КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2014 р.
Справа№ 910/1324/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Куксова В.В.

Гончарова С.А.

За участю представників:

від прокуратури: Вакулюк Д.С. - за
посвідчення,

від позивача: Кульчинська О.М. -
представник за довіреністю,

від відповідача: Гусаківський С.А.,
Довбняк К.О. - представники за
довіреностями,

від третьої особи: Глобенко Л.В. -
представник за довіреністю.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«По виробництву інсулінів «Індар»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 28.03.2014р.

у справі №910/1324/14 (суддя Любченко М.О.)

за позовом Київського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
держави в особі Державної екологічної
інспекції у м.Києві

до Приватного акціонерного товариства
«По виробництву інсулінів «Індар»

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
позивача - Київська міська рада

про стягнення 1 670 005,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

В січні 2014 року Київський прокурор з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
держави в особі Державної екологічної
інспекції у м.Києві звернувся до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Приватного акціонерного
товариства «По виробництву інсулінів
«Індар» про стягнення збитків,
заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів у розмірі 1 670 005, 35 грн.

В обґрунтування позовних вимог
прокурор посилається на те, що
Приватним акціонерним товариством «По
виробництву інсулінів «Індар»
здійснювався забір води з
артезіанської свердловини без дозволу
на спеціальне водокористування, що
суперечить ст.ст.44, 48, 49 Водного кодексу
України та, на думку прокурора, є
підставою для стягнення збитків в
розмірі 1 670 005,35 грн., завданих державі
внаслідок порушення вимог
природоохоронного законодавства.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 28.03.2014 року позов задоволено.

Присуджено до стягнення з Приватного
акціонерного товариства "По
виробництву інсулінів "Індар" на
користь Державного бюджету України та
бюджету м.Києва, завдані порушенням
природоохоронного законодавства
збитки в розмірі 1 670 005, 35 грн.,
зарахувавши кошти на аналітичний
рахунок, відкритий в Головному
управлінні Державної казначейської
служби України у м.Києві за балансовим
рахунком 3311 "Кошти, які підлягають
розподілу між державним і місцевими
бюджетами" Плану рахунків в розрізі
територій та кодів класифікації
доходів бюджету.

Присуджено до стягнення з Приватного
акціонерного товариства "По
виробництву інсулінів "Індар" на
користь Державного бюджету України
судовий збір в сумі 33 400,11 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції від 28.03.2014р., Приватне
акціонерне товариство "По виробництву
інсулінів "Індар" звернулося до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
зазначене рішення суду та прийняти
нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин господарським судом, що мають
значення для вирішення справи та на
порушення останнім норм матеріального
та процесуального права.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги апелянт посилається, зокрема, на
те, що дозвіл на спеціальне
водокористування №УКР-860-Кіє від 01.09.2013
року належним чином припинено не було,
а відтак у його діях відсутні порушення
природоохоронного законодавства.

Київською міською радою подано відзив
на апеляційну скаргу, в якому просить
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржуване рішення
суду - без змін.

Прокуратура та Державна екологічна
інспекція у м.Києві не скористалися
своїм правом згідно ч. 1 ст. 96 ГПК
України та не надали суду відзивів на
апеляційну скаргу, що згідно ч. 2 ст. 96
ГПК не перешкоджає перегляду рішення
суду першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги та відзиву,
заслухавши пояснення представників
сторін, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення суду, дійшла до висновку про те,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
суду першої інстанції - скасуванню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
01.09.2011р. Державним управлінням охорони
навколишнього природного середовища в
м. Києві було надано Приватному
акціонерному товариству «По
виробництву інсулінів «Індар» дозвіл
№УКР-860-Кіє на спеціальне
водокористування строком дії з 01.09.2011р.
по 01.09.2014р. З дати видачі дозволу
апелянт здійснював забір з
артезіанської свердловини для
задоволення власних господарських та
виробничих потреб

Водночас, на підставі наказу №224 від
28.01.2013р. та направлення на перевірку №232
від 28.01.2013р., 29.01.2013р. - 12.02.2013р. державними
інспекторами Державної екологічної
інспекції у м. Києві Сусловим С.С. та
Царинним О.В. було проведено планову
перевірку дотримання вимог
природоохоронного законодавства
Приватним акціонерним товариством «По
виробництву інсулінів «Індар», яка
оформлена актом №05/199а. Вказаним актом
встановлено, що відповідачем
здійснювався забір води з
артезіанської свердловини без дозволу
на спеціальне водокористування.

З метою перевірки усунення
відповідачем встановлених під час
планової перевірки правопорушень, на
підставі наказу №2410 від 19.12.2013р. та
направлення на перевірку №2447 від
19.12.2013р. державними інспекторами
Державної екологічної інспекції у
м.Києві Царинним О.В., Гетьман Є.А. та
Федун Т.В., у присутності інженера з
охорони навколишнього середовища
Приватного акціонерного товариства
«По виробництву інсулінів «Індар»
ОСОБА_11 19.12.2013р. - 27.12.2013р. було проведено
позапланову перевірку дотримання
вимог природоохоронного
законодавства, результати якої
оформлені актом №05/2148а від 19.12.2013р.-
27.12.2013р.

В свою чергу, з матеріалів справи
вбачається, що здійснення відповідачем
забору води з артезіанської
свердловини без дозволу на спеціальне
водокористування було установлене в
ході вищевказаних перевірок, зокрема,
на підставі листа Державного
управлінням охорони навколишнього
природного середовища в м. Києві до
Державної екологічної інспекції в м.
Києві №06-07/7440 від 11.01.2013р.

В даному листі зазначено, що за
поданням №5006-09/08 від 13.11.2012р. Державної
екологічної інспекції в м. Києві дію
дозволу №УКР-860-Кіє від 01.09.2011р. було
припинено Державним управлінням
охорони навколишнього природного
середовища в м. Києві з 29.01.2013р.

При цьому, у вищевказаному листі також
зазначено, що рішення про припинення
дії дозволу №УКР-860-Кіє від 01.09.2011р. було
надіслано відповідачу.

Разом з тим, відповідач під час
розгляду справи стверджував, що
жодного рішення про припинення
(призупинення) дії відповідного
дозволу на спеціальне
водокористування ніколи не отримував.

Судовою колегією встановлено, що в
матеріалах справи оригінал чи належним
чином засвідчена копія відповідного
рішення про припинення (призупинення)
дії дозволу №УКР-860-Кіє від 01.09.2011 року
не міститься.

В зв'язку з чим, ухвалою суду від 22.05.2014р.
було зобов'язано прокуратуру та
позивача надати суду відповідне
рішення про припинення (призупинення)
дії дозволу №УКР-860-Кіє від 01.09.2011 року.
Однак, зазначена ухвала суду залишена
без виконання.

В свою чергу, в ході судового розгляду,
представником Державної екологічної
інспекції в м. Києві пояснив, що жодного
окремого рішення про припинення
(призупинення) дії дозволу Державним
управлінням охорони навколишнього
природного середовища в м. Києві не
приймалося, натомість сам факт
наявності вищевказаного листа №06-07/7440
від 11.01.2013 року свідчить про прийняте
рішення. Відповідного висновку
дотримувався і суд першої інстанції
приймаючи оскаржуване рішення.

Разом з тим, судова колегіє вважає, що
даний висновок є помилковим з огляду на
наступне.

У відповідності ст.40 Закону України
«Про охорону навколишнього природного
середовища», використання природних
ресурсів громадянами, підприємствами,
установами та організаціями
здійснюється з додержанням
обов'язкових екологічних вимог,
зокрема, здійснення заходів щодо
запобігання псуванню, забрудненню,
виснаженню природних ресурсів,
негативному впливу на стан
навколишнього природного середовища.

Так, зокрема, водні відносини в Україні
регулюються Водним кодексом України,
Законом України «Про охорону
навколишнього природного середовища»
та іншими актами законодавства (ч.2 ст.2
Водного кодексу України).

У відповідності до ст.1 Водного кодексу
України використання води - процес
вилучення води для використання у
виробництві з метою отримання
продукції та для господарсько-питних
потреб населення, а також без її
вилучення для потреб гідроенергетики,
рибництва, водного, повітряного
транспорту та інших потреб.

Згідно із ст. 46 Водного кодексу України
водокористування може бути двох видів -
загальне та спеціальне.

Відповідно до ст. 48 Водного кодексу
України спеціальне водокористування -
це забір води з водних об'єктів із
застосуванням споруд або технічних
пристроїв, використання води та
скидання забруднюючих речовин у водні
об'єкти, включаючи забір води та
скидання забруднюючих речовин із
зворотними водами із застосуванням
каналів. Спеціальне водокористування
здійснюється юридичними і фізичними
особами насамперед для задоволення
питних потреб населення, а також для
господарсько-побутових, лікувальних,
оздоровчих, сільськогосподарських,
промислових, транспортних,
енергетичних, рибогосподарських та
інших державних і громадських потреб.

У відповідності до ст.49 Водного кодексу
України спеціальне водокористування
здійснюється на підставі дозволу, який
видається: державними органами охорони
навколишнього природного середовища -
у разі використання води водних
об'єктів загальнодержавного значення;
Верховною Радою Автономної Республіки
Крим, обласними, Київською та
Севастопольською міськими Радами за
погодженням з державними органами
охорони навколишнього природного
середовища - у разі використання води
водних об'єктів місцевого значення.

Частиною 1 статті 50 цього Кодексу
встановлено, що строки спеціального
водокористування встановлюються
органами, які видали дозвіл на
спеціальне водокористування.

Підстави для припинення права
спеціального водокористування
встановлені статтею 55 Водного кодексу
України. При цьому, порядок припинення
права спеціального водокористування
визначається положеннями ст. 56 Водного
кодексу України, згідно якої
припинення права спеціального
водокористування здійснюється,
зокрема, за рішенням органу, що видав
дозвіл на спеціальне водокористування.
Припинення права на спеціальне
водокористування в усіх випадках
здійснюється органом, що видав дозвіл
на спеціальне водокористування.

Процедуру погодження та видачі
юридичним та фізичним особам дозволів
на спеціальне водокористування
визначає Порядок погодження та видачі
дозволів на спеціальне
водокористування, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 13.03.2002р. № 321, пунктом 9 якого також
передбачено, що припинення права
спеціального водокористування в усіх
випадках здійснюється органом, що
видав дозвіл на спеціальне
водокористування.

Відтак, виходячи з аналізу наведених
вимог чинного законодавства, право
спеціального водокористування, що
виникло у відповідача на підставі
дозволу на спеціальне
водокористування №УКР-860-Кіє строком
дії з 01.09.2011р. до 01.09.2014р. повинно було
припинитись саме шляхом прийняття
органом, що видав дозвіл, відповідного
рішення, як розпорядчого документу.

Водночас, як вже було встановлено
судом, матеріали даної господарської
справи, не містять окремого рішення
Державного управлінням охорони
навколишнього природного середовища в
м. Києві про припинення вищевказаного
дозволу.

При цьому, як зазначено вище, лист
№06-07/7440 від 11.01.2013 року, на який
посилається прокурор, як на доказ
винесення відповідного рішення,
містить вказівку, що рішення про
припинення дозволу на спеціальне
водокористування було надіслано
відповідачу. Окрім того, відсутні у
матеріалах справи дані щодо отримання
відповідачем і самого листа №06-07/7440 від
11.01.2013 року.

Відтак, ураховуючи вищевикладене та
наявність у матеріалах справи лише
листа Державного управлінням охорони
навколишнього природного середовища в
м. Києві до Державної екологічної
інспекції в м. Києві №06-07/7440 від 11.01.2013
року не може вважатися належним
доказом припинення дозволу на
спеціальне водокористування
№УКР-860-Кіє строком дії з 01.09.2011р. до
01.09.2014р.

Таким чином, вина відповідача у
заподіянні шкоди навколишньому
природному середовищу, у зв'язку із
здійсненням спеціального
водокористування без відповідного на
те дозволу відсутня, оскільки рішення
про припинення права на спеціальне
водокористування, надане відповідачу
дозволом на спеціальне
водокористування №УКР-860-Кіє строком
дії з 01.09.2011р. до 01.09.2014р органом, що
видав такий дозвіл не приймалось.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія дійшла висновку, що прокурором
та позивачем не доведено наявності
причинно-наслідкового зв'язку між
діями відповідача та завданням
збитків, а також вини відповідача у
завданні збитків.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Доказів, які б спростовували вище
встановлені та зазначені судом
обставини, сторонами не надано.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
суду першої інстанції - скасуванню; в
позові слід відмовити.

Судові витрати відповідно до вимог ст.49
ГПК України покладаються на Державну
екологічну інспекцію у м.Києві.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «По
виробництву інсулінів «Індар» на
рішення Господарського суду міста
Києва від 28.03.2014р. у справі №910/1324/14
задовольнити.

2.Рішення Господарського суду міста
Києва від 28.03.2014 року у справі №910/1324/14
скасувати.

3.В позові Київському прокурору з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
держави в особі Державної екологічної
інспекції у м.Києві відмовити.

4.Стягнути з Державної екологічної
інспекції у м.Києві (04071, м.Київ, вул.
Набережно-Лугова, 4; код 37975277) на користь
Приватного акціонерного товариства
«По виробництву інсулінів «Індар» (02099,
м.Київ, вул. Зрошувальна, 5; код 21680915) 16 700
(шістнадцять сімсот тисяч) грн. 05 коп.
витрат по оплаті судового збору.

5.Доручити Господарському суду міста
Києва видати наказ.

6.Матеріали справи №910/1324/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту
постанови 04.06.2014р.

Головуючий суддя
П.В. Авдеєв

Судді
В.В. Куксов

С.А. Гончаров