи Актом повернення майна від
вказаної дати (Т.1 а.с.80).

З матеріалів справи та пояснень
позивача (Т.1 а.с.5-10, Т.2 а.с.1-10; 80-82)
вбачається, що станом на момент
розірвання Договору фінансового
лізингу (05.10.2012р.), заборгованість
відповідача перед позивачем
складалася із неоплаченої вартості
предмета лізингу за платежами, які
відповідач повинен був сплатити 15.08.2012
року та 15.09.2012 року, винагороди
лізингодавця, а також штрафу у розмірі
30 (тридцяти) відсотків неоплаченої
вартості предмета лізингу.

Як зазначив представник позивача,
після розірвання Договору
відповідачем було сплачено позивачу 68
000,00 гривень, а тому, станом на момент
розгляду справи судом, заявлена до
стягнення сума основного боргу є сумою
неоплачених відповідачем лізингових
платежів, строк сплати яких настав до
дати припинення дії Договору, зокрема 23
814,55 грн. - неоплачена вартість предмета
лізингу на дату розірвання Договору, та
1 944,20 грн. - винагорода лізингодавця, що
включає в себе відсотки від дати
останнього лізингового платежу
(16.09.2012р.) до дати розірвання Договору
(05.10.2012р.), тобто 20 календарних днів
фактичного користування предметом
лізингу.

Встановивши наведені обставини справи,
колегія суддів не знаходить підстав
для задоволення позову, з огляду на
наступне.

Згідно приписів ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини. У випадках, встановлених
актами цивільного законодавства,
цивільні права та обов'язки можуть
виникати з рішення суду.

Відповідно до ст. 806 ЦК України за
договором лізингу одна сторона
(лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі). До договору
лізингу застосовуються загальні
положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
законом. До відносин, пов'язаних з
лізингом, застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж та
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом.

За приписами ст.ст. 626, 628 та 629 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
відплатним, якщо інше не встановлено
договором, законом або не випливає із
суті договору. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.
Договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Заперечуючи проти позовних вимог,
представник відповідача зазначає, що
позивачем безпідставно нараховувалися
та стягувалися за Договором лізингові
платежі, пеня та інші витрати до 05.10.2012
року (дати розірвання Договору згідно
Повідомлення №44/09 від 25.09.2012р.),
оскільки Договір фінансового лізингу
було розірвано ще 09.04.2012 року, коли
позивачем було направлене
Повідомлення про його розірвання №26/03
від 30.03.2012р. Як зазначає представник
відповідача, укладена між сторонами
Додаткова угода №4 від 12.07.2012р., якою
встановлено чинність Договору
фінансового лізингу є недійсною,
оскільки цивільним законодавством
України не передбачено можливості
укладати додаткову угоду до
припиненого договору, а також
відновлювати чинність цього договору.
Також представник відповідача
наголошує на тому, що Додаткова угода
№4 від 12.07.2012р. є такою, що не була
реалізована самим позивачем, так як ним
було порушено положення п.8 цієї угоди в
частині відкликання протягом десяти
робочих днів з моменту її підписання
здійснення будь-яких виконавчих дій
щодо повернення предмету лізингу на
підставі виконавчого напису нотаріуса,
шляхом направлення до Залізничного
ВДВС ЛМУЮ заяви про повернення
виконавчого напису. Крім того, на думку
відповідача, навіть якщо вважати
вказану додаткову угоду дійсною, то як
вбачається з акту звірки
взаєморозрахунків, наданого позивачем
(Т.1 а.с.105-106) позивач безпідставно та
необґрунтовано зараховував сплачені
кошти в якості пені в розмірі 10 000,00 грн.
- 05.06.2012р. та в розмірі 4 543,14 грн. - 18.06.2012р.
в період після розірвання договору
фінансового лізингу 09.04.2012р. та до
укладення Додаткової угоди №4 від
12.07.2012р., оскільки відповідно до п.9 цієї
угоди вона вступає в силу з моменту її
підписання сторонами та скріпленням
печатками сторін.

Колегія суддів не погоджується з
такими запереченнями відповідача,
враховуючи наступне.

Згідно положень ч. 1 ст. 627 ЦК України,
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

За приписами ст. 631 ЦК України договір
набирає чинності з моменту його
укладення. Сторони можуть встановити,
що умови договору застосовуються до
відносин між ними, які виникли до його
укладення.

Як вбачається з п.2 Додаткової угоди №4
від 12.07.2012р. сторони дійшли згоди, що
повідомлення про одностороннє
розірвання Договору лізингу №26/03 від
30.03.2012р. вважатиметься відкликаним, а
Договір лізингу разом з додатком та
додатковими угодами - чинним. Виконання
зобов'язань по Договору лізингу
сторони виконують в порядку і на умовах
визначених Договором лізингу та
Уточненим графіком платежів №4 від
18.03.2011 року.

Відповідно до п.9 Додаткової угоди, вона
є невід'ємною частиною Договору
лізингу, укладена у двох екземплярах,
які мають рівну юридичну силу, по
одному екземпляру для кожної сторони,
та вступає в силу з моменту її
підписання сторонами та скріплення
печатками сторін.

Згідно норми закріпленої в ст. 204 ЦК
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

При цьому, відповідно до положень ч.1
ст.203 ЦК України та ч.1 ст.215 ЦК України
укладення правочину з порушенням умов
Цивільного Кодексу України, інших
актів цивільного законодавства є
підставою для визнання його недійсним.

Разом з тим, колегія суддів бере до
уваги також той факт, що згідно позиції
Пленуму ВГСУ, викладеної в п.2.7
Постанови від 29.05.2013р. №11 «Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними»
якщо зі змісту господарського договору
випливає, що зобов'язання за цим
договором може бути припинено лише на
майбутнє, оскільки неможливо повернути
усе одержане за ним (наприклад, вже
здійснене користування за договором
майнового найму (оренди), користування
електроенергією, спожиті послуги,
зберігання, здійснене за відповідним
договором, тощо), то господарський суд
одночасно з визнанням господарського
договору недійсним (за наявності
підстав для цього) зазначає в
резолютивній частині рішення, що
зобов'язання за договором припиняється
лише на майбутнє.

При цьому слід враховувати, що
зобов'язання припиняються на майбутнє
не на підставі відповідної вказівки в
рішенні суду, а в силу закону, тому при
визнанні недійсним правочину
(господарського договору) зобов'язання
його сторін припиняються на майбутнє з
моменту набрання чинності рішення суду
про визнання правочину (договору)
недійсним, хоча б у судовому рішенні й
не було зазначено про таке припинення.

Також, в Постанові №35/5005/4044/2012 від
30.07.2013р. ВГСУ висловив позицію, що до
моменту визнання судом договору
недійсним, його положення є чинними і
обов'язки за ним повинні виконуватися
на умовах, погоджених сторонами під час
його укладення.

Відтак, з огляду на викладене та
враховуючи той факт, що ні
відповідачем, ні позивачем не було
надано доказів того, що Додаткова угода
№4 від 12.07.2012р. до Договору фінансового
лізингу визнана недійсною до моменту
виникнення спору між сторонами, а також
той факт, що подальше визнання вказаної
угоди, як невід'ємної частини Договору
лізингу можливе лише на майбутнє, суд
вважає, що на момент розгляду справи,
положення Додаткової угоди №4 є
чинними і обов'язки за нею повинні
виконуватися на умовах, погоджених
сторонами під час її укладення.

В даному випадку, колегія суддів
зазначає, що за умовами Додаткової
угоди №4 вона є чинною з моменту її
підписання та скріплення печатками
сторін, а не з моменту відкликання
позивачем виконавчого напису з
Залізничного ВДВС ЛМУЮ; сторони
погодили чинність Договору
фінансового лізингу, а також
зобов'язання відповідача здійснювати
лізингові платежі згідно Уточненого
графіку платежів №4 від 18.03.2011р. до
моменту укладення цієї угоди, тобто
здійснити чергові платежі 15.04.2012р.,
15.05.2012р. та 15.06.2012р. А тому, нарахування
та стягнення позивачем пені за
несвоєчасну сплату цих платежів, а
також нарахування та стягнення
лізингових платежів та інших витрат до
05.10.2012 року є таким, що ґрунтується на
матеріалах справи.

Разом з тим, суд відмічає те, що
відносини, які виникають у зв'язку з
договором лізингу, регулюються
положеннями ЦК України про лізинг, найм
(оренду), купівлю-продаж, поставку та
Законом України «Про фінансовий
лізинг» (ч.2 ст.806 ЦК України та ч.1 ст.2 ЗУ
«Про фінансовий лізинг»).

За договором лізингу майновий інтерес
лізингодавця полягає у розміщенні та
майбутньому поверненні з прибутком
грошових коштів, а майновий інтерес
лізингоодержувача - в можливості
користуватися та придбати предмет
лізингу у власність.

Отже, договір фінансового лізингу
поєднує в собі, зокрема, елементи
договорів оренди та купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 16 ЗУ «Про фінансовий
лізинг» лізингові платежі можуть
включати: суму, яка відшкодовує частину
вартості предмета лізингу; платіж як
винагороду лізингодавцю за отримане у
лізинг майно; компенсацію відсотків за
кредитом та інші витрати лізингодавця,
що безпосередньо пов'язані з
виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем
обов'язків зі сплати всіх лізингових
платежів, передбачених договором
лізингу, означає реалізацію ним права
на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що
складаються між сторонами договору
лізингу щодо одержання лізингодавцем
лізингових платежів у частині покупної
плати за надання майна в майбутньому у
власність лізингоодержувача,
поширюються загальні положення про
купівлю-продаж.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що
покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару, встановлену в договорі.
Договором купівлі-продажу може бути
передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 ЦК України,
договором може бути встановлено, що
право власності на переданий покупцеві
товар зберігається за продавцем до
оплати товару або настання інших
обставин.

У даній справі, відповідач не виконував
зобов'язань з оплати лізингових
платежів належним чином, що призвело до
виникнення заборгованості за
договором. Керуючись ч.2 ст.7 ЗУ «Про
фінансовий лізинг» та пунктом 11.5
Договору, позивач повідомив
відповідача про відмову від договору
та припинення його дії з 05.10.2012 року і
вимагав повернення предмета лізингу
(повідомлення №44/09 від 25.09.2012 року).
Відповідно до акта приймання-передачі
від 11.06.2013 року предмет лізингу було
повернуто позивачу (Т.1 а.с.80).

Частиною 2 статті 653 ЦК України
передбачено, що у разі розірвання
договору зобов'язання сторін
припиняються.

А згідно із частиною 4 статті 653 ЦК
України сторони не мають права
вимагати повернення того, що було
виконане ними за зобов'язанням до
моменту зміни або розірвання договору,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відтак, наслідком розірвання Договору
фінансового лізингу № KL0807217 від 31.07.2008р.
є відсутність у ТОВ «Укіо Банк Лізинг»
обов'язку надати предмет лізингу у
майбутньому у власність СУПП ТОВ
«Астра» і відповідно, відсутність
права вимагати його оплати.

Ураховуючи наведене та те, що право
власності на предмет лізингу від
позивача до відповідача не перейшло,
позовні вимоги щодо стягнення з
останнього такої складової частини
лізингового платежу, як відшкодування
вартості цього майна, яке залишилося у
власності позивача, є безпідставними.

Вказаної правової позиції, яка згідно
положень ст. 111-28 ГПК України є
обов'язковою при розгляді даної справи,
притримується Верховний Суд України у
справі №3-31гс13 від 29.10.2013 року (Т.2 а.с.
72-76).

Таким чином, з огляду на зазначене, в
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення з відповідача неоплаченої
вартості предмета лізингу у розмірі 23
814,55 грн. слід відмовити.

З приводу позовної вимоги щодо
стягнення з відповідача винагороди
лізингодавця у розмірі 1 944,20 грн., що
включає в себе відсотки від дати
останнього лізингового платежу
(16.09.2012р.) до дати розірвання Договору
(05.10.2012р.), то така вимога теж не підлягає
задоволенню, враховуючи наступне.

Заперечуючи проти позовних вимог,
відповідач зазначає про відсутність
будь-якої заборгованості за Договором
фінансового лізингу, оскільки позивач
незаконно зараховував сплачені
відповідачем кошти в якості пені у
розмірі 0,2% від несвоєчасно сплаченої
суми, що перевищує встановлений у ст.3
ЗУ «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» максимальний розмір пені -
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня. Також, на думку представника
відповідача, позивач незаконно стягнув
з відповідача 30.06.2012р. 5 037,08 грн.
компенсації за вчинення виконавчого
напису нотаріуса, який було визнано
таким, що не підлягає виконанню згідно
рішення господарського суду
Львівської області від 03.06.2013р. по
справі № 5015/5290/12.

Згідно зобов'язань відповідача,
передбачених п.8.3 Договору фінансового
лізингу лізингоодержувач
зобов'язується протягом 3 (трьох)
банківських днів компенсувати у
повному обсязі понесені лізингодавцем
витрати, які лізингодавець поніс в
результаті укладення Договору
придбання майна та/або виконання
даного Договору.

Крім цього, відповідно до п.10.2 Договору
за несвоєчасне виконання зобов'язань,
передбачених пунктами 2.4, 2.6, 3.1, 3.2 і 6.4
даного Договору лізингоодержувач
зобов'язується виплатити пеню у
розмірі 0,2 відсотка від несвоєчасно
сплаченої суми за кожен прострочений
день оплати (якщо прострочено було
черговий лізинговий платіж, то розмір
такого платежу розраховується
відповідно до умов п.3.9 Договору).
Нарахування пені починається на
наступний день після закінчення строку
і закінчується після оплати
лізингоодержувачем відповідних сум, не
враховуючи день оплати цих сум.
Лізингоодержувач самостійно
розраховує суму пені відповідно до
положень цього Договору. Оплата пені не
звільняє лізингоодержувача від
виконання основного зобов'язання.

За приписами п.3.7 Договору одержані
оплати за цим Договором лізингодавець
розподіляє в такій черговості: 1)
погашаються суми сплачені за
лізингоодержувача, що підлягають
компенсації лізингодавцю; 2) нарахована
неустойка (пеня, штрафи); 3) сума
винагороди лізингодавця (відсотки); 4)
вартість не викупленого майна. Але
сторони домовилися, що лізингодавець
має право в односторонньому порядку
змінити, вказаний в цьому пункті,
порядок погашення.

Як вбачається з розрахунку, наданого
позивачем (Т.2 а.с.7-9) у зв'язку із
регулярними простроченнями сплати
відповідачем лізингових платежів, в
період з 16.04.2011 року по 05.10.2012 року
відповідно до умов Договору позивачем
була нарахована пеня у розмірі 36 435,53
грн. З коштів, які сплачувалися
відповідачем, в якості погашення пені
за цей період позивачем було
зараховано 33 459,97 грн. Однак, як зазначив
представник позивача, не зважаючи на
те, що відповідач не оплатив всю суму
пені, він не вимагає стягнути
неоплачену її частину.

Водночас, суд вважає необґрунтованим
зарахування позивачем сплачених
відповідачем коштів в якості пені у
розмірі 33 459,97 грн., з огляду на те, що
договірні правовідносини між
платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань врегульовано ЗУ «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань».

Згідно обов'язкової для колегії суддів
правової позиції Верховного Суду
України, яку він виклав в постанові від
24.10.2011р. у справі № 3-114гс11 та постанові
від 07.11.2011р. у справі № 3-121гс11 (Т.2 а.с.44-51),
яким би способом не визначався в
договорі розмір пені, він не може
перевищувати той розмір, який
установлено законом як граничний,
тобто за прострочення платежу за
договором може бути стягнуто лише пеню,
сума якої не перевищує ту, що обчислено
на підставі подвійної облікової ставки
Національного банку України.

Таким чином, здійснивши перерахунок
пені на підставі подвійної облікової
ставки Національного банку України (Т.2
а.с.83-84), колегія суддів зазначає, що
обґрунтованим розміром пені, яка б мала
бути зарахована позивачем із сплачених
відповідачем коштів за період з 16.04.2011
року по 05.10.2012 рік є пеня у розмірі 7 609,37
грн.

Крім цього, суд також погоджується із
доводами відповідача про
безпідставність зарахування позивачем
30.06.2012р. компенсації за вчинення
виконавчого напису нотаріуса у розмірі
5 037,08 грн.

Так, положеннями Додаткової угоди №4
від 12.07.2012 року до Договору лізингу,
якою встановлювався порядок
припинення виконавчого провадження по
примусовому виконанню виконавчого
напису ПН КМНО ОСОБА_6 від 17.05.2012р. №701
про вилучення у СУПП ТОВ «Астра» та
передачу ТОВ «Укіо Банк Лізинг»
предмету лізингу не передбачено
обов'язок відповідача відшкодувати
витрати за вчинення цього напису.
Обґрунтовуючи правомірність стягнення
витрат за вчинення виконавчого напису
нотаріуса, позивач покликається на те,
що ці витрати, згідно ч.2 ст.22 ЦК України
є витратами, які позивач зробив для
відновлення свого порушеного права.

Проте, колегія суддів не погоджується з
таким твердженням позивача через те, що
як вбачається з матеріалів справи,
виконавчий напис приватного нотаріуса
КМНО ОСОБА_6 від 17.05.2012р. №701 не відновив
порушені права позивача, оскільки
рішенням господарського суду
Львівської області №5015/5290/12 від 03.06.2013
року, яке набрало законної сили, його
визнано таким, що не підлягає виконанню
(Т.1 а.с.72-78). Відтак, витрати пов'язані із
вчиненням цього напису не вважаються
витратами, зробленими позивачем для
відновлення свого порушеного права
(реальними збитками).

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується з твердженням
відповідача про відсутність в нього
обов'язку сплачувати винагороду
лізингодавця у розмірі 1 944,20 грн.,
враховуючи необгрунтоване зарахування
позивачем сплачених відповідачем
коштів в якості пені у розмірі 0,2
відсотка від несвоєчасно сплаченої
суми та витрат за вчинення виконавчого
напису нотаріуса.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові
витрати слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 2, 4-6, 12, 33, 34, 43, 49,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст. 85 ГПК України та може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93
ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення. Повний
текст рішення складено та підписано
19.05.2014 р.

Головуючий суддя
Крупник Р.В.

Суддя
Король М.Р.

Суддя
Яворський
Б.І.