ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2014 р.
Справа № 922/4169/13

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Фоміна В.О., суддя Крестьянінов
О.О., суддя Шутенко І.А.

при секретарі Деркач Ю.О.

за участю представників сторін:

позивача - Чуприни Я.О. (дов.№104-07/32 від
08.01.2014р.),

відповідача - Санжаревського Є.М.
(дов.№85/1157 від 30.12.2013р.),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу УПФУ в
Орджонікідзевському районі м.Харкова
(вх.№3864Х/2) на рішення господарського
суду Харківської області від 02 грудня
2013 року по справі №922/4169/13 (суддя Шарко
Л.В.),

за позовом УПФУ в Орджонікідзевському
районі, м.Харків

до ПАТ "Харківський тракторний завод
ім.С.Орджонікідзе", м.Харків

про стягнення 19862,11 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року УПФУ в
Орджонікідзевському районі міста
Харкова звернулось до господарського
суду Харківської області з позовною
заявою, в якій просить стягнути з ПАТ
"Харківський тракторний завод ім.
С.Орджонікідзе" суму заборгованості по
відшкодуванню суми витрат на
фінансування різниці між сумою пенсій
призначеної відповідно до Закону
України "Про наукову і науково -
технічну діяльність" і сумою пенсії,
обчисленої відповідно до інших
законодавчих актів за квітень - липень
2013 року в сумі 19862,11 грн.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 02 грудня 2013р.
по справі №922/4169/13 (суддя Шарко Л.В.) в
задоволенні позову відмовлено.

Позивач з рішенням місцевого
господарського суду не погодився та
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення господарського суду
Харківської області від 02.12.2013р. та
прийняти нове рішення, яким стягнути з
ПАТ "Харківський тракторний завод
ім.С.Орджонікідзе" на користь
Управління Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м.Харкова
заборгованість по відшкодуванню суми
витрат на фінансування різниці між
сумою пенсії, призначеної відповідно
до Закону України "Про наукову і
науково-технічну діяльність" і сумою
пенсії, обчисленої відповідно до інших
законодавчих актів за квітень, травень,
червень та липень 2013 року в сумі 19862,11
грн. При цьому апелянт посилається на
те, що рішення суду прийнято судом
першої інстанції при порушенні норм
матеріального і процесуального права.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 18.02.2014р.
розгляд апеляційної скарги УПФУ в
Орджонікідзевському районі м.Харкова
(вх.№3864Х/2) на рішення господарського
суду Харківської області від 02 грудня
2013 року по справі №922/4169/13 було
відкладено на 18.03.2014р. у складі колегії
суддів: головуючий суддя Фоміна В.О.,
суддя Кравець Т.В., суддя Шутенко І.А.

Розпорядженням голови суду від 17.03.2014р.
у зв'язку з відпусткою судді Кравець
Т.В. для розгляду даної справи
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий суддя Фоміна В.О., суддя
Крестьянінов О.О., суддя Шутенко І.А.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про
судове рішення" від 23.03.2012р. №6
встановлено, що в разі необхідності
заміни судді в процесі розгляду справи
або додаткового введення судді (суддів)
до складу суду розгляд справи з огляду
на встановлений пунктом 3 частини
четвертої статті 47 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" принцип
незмінності судді слід починати
спочатку. При цьому заново
розпочинається й перебіг передбачених
статтею 69 ГПК строків вирішення спору,
а його подальше продовження новим
(зміненим) складом суду здійснюється у
випадках і в порядку, передбачених
частиною третьою цієї статті.

У відповідності до Постанови пленуму
Вищого господарського суду України №3
від 16.01.2013р. "Про внесення змін та
доповнень до деяких постанов пленуму
Вищого господарського суду України",
зокрема, пунктом 2.2 доповнено постанову
пленуму Вищого господарського суду
України від 17.05.2011р. №7 "Про деякі
питання практики застосування розділу
ХІІ Господарського процесуального
кодексу України" пунктом 9-1 такого
змісту: "9 -1. У разі зміни складу суду
апеляційної інстанції розгляд ним
справи починається заново, а, отже,
спочатку починається й визначений
статтею 102 ГПК строк розгляду
апеляційної скарги; можливості
продовження цього строку законом не
передбачено."

Враховуючи викладене, колегія суддів у
новому складі розпочала розгляд
апеляційної скарги з початку.

Ухвалами Харківського апеляційного
господарського суду від 21.01.2014 р.,
18.02.2014р., 18.03.2014р., розгляд апеляційної
скарги позивача відкладався.

14.05.2014р. від позивача надійшли
додаткові пояснення (вх. № 3799), в яких
ним наведені періоди нарахування
спірної суми коштів та зазначено, що
позивач не звертався до господарського
суду Харківської області та
розпорядника майна боржника
(відповідача по справі) із заявами про
включення до реєстру кредиторів
поточної заборгованості за квітень -
липень 2013 р.

14.05.2014р. від відповідача надійшли
пояснення по справі (вх. №3820), в яких
зазначено, що на адресу відповідача не
надходило заяв позивача про визнання
та включення поточної заборгованості
за квітень - липень 2013 р. до реєстру
вимог кредиторів ПАТ "Харківський
тракторний завод ім. С.Орджонікідзе".

У судовому засіданні 15.05.2014р.
представник апелянта підтримала
вимоги апеляційної скарги в повному
обсязі.

Представник відповідача просив суд
залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 101 ГПК України, у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обгрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Розглянувши матеріали справи,
дослідивши доводи апеляційної скарги в
межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК
України, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
обставин справи та доказів на їх
підтвердження, а також правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
встановила наступне.

Предметом даного позову є стягнення з
відповідача заборгованості по
відшкодуванню суми витрат на
фінансування різниці між сумою пенсії,
призначеної відповідно до Закону
України «Про наукову та
науково-технічну діяльність» і сумою
пенсій, обчисленої відповідно до інших
законодавчих актів за квітень - липень
2013 року.

Позов обґрунтовано тим, що ПАТ
"Харківський тракторний завод ім.
С.Орджонікідзе" зареєстрований, як
платник страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та платник єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в управлінні
Пенсійного фонду України в
Орджонікідзевському районі м. Харкова
за реєстраційним номером №0747.

Позивач, посилаючись на розрахунок
суми заборгованості, копії довідок про
підтвердження пільгових пенсій, а
також на копії довідок про виплачені
пенсії, зазначає, що ПАТ "Харківський
тракторний завод ім. С.Орджонікідзе"
має поточну заборгованість по
відшкодуванню суми витрат на
фінансування різниці між сумою пенсії,
призначеної відповідно до Закону
України «Про наукову та
науково-технічну діяльність» і сумою
пенсій, обчисленої відповідно до інших
законодавчих актів за квітень - липень
2013 року.

31.05.2007 року відповідно до ухвали
господарського суду Харківської
області по справі №Б-39/109-07 порушено
провадження у справі про банкрутство
ПАТ "Харківський тракторний завод ім.
С.Орджонікідзе". Як зазначає позивач в
своїй позовній заяві, на даний час
провадження у справі триває, стадія -
мирова угода.

Як зазначалось вище, позивач не
звертався до господарського суду
Харківської області та розпорядника
майна боржника (відповідача по справі)
із заявами про включення до реєстру
кредиторів поточної заборгованості за
квітень - липень 2013 р.

Господарський суд Харківської області,
відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, зазначив, що, виходячи зі статуту
відповідача, ПАТ «Харківській
тракторний завод ім. С. Орджонікідзе»
не є установою для якої
науково-технічна діяльність є основною
і становить понад 70 % загального
річного обсягу виконаних робіт, та не
підпадає під суб`єктний склад Закону
України «Про наукову та
науково-технічну діяльність». Видача
довідок про науково-технічний стаж не є
підставою для покладення на
відповідача обов'язку по фінансуванню
різниці між пенсією, призначеною за
Законом України «Про наукову і
науково-технічну діяльність» та
пенсією, обчисленою відповідно до
інших законодавчих актів. А тому,
позовні вимоги про стягнення з
відповідача заборгованості по
відшкодуванню суми витрат на
фінансування різниці між сумою пенсії,
призначеної відповідно до Закону
України «Про наукову та
науково-технічну діяльність» і сумою
пенсій, обчисленої відповідно до інших
законодавчих актів є безпідставними та
необґрунтованими.

Проте, з таким висновком не
погоджується колегія суддів з
наступних підстав.

Розглянувши по суті у межах позовного
провадження заявлені УПФУ вимоги про
стягнення з відповідача
заборгованості по відшкодуванню суми
витрат на фінансування різниці між
сумою пенсії, призначеної відповідно
до Закону України «Про наукову та
науково-технічну діяльність» і сумою
пенсій, обчисленої відповідно до інших
законодавчих актів, яка з`явилась у
відповідача, в період перебування
останнім у процедурі банкрутства, суд
першої інстанції, припустився порушень
норм процесуального законодавства, які
полягають в наступному.

Як зазначалось раніше, відповідно до
ухвали господарського суду
Харківської області від 31.05.2007 року по
справі №Б-39/109-07 порушено провадження у
справі про банкрутство ПАТ
«Харківський тракторний завод ім.
С.Орджонікідзе».

Як зазначив позивач та підтверджується
матеріалами справи, на даний час
провадження у справі про банкрутство
відповідача триває, стадія
розпорядження майном.

Відповідно до частини 2 статті 4-1 ГПК
України справи про банкрутство
розглядаються в порядку провадження,
передбаченому цим Кодексом, з
урахуванням особливостей,
встановлених Законом про банкрутство.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
(в редакції чинній станом на момент
порушення провадження у справі про
банкрутство), кредитор це юридична або
фізична особа, яка має у встановленому
порядку підтверджені документами
вимоги щодо грошових зобов'язань до
боржника, щодо виплати заборгованості
із заробітної плати працівникам
боржника, а також органи державної
податкової служби та інші державні
органи, які здійснюють контроль за
правильністю та своєчасністю
справляння єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).
Конкурсні кредитори - кредитори за
вимогами до боржника, які виникли до
порушення провадження у справі про
банкрутство. До конкурсних кредиторів
відносяться також кредитори, вимоги
яких до боржника виникли внаслідок
правонаступництва за умови виникнення
таких вимог до порушення провадження у
справі про банкрутство. Поточні
кредитори - кредитори за вимогами до
боржника, які виникли після порушення
провадження у справі про банкрутство.

Отже, зазначеною нормою чітко
визначено, що поточні вимоги кредитора
- це неоплачені боржником вимоги, які
виникли в процедурі банкрутства, за
період після порушення господарським
судом провадження у справі про
банкрутство і до винесення постанови
про визнання боржника банкрутом,
відкриття ліквідаційної процедури.

Статтею 13 цього закону в зазначеній
вище редакції, визначено коло
обов'язків розпорядника майна серед
яких - розглядати разом з посадовими
особами боржника копії заяв кредиторів
про грошові вимоги до боржника, які
надійшли до господарського суду у
зв'язку з порушенням справи про
банкрутство та надіслані боржнику в
установленому цим Законом порядку;
вести реєстр вимог кредиторів у
встановленому порядку; повідомляти
кредиторів про результати розгляду їх
вимог боржником та включення визнаних
вимог до реєстру вимог кредиторів або
про відмову визнання вимог боржником;
тощо.

В статті 25 цього закону вказано, що
ліквідатор серед своїх інших
повноважень може заявляти в
установленому порядку заперечення по
заявлених до боржника вимогах поточних
кредиторів за зобов'язаннями, які
виникли під час провадження у справі
про банкрутство, і є неоплаченими.

Відповідно до статті 31 вказаного
закону, визначено черговість
задоволення вимог кредиторів за
рахунок коштів, одержаних від продажу
майна банкрута, та зокрема у четверту
чергу задоволенню підлягають вимоги
кредиторів, не забезпечені заставою, у
тому числі і вимоги кредиторів, що
виникли із зобов'язань у процедурі
розпорядження майном боржника чи в
процедурі санації боржника.

Відповідно п. 7 статті 12 ГПК України,
господарським судам підвідомчі: 7)
справи у спорах з майновими вимогами до
боржника, стосовно якого порушено
справу про банкрутство, у тому числі
справи у спорах про визнання
недійсними будь-яких правочинів
(договорів), укладених боржником;
стягнення заробітної плати; поновлення
на роботі посадових та службових осіб
боржника, за винятком спорів,
пов'язаних із визначенням та сплатою
(стягненням) грошових зобов'язань
(податкового боргу), визначених
відповідно до Податкового кодексу
України, а також справ у спорах про
визнання недійсними правочинів
(договорів), якщо з відповідним позовом
звертається на виконання своїх
повноважень контролюючий орган,
визначений Податковим кодексом
України.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 10 від
24.10.2011 року "Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судам" визначено, що до
компетенції господарських судів
віднесено розгляд усіх справ про
банкрутство, а також справ у спорах з
майновими вимогами до боржника,
стосовно якого порушено справу про
банкрутство, за певними винятками
(пункт 7 частини першої статті 12 ГПК).
Зазначені справи відповідно до частини
другої статті 4-1 ГПК розглядаються в
порядку провадження, передбаченому цим
Кодексом, з урахуванням особливостей,
встановлених Законами України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
та "Про банки і банківську діяльність".

Статтею 16 ГПК визначено виключну
підсудність господарських справ, та
відповідно до частини 9 цієї статті,
справи у майнових спорах, передбачених
пунктом 7 частини першої статті 12 цього
Кодексу, розглядаються господарським
судом, у провадженні якого перебуває
справа про банкрутство.

Отже, аналізуючи наведені норми
чинного законодавства, колегія суддів
дійшла висновку про те, що питання
правомірності нарахування та підстав
стягнення з відповідача суми
заборгованості по відшкодуванню суми
витрат на фінансування різниці між
сумою пенсії, призначеної відповідно
до Закону України «Про наукову та
науково-технічну діяльність» і сумою
пенсій, обчисленої відповідно до інших
законодавчих актів за квітень - липень
2013 року, в сумі 19862,11 грн. повинно
вирішуватись у межах справи про
банкрутство відповідача, оскільки
такий спір безпосередньо пов'язаний із
здійсненням провадження в цій справі, а
також сума заборгованості виникла
після порушення провадження у справі
про банкрутство останнього, тобто є
поточною.

Проте, позивач, звертаючись з окремим
позовом про стягнення поточної
заборгованості з відповідача та
зазначаючи про існування щодо
відповідача процедури банкрутства, не
довів належними доказами реалізацію
свого права на звернення до
розпорядника майна чи до суду з заявами
про визнання його поточної
заборгованості.

А тому звернення позивача з окремим
позовом про стягнення поточної
заборгованості, на думку колегії
суддів, не відповідає належному
способу захисту порушених, на думку
позивача, його прав та інтересів,
відповідно до норм ГПК України та
Закону про банкрутство.

Таким чином, даний спір безпосередньо
пов'язаний із здійсненням провадження
у справі про банкрутство, тому підлягає
розгляду в межах справи про
банкрутство, а не у позовному
провадженні.

Отже, суд першої інстанції
безпідставно порушив за позовною
заявою УПФУ позовне провадження про
стягнення поточної суми
заборгованості, оскільки вимоги
позовної заяви безпосередньо
випливають зі справи про банкрутство і
повинні розглядатися судом у межах
цієї справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо спір не
підлягає вирішенню в господарських
судах України.

Враховуючи наведене та виходячи із
системного аналізу положень ГПК
України, колегія суддів вважає, що
даний спір не підлягає вирішенню
господарським судом в порядку
позовного провадження.

Дійшовши викладеного висновку та у
зв'язку із припиненням провадження у
справі не підлягають задоволенню
апеляційні вимоги про прийняття нового
рішення у справі та задоволення
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись п. 1-1
ст. 80, ст. ст. 99, 101, 102, п. 3, ст. 103, п. 4 ст. 104,
ст. 105 Господарського процесуального
кодексу України, колегія суддів
Харківського апеляційного
господарського суду, одностайно, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу УПФУ в
Орджонікідзевському районі м.Харкова
задовольнити частково.

Рішення господарського суду
Харківської області від 02.12.2013 року по
справі №922/4169/13 скасувати.

Провадження у справі припинити.

Повний текст підписаний 19.05.2014р.

Головуючий суддя
В.О. Фоміна

Суддя
О.О. Крестьянінов

Суддя
І.А. Шутенко