РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року
Справа № 918/116/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Юрчук М.І., суддя
Василишин А.Р. , суддя Крейбух О.Г.

при секретарі Михальчук В.К.

за участю представників сторін:

позивача: представник Огороднік О.В.

відповідача: представник Кацевич І.С.,
голова кооперативу Берекета О.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
відповідача Обслуговуючого
кооперативу "ЖБК Енергетик" на рішення
господарського суду Рівненської
області від 27.02.14р. у справі № 918/116/14
(суддя Качур А.М.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен банк Аваль" в
особі Рівненської обласної дирекції

до відповідача Обслуговуючого
кооперативу "ЖБК Енергетик"

про стягнення в сумі 1 052 637 грн. 65 коп.

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням голови Рівненського
апеляційного господарського суду від
02.04.14 р. у зв'язку з настанням поважних
обставин, які унеможливлюють участь
судді Демянчука Ю.Г. у розгляді даної
справи, внесено зміни до складу колегії
суддів, окрім заміни головуючого судді.
У справі № 918/116/14 визначено колегію
суддів у складі: головуючий суддя Юрчук
М.І., суддя Василишин А.Р., суддя Крейбух
О.Г..

Рішенням господарського суду
Рівненської області у справі №918/116/14
від 27.02.14р. позовні вимоги задоволено
повністю.

Стягнуто з обслуговуючого кооперативу
"ЖБК Енергетик" на користь публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" в особі Рівненської
обласної дирекції "Райффайзен Банк
Аваль" 680000,00 грн. - позичкової
заборгованості по кредиту, 278445,34 грн. -
заборгованості по відсоткам, 94192,31 грн. -
пені та 21052,75 грн. витрат на оплату
судового збору за подання до суду
позовної заяви.

Рішення місцевого господарського суду
мотивоване тим, що доказів розрахунку
перед позивачем в повному обсязі
відповідач суду не надав, а вимоги
позивача про стягнення з відповідача
заборгованості по кредитному договору
в сумі 680000,00 грн. - позичкової
заборгованості по кредиту, 278445,34 грн. -
заборгованості по відсоткам, пені -
94192,31 грн., є правомірними, ґрунтуються
на договорі та законі, а відтак
підлягають задоволенню з покладенням
на відповідача витрат на оплату
судового збору за подання до суду
позовної заяви

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду першої інстанції, обслуговуючий
кооператив "ЖБК Енергетик" звернувся до
Рівненського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції від
27.02.14р. у справі 918/116/14 та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позову
відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
рішення прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підлягає скасуванню. Крім того,
апелянт, як на підставу скасування
рішення суду першої інстанції,
посилається на те, що місцевий
господарський суд не вжив необхідних
заходів для всебічного та повного
вивчення всіх обставин та не
забезпечив для відповідача можливості
з'явитися у судове засідання (направити
свого представника), оскільки
розглянувши справу без участі
відповідача, суд не лише порушив право
ЖБК "Енергетик" на захист своїх
майнових прав і охоронюваних законом
інтересів, в т.ч. шляхом подання відзиву
(заперечення) на позов, але й норму ч.3
ст.4-3 ГПК України.

Представником позивача подано відзив
на апеляційну скаргу, відповідно до
якого він просить суд рішення
господарського суду Рівненської
області від 27.02.14р. залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення з
підстав, викладених у відзиві.

У судовому засіданні суду апеляційної
інстанції 22.05.14 р. скаржником подано
заяву (а.с.157) про застосування строку
позовної давності щодо стягнення
неустойки (штрафу, пені). Таке
клопотання подане апелянтом після
початку розгляду апеляційної скарги по
суті під час з'ясування обставин
правомірності нарахування позивачем
суми позову, оскільки відповідач не
погоджувався із сумою нарахованої
пені. При цьому відповідний розрахунок
пені (з урахуванням пропущеної
спеціальної позовної давності)
відповідачем не поданий.

Проте, заявлене клопотання не
розглядалося в ході даного судового
засідання, за результатами якого була
оголошена перерва до 29.05.14 р. о 15-00 год.

Відсутність ґрунтовного пояснення
позивача з приводу нарахованої суми
позову та незгода із цією сумою
відповідача (як суми заборгованості по
кредиту так і по нарахованих відсотках
за користування кредитом, а також пені)
стало підставою для відкладення
розгляду апеляційної скарги та
оголошення перерви (а.с.143-146, 161-162, 168)

Сторонами були подані суду розрахунки
заборгованості по кредиту. Проте, в
процесі їхнього дослідження на вимогу
колегії суддів пояснити виникнення та
процес нарахування пені по відсоткам
виходячи із суми 120 336,79 грн. ні позивач,
ні відповідач не змогли, у зв'язку з
їхньою відсутністю.

З метою надання можливості сторонам
підготувати детальний розрахунок
вищенаведеної суми, колегією суддів
була оголошена перерва до 29.05.14 р. 0 15-00
год.

Після оголошеної перерви 29.05.14 р. о 15-00
год. судове засідання було продовжене.
Однак, ні представник апелянта, ні
голова кооперативу Берекета О.Б. у
судове засідання не з'явилися, подавши
лише копію із аналогічного розрахунку
пені позивача по відсоткам кредиту
станом на 16.01.2014 року по 15.01.2014 року
включно із зазначенням про погодження
з нарахуваннями позивачем щодо суми 120
336,79 грн., що виникла за період з 02.07.12 р.
по 16.01.13 р. Про час і місце розгляду
апеляційної скарги представники
скаржника були повідомлені належним
чином, про що свідчить розписка-заява в
матеріалах справи.

Колегію суддів зазначене процесуальне
питання винесено на обговорення.

Представник позивача висловилася за
продовження розгляду апеляційної
скарги за відсутності апелянта.

Оскільки явка відповідача в судове
засідання обов'язковою не визнавалася,
апелянт належним чином був
повідомлений про день, час і місце
розгляду апеляційної скарги, клопотань
про відкладення її розгляду до суду не
надходило, колегія суддів прийшла до
висновку про можливість розгляду
апеляційної скарги без участі
відповідача.

Як вже зазначалося вище, представником
скаржника було подане клопотання про
застосування строку позовної давності
щодо стягнення неустойки (штрафу, пені).

Колегія суддів, порадившись на місці,
відхиляє заявлене клопотання з
наступних підстав.

Згідно ч. 3 п. 3.1., 3.2. постанови пленуму
Вищого господарського суду України №10
від 29.05.13 р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішення господарських спорів" у ЦК
України встановлено як загальну,
тривалістю у три роки (стаття 257), так і
спеціальну позовну давність (стаття 258),
скорочену або більш тривалу порівняно
із загальною. Спеціальна позовна
давність піддягає застосуванню лише у
випадках, прямо передбачених законом.
Щодо вимог про стягнення неустойки
(штрафу, пені) застосовується позовна
давність в один рік. А при стягненні сум
збитків, заподіяних у зв'язку зі
сплатою неустойки (штрафу, пені),
застосуванню підлягає загальна
позовна давність.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Додаткові докази
приймаються судом, якщо заявник
обґрунтував неможливість їх подання
суду першої інстанції з причин, що не
залежали від нього.

В апеляційній інстанції не приймаються
і не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Однак, відповідач не пояснив та ніяким
чином не обґрунтував неможливість
подання заявленого клопотання до суду
першої інстанції ні на попередніх
судових засіданнях, ні у даному - з
причин своєї відсутності.

Рівненський апеляційний господарський
суд, заслухавши пояснення
представників сторін у судових
засіданнях, розглянувши доводи
апеляційної скарги, заперечення на
апеляційну скаргу, дослідивши наявні
матеріали справи, перевіривши повноту
встановлення обставин справи та їх
юридичну оцінку, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, вважає, що
апеляційну скаргу скаржника слід
задоволити частково, а рішення
господарського суду Рівненської
області від 27.02.14р. у даній справі слід
скасувати та прийняти нове, виходячи з
наступного.

Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Аналізуючи надані докази, оцінюючи їх у
сукупності, колегією суддів
апеляційної інстанції взято до уваги
наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 24
грудня 2007 року між відкритим
акціонерним товариством "Райффайзен
Банк Аваль", правонаступником якого є
позивач у справі (далі - кредитор,
позивач), та обслуговуючим
кооперативом "ЖБК Енергетик" (далі -
позичальник, відповідач) було укладено
кредитний договір №010/89-07/423 (надалі
-договір), за умовами якого кредитор, на
положеннях та умовах цього договору
відкриває позичальнику не
відновлювальну кредитну лінію (надалі
кредит) у сумі 2000000,00 грн. (ліміт
кредитування), з яких: кредит в сумі
2000000,00 грн. призначений для власних
поточних виробничих витрат, на оплату
товарів, робіт, послуг згідно
договорів, контрактів, рахунків та
накладних, придбання
товарно-матеріальних цінностей,
виплату заробітної плати та сплати
платежів пов'язаних з нею, та
поповнення обігових коштів (а.с.6-9).

Відповідно до абзацу 6 Статуту ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" протоколом
загальних зборів акціонерів № 3б-45 від
14 жовтня 2009 року прийнято рішення про
зміну найменування відкритого
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" на Публічне акціонерне
товариство "Райффайзен Банк Аваль".
Публічне акціонерне товариство
"Райффайзен Банк Аваль" є
правонаступником за всіма правами та
обов'язками Відкритого акціонерного
товариства "Райффайзен Банк Аваль".

За змістом пункту 1.2. договору та
додатку №1 до договору кредит
надається кредитором позичальнику
траншами або однією сумою, в порядку
передбаченому цим договором, та
повинен бути повернутий позичальником
у строк по 23 грудня 2012 року включно.

Згідно пункту 3.5. договору видача
кредитних коштів позичальнику
здійснюється шляхом: перерахування
суми кредиту в безготівковій формі з
позичкового рахунку на поточний
рахунок позичальника № 260017163 в
Рівненській обласній дирекції
"Райффайзен Банк Аваль" МФО 333227, .

Матеріалами справи підтверджується
(а.с.28-30), а сторонами не заперечується,
що платіжним дорученням №203 від 26.12.07р.,
платіжним дорученням №1 від 27.12.07р.,
платіжним дорученням №1 від 04.01.08р. на
особовий рахунок відповідача № 2073387
банком перераховано 2000000грн.

Згідно пункту 3.7. договору позичальник
зобов'язаний здійснювати повернення
основної заборгованості за кредитом
(позичкова заборгованість) у строки
визначені графіком погашення
кредитної заборгованості (невід'ємний
додаток №1 до договору) рівними
щомісячними платежами починаючи з
першого місяця користування кредитом
(або з місяця, наступного за
закінченням відстрочки погашення
основної суми, у випадку її надання).

Надалі - 30.03.2010 року між позивачем та
відповідачем було укладено додаткову
угоду №010/89-07/423/4 (далі - додаткова угода
від 30.03.2010 року) до кредитного договору
№010/89-07/423 від 24.12.2007 року, відповідно до
пункту 1 якого, сторони домовились, що
за користування кредитом з дати
підписання цієї додаткової угоди
позичальник сплачує проценти, що
розраховується на основі процентної
ставки, розмір якої може змінюватись на
умовах цього договору. На дату
укладення цієї додаткової угоди розмір
процентної ставки складає 18% річних
(а.с.17-18).

Відповідно до пункту 5 додаткової угоди
від 30.03.2010 року, сторони домовились
врегулювати заборгованість
позичальника за договором, строк
сплати якої настав. Позичальник
зобов'язався здійснити погашення
заборгованості у майбутньому у складі
щомісячних платежів відповідно до
графіка погашення кредитної
заборгованості, що є додатком №1 до
цієї додаткової угоди (пункт 5.4.).

У додатку № 1 до додаткової угоди від
30.03.2010 року, сторони погодили графік
погашення заборгованості відповідача
перед позивачем, відповідно до якого
визначено строки погашення
заборгованості за кредитом.

У відповідності до статті 11 ЦК України
та статті 174 Господарського кодексу
України (далі - ГК України) договір є
підставою для виникнення цивільних
прав і обов'язків (господарських
зобов'язань).

Відповідно до статті 193 ГК України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається.

В силу статті 629 ЦК України, договір є
обов'язковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного Кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як було встановлено в судових
засіданнях суду апеляційної інстанції,
відповідач частково виконав взяті на
себе зобов'язання по оплаті
заборгованості по кредитному договору,
проте, як зазначає суд першої
інстанції, станом на час розгляду спору
місцевим господарським судом,
заборгованість по кредиту становить:
958445,34 грн., з яких 680000,00 грн. - позичкової
заборгованості по кредиту, 278445,34 грн. -
заборгованості по відсоткам.

Однак, з вищенаведеними розрахунками
суд апеляційної інстанції не може
погодитися з огляду на наступне.

На момент звернення до місцевого
господарського суду із позовом
заборгованість по кредиту становила
680000грн. До прийняття рішення судом
відповідачем сплачено 100000грн. - частину
заборгованості по кредиту, що
стверджується копією платіжного
доручення №10 від 30.01.14р. (оригінал
оглянуто у судовому засіданні), яке
банком було проведено 03.02.14р. (а.с.101).

Як пояснила у судовому засіданні
представник позивача Огороднік О.В.
станом на день винесення судового
рішення - 27 лютого 2014 року -, їй було
відомо про сплату відповідачем суми
100000грн., однак будь-якого клопотання
про зменшення суми позову на цю суму чи
подання клопотання про припинення
провадження у справі у зв'язку із
відсутністю предмету спору нею не
подавалося, оскільки банком в кінці
місяця в останній день проводиться
відповідне облікування такої суми як
суми сплаченого (у даному випадку)
кредиту. Тільки після такої
банківської операції банк проводить
відповідні зміни по кредитному рахунку
позичальника. Аналогічні банківські
операції стосуються і інших
позичальників, а не лише відповідача у
даній справі.

Таке пояснення суд апеляційної
інстанції не може прийняти як
обґрунтоване, оскільки умовами
договору такого механізму сторони не
узгоджували.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
станом на 27.02.14р. заборгованість
відповідача перед банком по сумі
несплаченого (неповернутого) кредиту
становить 580000грн., яка підлягає
стягненню із боржника.

Оскільки заборгованість по кредиту у
сумі 100000грн. була сплачена задовго до
прийняття рішення, провадження в цій
частині підлягає припиненню у зв'язку з
відсутністю предмету спору із
віднесенням на відповідача витрат по
оплаті судового збору за подання
позовної заяви.

Щодо позовних вимог про стягнення із
відповідача суми відсотків за
користування кредитом.

В силу пункту 1.3. договору за
користування кредитними коштами
позичальник сплачує кредитору
проценти - 15,5 процентів річних.

Відповідно до пункту 3.6. договору
проценти за користування кредитом
нараховуються виходячи з розміру
процентної ставки, встановленої цим
договором, з дня перерахування коштів з
позичкового рахунку позичальника до
моменту фактичного повернення
(погашення) кредиту (втому числі за
період прострочення погашення
кредиту).

Сторони встановлюють, що нарахування
та сплата процентів за користування
кредитом по договору здійснюється за
фактичне число календарних днів
користування кредитом, виходячи з
фактичної кількості календарних днів у
місяці та році.

При цьому проценти за користування
нараховуються на залишок
заборгованості за кредитом, починаючи
з дня надання кредиту (часткового
надання кредиту), до дня повного
погашення заборгованості за кредитом
(днем надання кредиту та день погашення
заборгованості за кредитом вважаються
одним днем).

Згідно із абз.2 пункту 3.7. договору
позичальник зобов'язаний щомісячно
сплачувати проценти за користування
кредитом на рахунок нарахованих
процентів № 2078089 в Рівненській
обласній дирекції "Райффайзен Банк
Аваль" МФО 333227, не пізніше останнього
робочого дня кожного місяця шляхом
перерахування позичальником коштів
платіжним дорученням з поточного
рахунку, а у випадку повного погашення
кредиту - не пізніше дня такого
погашення.

Надалі - 30.03.2010 року між позивачем та
відповідачем було укладено додаткову
угоду №010/89-07/423/4 (далі - додаткова угода
від 30.03.2010 року) до кредитного договору
№010/89-07/423 від 24.12.2007 року, відповідно до
пункту 1 якого, сторони домовились, що
за користування кредитом з дати
підписання цієї додаткової угоди
позичальник сплачує проценти, що
розраховується на основі процентної
ставки, розмір якої може змінюватись на
умовах цього договору. На дату
укладення цієї додаткової угоди розмір
процентної ставки складає 18% річних
(а.с.17-18).

До відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
глави 71 ЦК України, якщо інше не
встановлено цим параграфом і не
випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1048 ЦК України встановлено, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Відповідно до частин 1,3
статті 1049 ЦК України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахуванням грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Згідно частини 1 статті 1054 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України) за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Оскільки предметом позовних вимог було
нарахування та стягнення із
відповідача відсотків за користування
кредитом за період із 30.05.2012р. по
15.01.2014р., суд апеляційної інстанції,
враховуючи незгоду позичальника та
подання ним своїх розрахунків (а.с.156),
зобов'язав позивача надати уточнений
розрахунок таких відсотків за
оспорюваний період.

Такий уточнений розрахунок позивачем
був наданий.

Згідно із цим розрахунком (а.с.165) розмір
відсотків за користування кредитом за
період із 30.05.2012р. по 15.01.2014р., які мав
сплатити позичальник, становить
278445,33грн. У своєму альтернативному
розрахунку (а.с.167) відповідач визнає
суму заборгованості по відсотках у
розмірі 277247,11грн.

Однак як вбачається із розрахунку
відповідача у ньому не знайшов
відображення період з 30.05.12р. по 31.05.12р.

За результатами дослідження письмових
доказів та обставин нарахування та
сплати відсотків за користування
кредитом відповідач (його
представники) визнали, що не врахували
період з 30.05.12р. по 31.05.12р. і погодилися
із сумою відсотків, які нараховані
банком за спірний період - 278445,33грн.

Що стосується нарахування пені за
несплату суми кредиту та відсотків за
користування кредитом.

Згідно частини 1 статті 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Так, згідно з 10.2. договору за порушення
строків повернення кредиту, процентів
за користування кредитом та комісій,
передбачених цим договором
позичальник сплачує кредитору пеню від
суми простроченого платежу в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного Банку України, що діяла в
період існування заборгованості за
кожний день прострочення.

Статтею 216 ГК України передбачено, що
учасники господарських відносин
несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК
України, штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

В силу статті 546 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися,
зокрема неустойкою (штрафом, пенею),
якою, з огляду на положення статті 549 ЦК
України, є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. При цьому, пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасного виконання
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до частини 6 статті 231 ГК
України штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою НБУ, за увесь час
користування чужими коштами, якщо
інший розмір відсотків не передбачено
законом або договором.

Загальна сума пені, на думку позивача,
складає - 94192,31 грн.

Із матеріалів справи прослідковується,
що за порушення відповідачем грошових
зобов'язань за Кредитним договором
позивачем нараховано пеню по основній
сумі кредиту з 16.01.2013 р. по 23.06.2013 р. в
сумі 66084,38 грн.

Суд апеляційної інстанції перевірив
правильність та обґрунтованість даної
суми, та прийшов до висновку, що вона
обрахована із дотриманням вимог статті
258 Цивільного кодексу України та статті
232 Господарського кодексу України та
підлягає стягненню із відповідача у
заявленому у позові розмірі - 66084,38 грн.

Стосовно нарахованої пені по відсоткам
в сумі 28107,93 грн., розрахунок якої
перевірено судом першої інстанції і
визнано законним та обґрунтованим, суд
апеляційної інстанції не погоджується.

Під час оголошеної перерви у судовому
засіданні 29.05.14р. суд апеляційної
інстанції запропонував сторонам
провести відповідний перерахунок
такої суми пені (у першу чергу не
погоджувався із її розміром
відповідач) та зобов'язав надати
відповідний розрахунок.

Позивач надав, на його думку,
уточнюючий та остаточний розрахунок
суми пені по відсотках, розмір якої
становить 28107,93грн. - тобто незмінний.
Відповідач не надав свого розрахунку
пені по відсотках, і як зазначалося
вище у цій постанові - у судове
засідання для продовження розгляду
його апеляційної скарги по суті не
з'явився.

Колегією суддів проведено свій
розрахунок пені по несплачених
(несвоєчасно сплачених) відсотках.

При цьому судом апеляційної інстанції
під час такого перерахунку були взяті
до уваги вимоги частини 2 статті 258
Цивільного кодексу України та частини 6
статті 232 Господарського кодексу
України, а також врахований п. 4.3 ч. 4
постанови пленуму Вищого
господарського суду України №10 від
29.05.13 р. "Про деякі питання практики
застосування позовної давності у
вирішення господарських спорів",
згідно якого якщо відповідно до
чинного законодавства або договору
неустойка (пеня) підлягає стягненню за
кожний день прострочення виконання
зобов'язання, позовну давність
необхідно обчислювати щодо кожного дня
окремо за попередній рік до дня подання
позову, якщо інший період не
встановлено законом або угодою сторін.
При цьому, однак, слід мати на увазі
положення частини шостої статті 232 ГК
України, за якими нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано. Даний
шестимісячний строк не є позовною
давністю, а визначає максимальний
період часу, за який може бути
нараховано штрафні санкції (якщо інший
такий період не встановлено законом
або договором).

Відтак розмір пені за несвоєчасну
сплату (несплату) відсотків за кредитом
становить 12285,56грн., які підлягають
стягненню із відповідача. Детальний
розрахунок пені складений окремим
документом та підписаний колегією
суддів (а.с.173).

В решті нарахованої пені - 15822,37 грн. -
позивачу в задоволенні позову про її
стягнення слід відмовити за
безпідставністю та необґрунтованістю.

Витрати по сплаті судового збору за
подання позову, відповідно до статті 49
ГПК України, підлягають стягненню із
відповідача пропорційно задоволеній
сумі позову. Процент задоволених
позовних вимог проти заявлених
становить 98,5%.

Враховуючи наведене, Рівненський
апеляційний господарський суд вважає,
що рішення господарського суду першої
інстанції слід скасувати та прийняти
нове рішення, яким позов задовольнити
частково та стягнути з Обслуговуючого
кооперативу "ЖБК Енергетик" на користь
Публічного акціонерного товариства
"Райффайзен Банк Аваль" в особі
Рівненської обласної дирекції
"Райффайзен Банк Аваль" 580000,00 грн. -
заборгованості по кредиту, 278445,33 грн. -
заборгованості по відсоткам, 66084,38 грн. -
пені по несплаченій сумі кредиту, 12285,56
грн. пені за несплату відсотків та 20736,96
грн. витрат на оплату судового збору за
подання позовної заяви. В позовних
вимогах про стягнення 15822,37 грн. пені за
несплату відсотків позивачу слід
відмовити. Провадження у справі в
частині стягнення із відповідача
100000грн. слід припинити на підставі п.1-1
ч.1 статті 80 ГПК України.

Видачу наказу слід доручити
господарському суду Рівненської
області.

Керуючись ст. ст. 49, 80, 99, 101, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Обслуговуючого
кооперативу "ЖБК Енергетик" від 14.03.14р.
задоволити частково.

Рішення господарського суду
Рівненської області від 27 лютого 2014
року у справі №918/116/14 скасувати.

Прийняти нове рішення.

Позов задоволити частково.

Стягнути з Обслуговуючого кооперативу
"ЖБК Енергетик" (34400, Рівненська область,
м. Кузнецовськ, м-н Вараш, 43, ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Райффайзен
Банк Аваль" в особі Рівненської
обласної дирекції "Райффайзен Банк
Аваль", (33013, м. Рівне, вул. С.Петлюри, 35,
) 580000,00 грн. -
заборгованості по кредиту, 278445,33 грн. -
заборгованості по відсоткам, 66084,38 грн. -
пені по несплаченій сумі кредиту, 12285,56
грн. пені за несплату відсотків та 20736,96
грн. витрат на оплату судового збору за
подання позовної заяви.

В позовних вимогах позивачу про
стягнення 15822,37грн. пені за несплату
відсотків - відмовити.

Провадження у справі в частині
стягнення 100000 грн. - припинити.

Видачу наказу доручити господарському
суду Рівненської області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою апеляційного
господарського суду законної сили.

Справу №918/116/14 повернути
господарському суду Рівненської
області.

Головуючий суддя
Юрчук М.І.

Суддя
Василишин А.Р.

Суддя
Крейбух О.Г.