м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/7047/14 16.05.14

Суддя Отрош І.М., розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного
товариства "Укртелеком" в особі філії
"Дирекція первинної мережі Публічного
акціонерного товариства
"Укртелеком"доДержавного підприємства
"Український науково-дослідний
інститут зв'язку"простягнення 33631 грн. 22
коп.Представники: від позивача:
Дубищев Ю.В. - представник за
довіреністю № 336 від 11.12.2013від
відповідача: не з'явились ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

15.04.2014 до Господарського суду м. Києва
надійшла позовна заява Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком" в
особі філії "Дирекція первинної мережі
Публічного акціонерного товариства
"Укртелеком" з вимогами до Державного
підприємства "Український
науково-дослідний інститут зв'язку" про
стягнення заборгованості за договором
№ 36-15 від 04.01.2012 у розмірі 33512 грн. 39 коп.,
в тому числі 30025 грн. 00 коп. основного
боргу, 2178 грн. 04 коп. пені, 1130 грн. 26 коп. 3
% річних та 179 грн. 09 коп. інфляційних
втрат.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач в
порушення норм чинного законодавства
України та укладеного між сторонами
договору № 36-15 від 04.01.2012 не виконав
взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з
чим в останнього виникла
заборгованість за період з лютого 2012
року по травень 2013 року у розмірі 30025
грн. 00 коп., крім того, у зв'язку з
неналежним виконанням зобов'язань за
договором позивачем нараховано пеню у
розмірі 2178 грн. 04 коп., 3 % річних у
розмірі 1130 грн. 26 коп. та інфляційні
втрати у розмірі 179 грн. 09 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 16.04.2014 порушено провадження у
справі № 910/7047/14 та справу
призначено до розгляду на 16.05.2014.

Представник відповідача у судове
засідання 16.05.2014 не з'явився, клопотання
про відкладення розгляду справи не
подав, вимоги суду не виконав, про
причини неявки суд не повідомив, хоча
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи рекомендованим повідомленням
про вручення поштового відправлення №
017.

У судове засідання 16.05.2014 з'явився
представник позивача та надав
пояснення по суті справи, відповідно до
яких в повному обсязі підтримав
заявлені позовні вимоги та просить суд
їх задовольнити.

Зважаючи на достатність в матеріалах
справи доказів, необхідних для повного
та об'єктивного вирішення справи,
розгляд справи відбувається з
урахуванням положень ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними у справі
матеріалами.

У судовому засіданні 16.05.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

04.01.2012 між Публічним акціонерним
товариством "Укртелеком" в особі філії
"Дирекція первинної мережі Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком"
(сторона-1 за договором) та Державним
підприємством "Український
науково-дослідний інститут зв'язку"
(сторона-2 за договором) укладено
договір № 36-15, відповідно до умов якого
сторона-2 відшкодовує стороні-1
фактичні витрати за спожиту
електроенергію для освітлення
службових приміщень та виробничих
потреб, згідно виставлених рахунків, за
адресою: м. Київ, вул. Солом'янська, 3 (1 та
6 поверхи).

Положеннями розділу 4 договору
визначено, що даний договір вступає в
дію з моменту підписання його
сторонами і діє впродовж поточного
року. Договір може бути припинений за
письмовою заявою будь-якої з сторін,
поданою не пізніше, ніж за 30
календарних днів до дати припинення
договору. При неподанні такої заяви
термін договору вважається подовженим
на той строк і на тих же умовах.

Згідно з пунктом 2.1. договору оплата за
спожиту електроенергію здійснюється
на підставі рахунку-фактури, згідно
показників лічильників і розрахунків
встановленої потужності шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок сторони-1 не пізніше 5
банківських днів з дня отримання
відповідальним представником сторони-2
рахунку фактури.

Сторона-1 зобов'язана надати стороні-2
рахунок-фактури на підставі фактичних
показників лічильників та оформлених
актів про використану електроенергію,
не пізніше 25 числа місяця, за який
проводиться розрахунок (пункт 3.7.
договору).

Відповідно до пункту 3.8 договору у разі
неотримання рахунку сторона-2
зобов'язана, впродовж доби,
проінформувати сторону-1.

У відповідності до частини 1 статті 6
Цивільного Кодексу України сторони
мають право укласти договір, який не
передбачений актами цивільного
законодавства, але відповідає
загальним засадам цивільного
законодавства.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Як встановлено судом, за період з
лютого 2012 року по травень 2013 року
відповідачем було спожито
електроенергію на загальну суму 37629
грн. 87 коп. на умовах, передбачених
укладеним між сторонами договором від
04.01.2012 № 36-15. Факт, обсяги та вартість
наданих послуг підтверджується
доданими до позовної заяви копіями
рахунків, за період з лютого 2012 року по
травень 2013 року.

Судом встановлено, що відповідач в
порушення умов договору та норм
чинного законодавства не виконав в
повному обсязі взяті на себе
зобов'язання по відшкодуванню
фактичних витрат за електроенергію за
період з лютого 2012 року по травень 2013
року, а саме відповідачем було
здійснено часткову оплату витрат по
відшкодуванню фактичних витрат за
електроенергію на суму 7604 грн. 87 коп., що
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями платіжних доручень, у
зв'язку з чим в останнього виникла
заборгованість перед позивачем по
відшкодуванню фактичних витрат за
електроенергію у розмірі 30025 грн. 00 коп.
Крім того, факт порушення умов договору
визнано відповідачем, в підтвердження
чого суду надано підписаний та
скріпленим печатками сторін акт
звіряння взаєморозрахунків за
договором від 04.01.2012 № 36-15 станом на
01.12.2013.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до норм статей 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Перевіривши наданий позивачем
арифметичний розрахунок
заборгованості по відшкодуванню
витрат за фактично спожиту
електроенергію, суд вважає його
обґрунтованим та документально
підтвердженим, у зв'язку з чим вимоги
позивача про стягнення з відповідача
заборгованості по відшкодуванню
фактичних витрат за електроенергію за
період з лютого 2013 року по травень 2013
року підлягають задоволенню у розмірі
30025 грн. 00 коп.

У зв'язку з неналежним виконання
зобов'язань за договором № 36-15 від
04.02.2012, позивач просить суд стягнути з
відповідача на свою користь пені у
розмірі 2178 грн. 04 коп. за період
прострочення, вказаний в розрахунку,
доданому до позовної заяви (з 06.04.2012 по
06.12.2013), 3% річних в розмірі 1130 грн. 26 коп.
та інфляційних втрат у розмірі 179 грн. 09
коп. за період прострочення, вказаний в
розрахунку, доданому до позовної заяви
(з 06.04.2012 по 01.01.2014).

З приводу моменту виникнення
прострочки боржника за договором № 36-15
від 04.02.2012, суд зазначає наступне. Так
як, відповідно до пункту 2.1. договору
обов'язок з оплати боржника виникає з
урахуванням дати отримання рахунку, то
факт (дата) отримання рахунку є
предметом доказування. Відповідно до
усних пояснень представника позивача,
наданих у судовому засіданні 16.05.2014,
рахунки надавались представникам
відповідача особисто та вчасно, однак
без письмового підтвердження.

Виходячи з комплексного тлумачення
пунктів 3.7 та 3.8 договору, боржник
вважається таким, що отримав рахунок до
25 числа місяця, за який проводиться
розрахунок, якщо не повідомить
кредитора про його неотримання. Однак,
судом встановлено, що рахунки
виставлялись позивачем невчасно, тому
відповідно до частини 4 статті 612
Цивільного кодексу України
прострочення боржника не настає, якщо
зобов'язання не може бути виконане
внаслідок прострочення кредитора.

З огляду на те, що дата виставлення
рахунків на оплату є більш пізньою, ніж
передбачена пунктом 3.7. договору (28-31
число), обов'язок з оплати у боржника
відповідно виникає через 5 банківських
днів з моменту виставлення рахунків на
оплату, а прострочення виникає з
наступного дня (шостого) після
закінчення строку для здійснення
оплати за договором.

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (частина 1 статті 230
Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 549
Цивільного кодексу України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551
Цивільного кодексу України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі. Сторони
можуть домовитися про зменшення
розміру неустойки, встановленого актом
цивільного законодавства, крім
випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлено, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 3.9. договору у
випадку несплати рахунку-фактури
протягом 5 банківських днів сторони
керуються договірними зобов'язаннями,
вимогами Правил користування
електричною енергією в частині
припинення подачі електроенергії, а на
суму, вказану в платіжному дорученні,
нараховується пеня в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який нараховується пеня, за кожну
добу затримки.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» сплата трьох
процентів від простроченої суми (якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом) не має характеру штрафних
санкцій і є способом захисту майнового
права та інтересу кредитора шляхом
отримання від боржника компенсації
(плати) за користування ним
утримуваними коштами, належними до
сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» інфляційні
нарахування на суму боргу, сплата яких
передбачена частиною другою статті 625
Цивільного кодексу України, не є
штрафною санкцією, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про
індексацію грошових доходів населення"
індекс споживчих цін (індекс інфляції)
обчислюється спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в
галузі статистики і не пізніше 10 числа
місяця, що настає за звітним,
публікується в офіційних періодичних
виданнях. На даний час індекс інфляції
розраховується Державною службою
статистики України і щомісячно
публікується, зокрема, в газеті
"Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені
друкованими засобами масової
інформації з посиланням на зазначений
державний орган відповідні показники
згідно з статтями 17, 18 Закону України
"Про інформацію" є офіційними і можуть
використовуватися господарським судом
і учасниками судового процесу для
визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть
враховуватися рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ,
викладені в листі Верховного Суду
України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа
вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а
також в інформаційно-пошукових
системах "Законодавство" і "Ліга".

Відповідно до пункту 4.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» сплата
трьох процентів від простроченої суми
(якщо інший розмір не встановлений
договором або законом) не має характеру
штрафних санкцій і є способом захисту
майнового права та інтересу кредитора
шляхом отримання від боржника
компенсації (плати) за користування ним
утримуваними коштами, належними до
сплати кредиторові.

Дії відповідача є порушенням умов
договору, що є підставою для
застосування відповідальності
(нарахування пені) відповідно до умов
пункту 3.9 договору та захисту майнових
прав та інтересів позивача відповідно
до норм статті 625 Цивільного кодексу
України.

Суд встановив, що додані до позовної
заяви арифметичні розрахунки пені, 3 %
річних та інфляційних втрат є
неправильними, оскільки в порушення
пункту 2.1. договору позивач при
визначенні моменту прострочення
зобов'язання з оплати позивач
застосував 5 календарних днів, а не 5
банківських днів.

Відповідно до пункту 1.21 статті 1 Закону
України «Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні» операційний
(банківський) день - частина робочого
дня банку або іншої установи - учасника
платіжної системи, протягом якої
приймаються від клієнтів документи на
переказ і документи на відкликання та
можна, за наявності технічної
можливості, здійснити їх обробку,
передачу та виконання. Тривалість
операційного дня встановлюється
банком або іншою установою - учасником
платіжної системи самостійно та
закріплюється в їх внутрішніх
нормативних актах.

У відповідності до положень пункту 1.12
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» з огляду на
вимоги частини першої статті 4 7 і
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання, та зазначеного позивачем
максимального розміру відповідних
пені та інших нарахувань.

З урахуванням положень пункту 2.1
договору, приписів законодавства,
виставлених рахунків на оплату та з
урахуванням часткових оплат, позивач
має право на нарахування пені, за
прострочення оплати фактичних витрат
за електроенергію у березні 2012 року - за
період з 07.04.2013 по 18.07.2012, у квітні 2012
року - за період з 08.05.2012 по 10.09.2013, у
травні 2012 року - за період з 08.06.2012 по
08.12.2012, у червні 2012 року - за період з
03.07.2012 по 03.01.2013, у липні 2012 року - за
період з 08.08.2012 по 08.02.2013, у серпні 2012
року - за період з 08.09.2012 по 08.03.2013, у
вересні 2012 року - за період з 06.10.2012 по
06.04.2013, у жовтні 2012 року - за період з
08.11.2012 по 08.05.2013, за листопад 2012 - за
період з 08.12.2012 по 08.06.2013, за грудень 2012
року - за період з 10.01.2013 по 10.07.2013, за
лютий 2013 року - за період з 08.03.2013 по
13.09.2013, за березень 2013 року - за період з
06.04.2013 по 06.10.2013, за квітень 2013 - за період
з 10.05.2013 по 10.11.2013 та за травень 2013 - за
період з 08.06.2013 по 08.12.2013 День початку
нарахування пені визначається з огляду
на положення пункту 2.1 договору з
урахування дати виставлення
відповідного рахунку.

Суд наводить власний розрахунок пені
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань, відповідно до норм частини
6 статті 232 Господарського кодексу
України з урахуванням розміру
простроченого платежу, пункту 2.1.
договору, сум часткової оплати та в
межах визначеного позивачем періоду
нарахування:

Сума боргу (грн.)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір облікової ставки
НБУРозмір подвійної облікової ставки
НБУ в деньСума пені за період
прострочення1916.5807.04.2012 - 18.07.20121037.5000 %0.041
%*80.902688.2908.05.2012 - 10.09.20121267.5000 %0.041
%*138.821992.9408.06.2012 - 27.09.20121127.5000 %0.041
%*91.48492.9429.09.2012 - 08.12.2012717.5000 %0.041
%*14.342257.3106.07.2012 - 03.01.20131827.5000 %0.041
%*168.374222.6608.08.2012 - 06.02.20131837.5000 %0.041
%*316.703597.8408.09.2012 - 06.03.20131807.5000 %0.041
%*265.412302.7506.10.2012 - 06.04.20131837.5000 %0.041
%*172.712859.4108.11.2012 - 06.05.20131807.5000 %0.041
%*210.941746.1008.12.2012 - 06.06.20131817.5000 %0.041
%*129.532314.1210.01.2013 - 09.06.20131517.5000 %0.041
%*143.602314.1210.06.2013 - 06.07.2013277.0000 %0.038
%*23.974697.1308.03.2013 - 09.06.2013947.5000 %0.041
%*181.454697.1310.06.2013 - 12.08.2013647.0000 %0.038
%*115.304697.1313.08.2013 - 06.09.2013256.5000 %0.036
%*41.821425.4806.04.2013 - 09.06.2013657.5000 %0.041
%*38.081425.4810.06.2013 - 12.08.2013647.0000 %0.038
%*34.991425.4813.08.2013 - 06.10.2013556.5000 %0.036
%*27.921758.9210.05.2013 - 09.06.2013317.5000 %0.041
%*22.411758.9210.06.2013 - 12.08.2013647.0000 %0.038
%*43.181758.9213.08.2013 - 06.11.2013866.5000 %0.036
%*53.881466.0808.06.2013 - 09.06.201327.5000 %0.041
%*1.201466.0810.06.2013 - 12.08.2013647.0000 %0.038
%*35.991466.0813.08.2013 - 06.12.20131166.5000 %0.036 %*60.57

Всього:2413.56З огляду на
вищенаведене та доведення факту
несвоєчасності виконання грошового
зобов'язання за договором, позивач має
право на стягнення з відповідача пені у
розмірі 2413 грн. 65 коп., проте суд дійшов
висновку про стягнення з відповідача
пені у розмірі 2178 грн. 04 коп. за
розрахунком позивача, оскільки суд
позбавлений можливості виходу за межі
позовних вимог за відсутності про це
клопотання заінтересованої сторони
(пункт 2 частини 1 статті 83
Господарського процесуального кодексу
України).

Суд наводить власний розрахунок 3 %
річних та інфляційних втрат з
урахуванням дати виникнення
прострочення виконання зобов'язання з
оплати, положень пункту 2.1 договору та в
межах визначеного позивачем періоду
нарахування, а саме кінцевої дати
нарахування 3 % річних та інфляційних
втрат (01.01.2014):

Сума боргу (грн.)Період
простроченняКількість днів
простроченняРозмір процентів
річнихЗагальна сума
процентів1916.5807.04.2012 - 18.07.20121033
%16.232688.2908.05.2012 - 10.09.20121263 %27.841992.9408.06.2012 -
27.09.20121123 %18.35492.9429.09.2012 - 08.12.2012713
%2.882257.3106.07.2012 - 01.01.20145453 %101.124222.6608.08.2012 -
01.01.20145123 %177.703597.8408.09.2012 - 01.01.20144813
%142.242302.7506.10.2012 - 01.01.20144533 %85.742859.4108.11.2012 -
01.01.20144203 %98.711746.1008.12.2012 - 01.01.20143903
%55.972314.1210.01.2013 - 01.01.20143573 %67.904697.1208.03.2013 -
01.01.20143003 %115.821425.4806.04.2013 - 01.01.20142713
%31.751758.9210.05.2013 - 01.01.20142373 %34.261466.0808.06.2013 -
01.01.20142083 %25.06
Всього:1001.57

Період заборгованостіСума боргу
(грн.)Сукупний індекс інфляції за
періодІнфляційне збільшення суми
боргу07.04.2012 - 18.07.20121916.580.992-15.2908.05.2012 -
10.09.20122688.290.989-29.4508.06.2012 -
27.09.20121992.940.993-13.9229.09.2012 -
08.12.2012492.940.999-0.4906.07.2012 -
01.01.20142257.311.0024.3808.08.2012 -
01.01.20144222.661.00416.6808.09.2012 -
01.01.20143597.841.00725.0806.10.2012 -
01.01.20142302.751.00613.7408.11.2012 -
01.01.20142859.411.00617.0608.12.2012 -
01.01.20141746.101.00712.1710.01.2013 -
01.01.20142314.121.00511.4808.03.2013 -
01.01.20144697.121.00418.6006.04.2013 -
01.01.20141425.481.0045.6410.05.2013 -
01.01.20141758.921.0046.9608.06.2013 - 01.01.20141466.081.0034.33

Всього:76.97З огляду на вищенаведене та
доведення факту несвоєчасності
виконання грошового зобов'язання за
договором, вимоги позивача про
нарахування відповідачу 3 % річних та
інфляційних втрат підлягають
частковому задоволенню, а саме 3 %
річних у розмірі 1001 грн. 57 коп. та
інфляційних втрат у розмірі 76 грн. 97
коп.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
44, ч. 1 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, ст.ст. 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства
"Український науково-дослідний
інститут зв'язку" (03110, м. Київ, вул.
Солом'янська, буд. 13, ідентифікаційний
код 01181529) на користь Публічного
акціонерного товариства "Укртелеком"
(01601, м. Київ, бул. Тараса Шевченка, буд. 18,
ідентифікаційний код 21560766)
заборгованість у розмірі 30025 (тридцять
тисяч двадцять п'ять) грн. 56 коп., пеню у
розмірі 2178 (дві тисячі сто сімдесят
вісім) грн. 04 коп., 3 % річних у розмірі 1001
грн. (одна тисяча одна) 57 коп.,
інфляційні втрати у розмірі 76 (сімдесят
шість) грн. 97 коп. та витрати по сплаті
судового збору у розмірі 1808 (одна
тисяча вісімсот вісім) грн. 04 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
шляхом подання, протягом 10 днів з дня
складання повного рішення, апеляційної
скарги через Господарський суд міста
Києва.

Повне рішення складено: 21.05.2014

Суддя
І.М. Отрош