ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

14 квітня 2014 року Справа № 921/293/13-г/11

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

головуючого:Плюшка
І.А.суддів:Владимиренко С.В. Демидової
А.М. Мирошниченка С.В. Шевчук
С.Р.розглянувши заяву Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Тернопільській областіпро
перегляд Верховним Судом
УкраїнипостановиВищого
господарського суду України від 18.11.2013
у справі№ 921/293/13 г/11за
позовомПублічного акціонерного
товариства "Галіція
Дистилері"доРегіонального відділення
Фонду державного майна України по
Тернопільській областіпро внесення
змін у договір оренди № 9-ЦМК від
12.12.2001ВСТАНОВИВ:

Публічним акціонерним товариством
"Галіція Дистилері" подано позов до
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Тернопільській області про внесення
зміни у договір оренди № 9-ЦМК від 12.12.2001
шляхом виключення з пункту 3.4 договору
словосполучення "разі зміни методики
розрахунку, зміни централізованих цін
і тарифів та в інших".

Рішенням Господарського суду
Тернопільської області від 30.04.2013 у
справі № 921/293/13-г/11 відмовлено у
задоволенні позову.

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 27.06.2013,
залишеною без змін постановою Вищого
господарського суду України від 18.11.2013,
рішення Господарського суду
Тернопільської області від 30.04.2013
скасовано, позов задоволено.

Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Тернопільській області звернулось із
заявою про перегляд Верховним Судом
України постанови Вищого
господарського суду України від 18.11.2013
у справі № 921/293/13-г/11, в якій заявник
просить скасувати вказану постанову
Вищого господарського суду України,
залишити в силі рішення Господарського
суду Тернопільської області від 30.04.2013.

Заяву, з посиланням на постанови Вищого
господарського суду України від 24.10.2007
у справі № 21/552-20/365, від 25.10.2012 у справі №
18/18/5022-404/2012, від 05.12.2012 у справі №
17/5025/432/12, від 10.04.2013 у справі № 5017/781/2012,
від 03.10.2013 у справі № 5011-4/4557-2012, на
постанови Судової палати у
господарських справах Верховного Суду
України від 20.08.2013 у справі № 5017/781/2012,
від 20.11.2012 у справі № 28/5005/640/2012, від
25.09.2012 у справі № 19/074-11 мотивовано
неоднаковим застосуванням судами
касаційної інстанції положень статей 6,
651, 652 Цивільного кодексу України (далі -
ЦК України), частини третьої статті 179,
частини першої статті 187, частини
другої статті 188 Господарського
кодексу України (далі - ГК України),
статей 10, 19, 21 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна",
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Розглянувши заяву про перегляд
постанови суду касаційної інстанції та
додані до неї матеріали, колегія суддів
вважає, що справа № 921/293/13-г/11 не
підлягає допуску до провадження
Верховного Суду України з таких
підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 11116
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК України) заява про
перегляд судових рішень господарських
судів може бути подана на підставі
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права,
внаслідок чого ухвалено різні за
змістом судові рішення у подібних
правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень матиме місце в разі, коли суд
касаційної інстанції у розгляді двох
чи більше справ за подібних предмета і
підстав позову, змісту позовних вимог
та встановлених судом фактичних
обставин і однакового
матеріально-правового регулювання
спірних правовідносин дійшов
неоднакових правових висновків,
покладених в основу цих судових рішень.

З постанови від 18.11.2013 у справі № 921/293/13
г/11, про перегляд якої подано заяву,
вбачається, що предметом позову у даній
справі є зміна умов договору оренди
шляхом виключення пункту, відповідно
до якого розмір орендної плати
переглядається на вимогу однієї з
сторін у разі зміни методики її
розрахунку, змін централізованих цін і
тарифів, з метою приведення його змісту
у відповідність вимогам частини другої
статті 21 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна".
Вищий господарський суд України,
переглядаючи постанову суду
апеляційної інстанції погодився з
обґрунтованістю даного позову
виходячи з того, що: до правовідносин за
спірним договором оренди слід
застосовувати норми Цивільного
кодексу України, в якому на
законодавчому рівні закріплені
співвідношення між диспозитивними та
імперативними нормами; сторони в
спірному договорі оренди погодили
можливість зміни договору судовим
рішенням; Закону України "Про оренду
державного та комунального майна",
норми якого є імперативними, змінив
підстави перегляду розміру орендної
плати на вимогу однієї з сторін
договору, з огляду на що у спірний
договір можуть бути внесенні зміни
судовим рішенням з метою приведення
останнього у відповідність до вимог
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна".

Водночас, у постанові від 24.10.2007 у
справі № 21/552-20/365, на яку заявник
посилається, Вищий господарський суд
України погодився з висновками суду
апеляційної інстанції щодо
задоволення позову про внесення змін
до договору оренди в частині
збільшення орендної плати.
Відповідного висновку суд касаційної
інстанції дійшов з огляду на те, що
судом апеляційної інстанції
встановлено, що за час існування
орендних правовідносин сторін істотно
змінилися обставини, зокрема
відбулося зростання орендної плати на
ринку нерухомості в місті Києві, тому
умови спірного договору оренди,
укладеного 31.07.2001, не відповідають
вимогам чинного податкового
законодавства України. Також суд
касаційної інстанції погодився з тим,
що до спірних відносин сторін можуть
бути застосовані положення статті 11
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна".

З постанов від 05.12.2012 у справі №
17/5025/432/12, від 10.04.2013 у справі № 5017/781/2012 та
від 03.10.2013 у справі № 5011-4/4557-2012
вбачається, що Вищий господарський суд
України погодився з правомірністю та
обґрунтованістю позову про укладення
додаткової угоди до договору оренди
щодо збільшення розміру орендної плати
виходячи встановлених судами
попередніх інстанцій обставин справи
про те, що умовами договору та нормами
чинного законодавства передбачено
можливість зміни умов договору за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі зміни методики
розрахунку орендної плати, змін
централізованих цін та тарифів.

Вказане свідчить про те, що суд
касаційної інстанції, приймаючи
відповідні рішення, виходив з різних
підстав викладених у позовах та з
різних встановлених фактичних
обставин справи, що виключає
подібність даних правовідносин.

Не беруться судом до уваги посилання
заявника на постанову Вищого
господарського суду України від 25.10.2012
у справі № 18/18/5022-404/2012 у зв'язку з тим, що
даною постановою судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасовано, а справу передано на новий
розгляд до суду першої інстанції, що не
означає остаточного вирішення спору у
справі, тому на таку постанову не може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом 1 статті 11116 ГПК України.

Крім того, до кола судових рішень, на
які може бути здійснене посилання на
підтвердження підстави, встановленої
пунктом 1 частини першої статті 11116 ГПК
України, належать виключно рішення
суду касаційної інстанції, ухвалені в
порядку розгляду касаційної скарги на
рішення судів попередніх інстанцій, а
тому на постанови Судової палати у
господарських справах Верховного Суду
України від 20.08.2013 у справі № 5017/781/2012,
від 20.11.2012 у справі № 28/5005/640/2012, від
25.09.2012 у справі № 19/074-11 не може бути
здійснене посилання, оскільки останні
прийнято згідно з розділом ХІІ2 ГПК
України, якою встановлено порядок
перегляду судових рішень Верховним
Судом України після їх перегляду в
касаційному порядку.

Також з поданої заяви вбачається, що
доводи заявника зводяться і до оцінки
дій суду касаційної інстанції щодо
повноти та правильності дослідження
обставин справи та здійснення оцінки
судом доказів у справі, стосовно чого
колегія суддів Вищого господарського
суду України зазначає, що за змістом
частини другої статті 38 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів" та
розділу ХІІ2 ГПК України основною метою
діяльності Верховного Суду України є
створення однакової судової практики
застосування норм матеріального права
та усунення порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом. Таким чином, в порядку,
встановленому розділом ХІІ2 ГПК
України, правова оцінка повноти та
правильності дослідження обставин
справи попередніми судовими
інстанціями під час перегляду справи
не здійснюється.

З огляду на викладене Вищий
господарський суд України дійшов
висновку про відсутність підстав для
допуску даної справи до провадження
Верховного Суду України.

Керуючись статтями 86, 11116, 11121 ГПК
України, Вищий господарський суд
України

УХВАЛИВ:

Відмовити Регіональному відділенню
Фонду державного майна України по
Тернопільській області у допуску
справи № 921/293/13-г/11 до провадження
Верховного Суду України.

Головуючий суддя:І.Плюшко
Судді:С.Владимиренко А.Демидова
С.Мирошниченко С.Шевчук