ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2014 року
Справа № 5005/3756/2011

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Коваль Л.А.
(доповідач)

суддів: Пархоменко Н.В., Широбокової
Л.П.,

при секретарі судового засідання:
Губенко Ю.Е.,

за участю представників сторін:

від позивача: головний
спеціаліст-юрисконсульт відділу
правового забезпечення роботи
регіонального відділення Корольова
Д.В., довіреність № 93 від 29.11.2013р.,

від відповідача-1: не з'явився,

від відповідача-2: юрист Комунального
підприємства "Бюро обліку майнових
прав та діяльності з нерухомістю"
Дніпропетровської міської ради
Легенченко М.О., довіреність № 4/10-6 від
09.01.2014р.,

від третьої особи: ліквідатор Сагайдак
А.В., постанова господарського суду
Дніпропетровської області від 17.01.2013р.
у справі № Б38/250-10, посвідчення № 1362 від
17.07.2013р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Дніпропетровської міської ради на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 05.12.2013
року у справі № 5005/3756/2011

за позовом Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Дніпропетровській області, м.
Дніпропетровськ

до

відповідача-1: Комунального
підприємства "Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації" Дніпропетровської
обласної ради, м. Дніпропетровськ

відповідача-2: Дніпропетровської
міської ради, м. Дніпропетровськ

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача: Колективне (народне)
виробниче підприємство
"Дніпропетровський комбайновий завод",
м. Дніпропетровськ

про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області звернулось
до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Комунального підприємства
"Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації"
Дніпропетровської обласної ради про
визнання права державної власності в
особі Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області на
нежитлове приміщення № 64, розташоване
на першому поверсі житлового будинку
за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.
Мандриківська, 147; нежитлові приміщення
№№ 32, 33, розташовані у підвалі та на
першому поверсі житлового будинку за
адресою: м. Дніпропетровськ, вул.
Чкалова, 22; нежитлові приміщення №№ 1,
26, розташовані на першому поверсі
житлового будинку за адресою: м.
Дніпропетровськ, пр. Калініна, 23.

26.04.2011 року від позивача до
господарського суду Дніпропетровської
області надійшли додаткові письмові
пояснення, якими позивач уточнив площі
спірних приміщень: нежитлове
приміщення № 64, розташоване на першому
поверсі житлового будинку за адресою:
м. Дніпропетровськ, вул. Мандриківська,
147 - 106, 6 кв.м.; нежитлові приміщення №№
32, 33, розташовані у підвалі та на
першому поверсі житлового будинку за
адресою: м. Дніпропетровськ, вул.
Чкалова, 22 - 105, 5 кв.м; нежитлові
приміщення №№ 1, 26, розташовані на
першому поверсі житлового будинку за
адресою: м. Дніпропетровськ, пр.
Калініна, 23 - 92, 5 кв. м.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області про
порушення провадження у даній справі
від 23.03.2011 року до участі у справі в
якості третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору,
залучено Дніпропетровську міську раду
(третя особа-1) та Колективне (народне)
виробниче підприємство
"Дніпропетровський комбайновий завод"
(найменування наведено у відповідності
з витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців станом на 01.04.2014 року)
(третя особа-2).

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 18.05.2011
року у даній справі до участі у справі в
якості відповідача залучено
Дніпропетровську міську раду
(відповідач-2), а також виключено зі
складу учасників процесу третю особу-1 -
Дніпропетровську міську раду.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 27.07.2011
року у справі № 5005/3756/2011 позов
задоволено у повному обсязі; визнано за
державою в особі Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Дніпропетровській області
право державної власності на нежитлове
приміщення № 64, розташоване на 1-ому
поверсі житлового будинку за адресою:
м. Дніпропетровськ, вул. Мандриківська,
147, площею - 106, 6 м2; нежитлові приміщення
№№ 32, 33, розташовані у підвалі та на
1-ому поверсі житлового будинку за
адресою: м. Дніпропетровськ, вул.
Чкалова, 22, площею - 105, 5 м2; нежитлові
приміщення №№ 1, 26, розташовані на 1-ому
поверсі житлового будинку за адресою:
м. Дніпропетровськ, пр. Калініна, 23,
площею - 92, 5 м2; в задоволенні позову до
Комунального підприємства
"Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації" - відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
20.09.2011 року рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 27.07.2011
року у справі № 5005/3756/2011 залишено без
змін, а апеляційну скаргу
Дніпропетровської міської ради - без
задоволення.

Постановою Вищого господарського суду
України від 13.12.2011 року у справі №
5005/3756/2011 касаційну скаргу
Дніпропетровської міської ради
задоволено частково; постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 20.09.2011 року та
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 27.07.2011
року у даній справі скасовано; справу
№ 5005/3756/2011 направлено на новий розгляд
до господарського суду
Дніпропетровської області в іншому
складі суду.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 05.01.2012
року, прийнятою при новому розгляді
справі, уточнено процесуальний статус
третьої особи - Колективного
(народного) виробничого підприємства
"Дніпропетровський комбайновий завод":
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
позивача.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 20.03.2012
року у справі № 5005/3756/2011 позов
задоволено; визнано за державою в особі
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області право
державної власності на нежитлове
приміщення № 64, розташоване на 1-ому
поверсі житлового будинку за адресою:
м. Дніпропетровськ, вул. Мандриківська,
147, площею - 106, 6 м2; нежитлові приміщення
№№ 32, 33, розташовані у підвалі та на
1-ому поверсі житлового будинку за
адресою: м. Дніпропетровськ, вул.
Чкалова, 22, площею - 105, 5 м2; нежитлові
приміщення №№ 1, 26, розташовані на 1-ому
поверсі житлового будинку за адресою:
м. Дніпропетровськ, пр. Калініна, 23,
площею - 92, 5 м2; стягнуто з
Дніпропетровської міської ради в доход
держбюджету 85, 00 грн. держмита та 236, 00
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу; в
задоволенні позову до Комунального
підприємства "Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації" - відмовлено.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
11.06.2012 року апеляційну скаргу
Дніпропетровської міської ради на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 20.03.2012
року у справі № 5005/3756/2011 задоволено
частково; рішення суду змінено; позов
задоволено частково; визнано за
державою в особі Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Дніпропетровській області
право державної власності на нежитлове
приміщення № 64, розташоване на 1-ому
поверсі житлового будинку за адресою:
м. Дніпропетровськ, вул. Мандриківська,
147, площею - 106, 6 м2; нежитлові приміщення
№№ 32, 33, розташовані у підвалі та на
1-ому поверсі житлового будинку за
адресою: м. Дніпропетровськ, вул.
Чкалова, 22, площею - 105, 5 м2; нежитлове
приміщення № 26, розташоване на 1-ому
поверсі житлового будинку за адресою:
м. Дніпропетровськ, пр. Калініна, 23,
площею - 51, 2 м2; стягнуто з
Дніпропетровської міської ради в доход
держбюджету 85, 00 грн. держмита та 236, 00
грн. витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу; в решті
позову відмовлено; в задоволенні
позову до Комунального підприємства
"Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації" - відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 09.10.2012 року у справі №
5005/3756/2011 касаційну скаргу
Дніпропетровської міської ради
задоволено частково; постанову
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду від 11.06.2012 року та
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 20.03.2012
року у даній справі скасовано; справу
№ 5005/3756/2011 направлено на новий розгляд
до господарського суду
Дніпропетровської області в іншому
складі суду.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 05.12.2013
року у справі № 5005/3756/2011 (суддя
Ліпинський О.В.) з урахуванням ухвали
суду від 17.03.2014 року про виправлення
допущених описок в четвертому абзаці
резолютивної частини рішення позов
задоволено частково; визнано за
державою в особі Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Дніпропетровській області
право державної власності на нежитлове
приміщення № 64, розташоване на 1-ому
поверсі житлового будинку за адресою:
м. Дніпропетровськ, вул. Мандриківська,
147, площею - 106, 6 м2; нежитлові приміщення
№ 32, 33, розташовані у підвалі та на 1-ому
поверсі житлового будинку за адресою:
м. Дніпропетровськ, вул. Чкалова, 22,
площею - 105, 5 м2; нежитлові приміщення №
1, 26, розташовані на 1-ому поверсі
житлового будинку за адресою: м.
Дніпропетровськ, пр. Калініна, 23, площею
- 92, 5 м2;стягнуто з Дніпропетровської
міської ради на користь Державного
бюджету України в особі управління
Державного казначейства у Жовтневому
районі м. Дніпропетровська державне
мито в розмірі 85, 00 грн., витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу в розмірі 236, 00 грн.;
стягнуто з Дніпропетровської міської
ради на користь Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Дніпропетровській області 7
065, 60 грн. витрат на проведення судової
експертизи; в задоволенні позову до
Комунального підприємства
"Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації" - відмовлено
.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, а саме задоволення
позову відносно відповідача-2, місцевий
господарський суд виходив з тих
обставин, що під час приватизації
Колективного виробничого підприємства
"Дніпропетровський комбайновий завод"
шляхом викупу на підставі договору
купівлі-продажу державного майна
цілісного майнового комплексу
колективного виробничого підприємства
від 10.09.1993 року № КП 215, укладеного між
Фондом державного майна України, як
продавцем, та колективним виробничим
підприємством "Дніпропетровський
комбайновий завод", як покупцем, об'єкти
державного житлового фонду, в тому
числі будинки, розташовані за адресою:
м. Дніпропетровськ, вул. Мандриківська,
147, вул. Чкалова, 22, пр. Калініна, 23, не
увійшли до статутного фонду КВП
"Дніпропетровський комбайновий завод"
та залишилися у державній власності із
закріпленням їх на балансі КВП
"Дніпропетровський комбайновий завод";
відповідно до вимог Положення про
управління державним майном, яке не
увійшло до статутних фондів
господарських товариств у процесі
приватизації, але перебуває на їх
балансі, позивачем було видано наказ
від 13.03.2007 року № 12/10-16-УДМ "Про
прийняття управлінського рішення" щодо
передачі до комунальної власності
територіальної громади м.
Дніпропетровська об'єктів державного
житлового фонду разом з об'єктами
інженерної інфраструктури, які його
обслуговують та не увійшли до
статутного фонду КВП
"Дніпропетровський комбайновий завод",
а рішеннями Дніпропетровської міської
ради № 3462 від 18.08.2005 року "Про прийняття
у комунальну власність територіальної
громади міста житлового фонду КВП
"Дніпропетровський комбайновий завод"
та № 2463 від 14.08.2008 року "Про передачу у
комунальну власність територіальної
громади міста житлового фонду КВП
"Дніпропетровський комбайновий завод"
надано згоду на прийняття до
комунальної власності міста об'єктів
державного житлового фонду, які
знаходяться на балансі КВП
"Дніпропетровський комбайновий завод",
зокрема, житлових будинків по вул.
Чкалова, 22, пр. Калініна, 23, вул.
Мандриківська,147. Проте, як встановив
місцевий господарський суд,
управлінське рішення позивача про
передачу до комунальної власності
територіальної громади м.
Дніпропетровська об'єктів державного
житлового фонду разом з об'єктами
інженерної інфраструктури, які його
обслуговують та не увійшли до
статутного фонду КВП
"Дніпропетровський комбайновий завод",
та рішення про надання згоди на
прийняття зазначених об'єктів у
комунальну власність територіальної
громади міста станом на час розгляду
справи не виконані, акт
приймання-передачі жилих будинків по
вул. Чкалова, 22, пр. Калініна, 23, вул.
Мандриківська, 147 відповідно до вимог
статті 4 та частин п'ятої та шостої
статті 7 Закону України "Про передачу
об'єктів права державної та
комунальної власності" складений та
підписаний не був, в зв'язку з чим суд
першої інстанції дійшов висновку, що
право власності на спірні об'єкти не
перейшло до територіальної громади
міста, залишилось за державою. Також,
враховуючи висновок судової
будівельно-технічної експертизи №
4218-12, проведеної Дніпропетровським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз на підставі ухвали суду від
29.11.2012 року у даній справі, місцевий
господарський суд дійшов висновку, що
спірні приміщення є нежилими
приміщеннями, розташованими у житлових
будинках, але які не мають статусу
житлового фонду та не мають статусу
допоміжних приміщень, а відтак можуть
бути окремими об'єктами
цивільно-правових відносин, та
відхилив у зв'язку з цим як
безпідставні відповідні заперечення
відповідача-2. Оскільки Регіональне
відділення Фонду державного майна
України по Дніпропетровській області
протягом 2009 та 2010 років неодноразово
зверталось до Комунального
підприємства "Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації" з проханням виготовити
технічну документацію на спірні
нежитлові приміщення, однак в
проведенні інвентаризаційних робіт
позивачу було відмовлено з огляду на
наявність рішень Дніпропетровської
міської ради № 3462 від 18.08.2005 року та №
2463 від 14.08.2008 року про прийняття
згаданих об'єктів до комунальної
власності територіальної громади
міста, суд першої інстанції вбачав
підстави вважати, що наявність
вказаних рішень міської ради, які
перешкоджають реєстрації права
власності держави на спірне майно, а
також заперечення Дніпропетровської
міської ради під час розгляду даної
справи проти визнання права державної
власності на це нерухоме майно,
позбавляють позивача можливості в
повній мірі реалізувати своє право
власності та, керуючись, зокрема, ст.ст.
391, 392, 15, 16 Цивільного кодексу України,
дійшов висновку про наявність підстав
для захисту права власності держави на
спірне нерухоме майно у судовому
порядку. В позові до Комунального
підприємства "Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації" судом першої інстанції
відмовлено у зв'язку з тим, що зазначена
особа за матеріалами справи не заявляє
своїх прав на спірні об'єкти нерухомого
майна, а тому є неналежним відповідачем
у даній справі. Окрім того, як зазначено
в рішенні суду, дії (рішення) з боку
відповідача-1, які позивач вважає
протиправними, не є предметом даного
спору.

Не погодившись з прийнятим рішенням у
даній справі, Дніпропетровська міська
рада подала апеляційну скаргу.
Посилаючись на поверхове дослідження
правової природи спору, неповне
встановлення обставин справи,
порушення норм матеріального права при
прийнятті місцевим господарським
судом рішення у даній справі, міська
рада просить скасувати зазначене
рішення господарського суду, прийняти
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

За доводами Дніпропетровської міської
ради, позов про визнання права
власності є речово-правовим, який за
приписами статті 392 Цивільного кодексу
України може бути заявлений, зокрема,
до особи, яка оспорює або не визнає
право власності позивача. Отже, як
вважає відповідач-2, обов'язковою
умовою, за наявності якої власник майна
може пред'явити позов про визнання за
ним права власності, є невизнання права
його власності особою, яка у справі
вказана відповідачем. Однак,
Дніпропетровська міська рада вбачає
підстави вважати себе неналежним
відповідачем у даній справі, оскільки
не є тією особою, за якою зареєстроване
відповідне право, а також не є тією
особою, яка оспорює, не визнає і
заперечує будь-які права позивача.
Наведене, на думку відповідача-2,
виключає можливість задоволення
позову в його заявленій редакції та є
підставою для відмови в задоволенні
позову про визнання права власності.
Також, за доводами відповідача-2,
місцевий господарський суд при
прийнятті оскаржуваного рішення не
врахував той факт, що на час вирішення
спору у справі майно залишається у
державній власності (оскільки не
здійснено його передачі до комунальної
власності) та обліковується на балансі
третьої особи у справі як таке, що не
увійшло до статутного фонду при
приватизації. На думку
Дніпропетровської міської ради, ті
обставини, що Комунальне підприємство
"Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації" відмовило
позивачу в проведенні
інвентаризаційних робіт з огляду на
наявність рішень міської ради № 3462 від
18.08.2005 року та № 2463 від 14.08.2008 року, що і
спричинило виникнення спору про право
власності, не є свідченням не визнання
міською радою права власності позивача
на спірні об'єкти нерухомого майна, а
відмова комунального підприємства в
проведенні інвентаризаційних робіт не
призводить до порушення цивільного
права позивача. Окрім того, відповідач-2
зазначає, що поза увагою місцевого
господарського суду при прийнятті
оскаржуваного рішення залишився той
факт, що постановою господарського
суду Дніпропетровської області від
17.01.2013 року у справі № Б38/250-10 Колективне
(народне) виробниче підприємство
"Дніпропетровський комбайновий завод"
визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру у справі, а
відповідно до статті 26 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
об'єкти жилого фонду, які належать
банкруту, у тому числі на праві
господарського відання, підлягають
передачі до комунальної власності
відповідних територіальних громад без
додаткових умов. Також, відповідач-2
вважає, що судом першої інстанції при
прийнятті оскаржуваного рішення не
враховано той факт, що згідно з
положеннями пункту 2 частини 4 статті 7
Закону України "Про передачу об'єктів
права державної та комунальної
власності" житловий фонд передається з
державної до комунальної власності
разом із вбудованими і прибудованими
приміщеннями, відтак житлові будинки
разом із спірними об'єктами нерухомого
майна у будь-якому випадку підлягають
передачі до комунальної власності
територіальної громади м.
Дніпропетровська, що, за доводами
відповідача-2, свідчить про
безпідставність позиції позивача щодо
збереження спірного майна у державній
власності. Як зазначає
Дніпропетровська міська рада, 27.11.2013
року прийнято рішення міської ради №
39/43, яким надано згоду на прийняття у
комунальну власність територіальної
громади міста спірних житлових
будинків.

В подальшому Дніпропетровська міська
рада послалась на акт
приймання-передачі (внутрішнього
переміщення) основних засобів від
24.10.2011 року та у судовому засіданні
27.05.2014 року пояснила, що за наведеним
актом спірний житловий будинок по вул.
Чкалова, 22, який знаходився на балансі
КВП "Дніпропетровський комбайновий
завод", на підставі рішення виконкому
Дніпропетровської міської ради від
14.08.2008 року № 2463 переданий з державного
житлового фонду до КП ЖРЕП
Бабушкінського району, тобто, за
доводами відповідача-2, з державної
власності до комунальної власності
територіальної громади м.
Дніпропетровська, а після чого на
підставі рішення Дніпропетровської
міської ради від 30.10.2013 року № 38/42
переданий з балансу Комунального
житлового ремонтно-експлуатаційного
виробничого підприємства
Бабушкінського району на баланс
Комунального підприємства "Жилсервіс-2"
Дніпропетровської міської ради.
Відповідно, за доводами відповідача-2,
спірні нежитлові приміщення в
житловому будинку по вул. Чкалова, 22 на
дату прийняття оскаржуваного судового
рішення не знаходились у володінні (на
балансі) Колективного (народного)
виробничого підприємства
"Дніпропетровський комбайновий завод"
та у володінні держави в особі
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області, відтак щодо
цих приміщень не міг бути застосований
такий спосіб захисту як визнання права
власності. Як вважає відповідач-2, за
наявності порушеного права держави в
особі Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області (однак проти
чого відповідач-2 заперечує) щодо
зазначених нежитлових приміщень це
право може бути захищене шляхом
звернення до суду з віндикаційним
позовом.

Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області проти
задоволення апеляційної скарги
заперечує, доводи та висновки,
викладені в апеляційній скарзі, вважає
необґрунтованими та такими, що не
відповідають дійсним обставинам
справи, оскаржуване рішення
господарського суду Дніпропетровської
області просить залишити без змін, а
апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач, посилаючись на постанову
Вищого господарського суду України від
09.10.2012 року у даній справі, зазначає, що
позов про визнання права власності на
майно необхідний позивачеві тоді, коли
створюється неможливість реалізації
позивачем свого права власності, тобто
відповідний позов пред'являється на
захист існуючого, наявного права, що
виникло у позивача за передбачених
законодавством підстав та
підтверджується належними та
допустимими доказами. Як стверджує
позивач, право державної власності в
особі Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області на спірні
приміщення як такі, що не увійшли до
статутного капіталу КВП
"Дніпропетровський комбайновий завод"
в процесі приватизації та залишились
на його балансі, підтверджується
первинними приватизаційними
документами та було неодноразово
досліджене судами різних інстанцій в
межах даного провадження. Однак, з часу
виникнення спору регіональне
відділення позбавлене можливості
реалізувати своє право власності -
зареєструвати його та розпорядитись
спірними приміщеннями у відповідності
з нормами діючого законодавства та в
межах своїх повноважень, в тому числі
здійснити відчуження приміщень з метою
надходження коштів до Державного
бюджету України. Регіональне
відділення повністю погоджується з
висновками суду, викладеними в
оскаржуваному рішенні, про те, що
наявність рішень Дніпропетровської
міської ради № 3462 від 18.08.2005 року та №
2463 від 14.08.2008 року, які перешкоджають
реєстрації права власності держави на
спірне майно, а також заперечення
відповідача-2 під час розгляду даної
справи проти визнання права державної
власності на спірне нерухоме майно,
позбавляють позивача можливості в
повній мірі реалізувати своє право
власності, що є підставою для його
захисту в судовому порядку. За доводами
позивача, навіть на даний час
Дніпропетровська міська рада
наголошує на необхідності
приналежності спірних приміщень до
комунальної власності територіальної
громади м. Дніпропетровська, що
випливає з її рішення від 27.11.2013 року №
39/43, яким надано згоду на прийняття до
комунальної власності житлових
будинків разом із спірними
приміщеннями. Заперечення
Дніпропетровської міської ради проти
позовних вимог регіонального
відділення вбачається і в
систематичному протягом трирічного
розгляду даної справи апеляційному та
касаційному оскарженні судових актів,
постановлених на користь позивача.
Позивач не погоджується з тим, яким
чином відповідач-2 розуміє положення п.
2 ч. 4 ст. 7 Закону України "Про передачу
об'єктів права державної та
комунальної власності" та вважає, що
разом з об'єктами житлового фонду
передачі підлягають не будь-які
вбудовані і прибудовані приміщення, а
ті приміщення, які є допоміжними чи
обслуговуючими, такими, що
забезпечують експлуатацію цього
житлового фонду. Разом з тим, висновком
судової експертизи, проведеної у даній
справі, встановлено, що спірні
нежитлові приміщення не відносяться до
житлового фонду та не відносяться до
приміщень, які призначені для
забезпечення експлуатації квартир та
допоміжних приміщень відповідних
житлових будинків, а також не містять
будь-якого технічного оснащення жилих
будинків, необхідного для забезпечення
санітарно-гігієнічних умов і безпечної
експлуатації квартир будинку, без
доступу до якого їх експлуатація
неможлива. Отже, за доводами позивача,
спірні нежитлові приміщення є
самостійними об'єктами цивільних
правовідносин та не підлягають
передачі у складі цілісного житлового
комплексу до комунальної власності
згідно з п. 2 ч. 4 ст. 7 Закону України "Про
передачу об'єктів права державної та
комунальної власності".

Щодо наявності акту приймання-передачі
(внутрішнього переміщення) основних
засобів про передачу житлового будинку
по вул. Чкалова, 22, який знаходився на
балансі Колективного (народного)
виробничого підприємства
"Дніпропетровський комбайновий завод",
з державного житлового фонду до КП ЖРЕП
Бабушкінського району, позивач
зазначає, що така передача є
неправомірною, здійснена всупереч
вимогам Закону України "Про передачу
об'єктів права державної та
комунальної власності", а саме як за
відсутності рішення щодо передачі
відповідного об'єкту у комунальну
власність, прийнятого органом,
уповноваженим управляти державним
майном, так і без дотримання порядку
передачі об'єктів права державної
власності, передбаченого вказаним
Законом та Положенням про порядок
передачі об'єктів права державної
власності, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 21.09.1998
року № 1482. Окрім того, як стверджує
позивач, неправомірність передачі
підтверджується і формою акту, за яким
відбулась така передача. За наведеного,
позивач вбачає підстави вважати, що акт
приймання-передачі (внутрішнього
переміщення) основних засобів про
передачу житлового будинку по вул.
Чкалова, 22 жодним чином не свідчить про
перехід права власності на спірний
будинок з державної власності до
комунальної власності територіальної
громади м. Дніпропетровська.

Комунальне підприємство
"Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації"
Дніпропетровської обласної ради
відзив на апеляційну скаргу не надало,
явку свого повноважного представника у
судові засідання, призначені для
розгляду апеляційної скарги, не
забезпечило. Про дату, час та місце
проведення судових засідань
апеляційного господарського суду
Комунальне підприємство
"Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації" повідомлено
належним чином за його
місцезнаходженням згідно матеріалів
справи.

10.04.2014 року та 27.05.2014 року до
апеляційного господарського суду від
Комунального підприємства
"Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації"
Дніпропетровської обласної ради
надійшли письмові клопотання, в яких
наведене прохання апеляційну скаргу
Дніпропетровської міської ради на
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 05.12.2013
року у даній справі розглядати без
участі представника комунального
підприємства за наявними матеріалами
та прийняти рішення відповідно до
вимог чинного законодавства. Додатково
комунальне підприємство повідомило, що
з 01.01.2013 року припинились повноваження
Комунального підприємства
"Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації"
Дніпропетровської обласної ради щодо
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень. Щодо
проведення технічної інвентаризації,
комунальне підприємство зазначило, що
відповідно до пункту 1.4. Інструкції про
порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна технічна інвентаризація об'єктів
нерухомого майна проводиться
суб'єктами господарювання, у складі
яких працює один або більше
відповідальних виконавців окремих
робіт (послуг), пов'язаних із створенням
об'єктів архітектури, які пройшли
професійну атестацію у Мінрегіоні
України та отримали кваліфікаційний
сертифікат відповідно до статті 17
Закону України "Про архітектурну
діяльність" та постанови Кабінету
Міністрів України від 23.05.2011 року № 554.
Термін виконання робіт з
інвентаризації встановлюється
договором. Отже, за доводами
відповідача-1, на даний час
інвентаризацію нерухомого майна має
право замовити будь-яка особа у
будь-якого суб'єкта господарювання, що
має відповідального виконавця, який
пройшов підготовку та отримав
відповідний сертифікат.

Колективне (народне) виробниче
підприємство "Дніпропетровський
комбайновий завод" відзив на
апеляційну скаргу не надало.

У судовому засіданні 27.05.2014 року
представник (ліквідатор) Колективного
(народного) виробничого підприємства
"Дніпропетровський комбайновий завод"
пояснив, що постановою господарського
суду Дніпропетровської області від
17.01.2013 року у справі № Б38/250-10 Колективне
(народне) виробниче підприємство
"Дніпропетровський комбайновий завод"
визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру, ліквідатором
підприємства призначено Сагайдак
Анатолія Васильовича. Ліквідатор
зазначив, що в період виконання ним
своїх повноважень за даними
бухгалтерського обліку підприємства
житловий будинок по вул. Чкалова, 22 у м.
Дніпропетровську на балансі
підприємства не знаходиться. В той же
час, два інші спірні житлові будинки: по
вул. Мандриківській, 147 та по пр.
Калініна, 23 обліковуються на балансі
Колективного (народного) виробничого
підприємства "Дніпропетровський
комбайновий завод". Ліквідатор пояснив,
що погоджується з доводами позивача
щодо невідповідності форми акту, за
яким відбулась передача житлового
будинку по вул. Чкалова, 22, встановленій
законодавством формі, зокрема за якою
підприємством в комунальну власність
територіальної громади м.
Дніпропетровська передано котельну за
адресою: вул. Чкалова, 22. Вирішення
спору у даній справі ліквідатор
Колективного (народного) виробничого
підприємства "Дніпропетровський
комбайновий завод" відносить на розсуд
суду.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
17.03.2014 року апеляційна скарга у даній
справі прийнята до провадження
колегією суддів: головуючий суддя
(доповідач) Коваль Л.А., суддя
Пархоменко Н.В., суддя Кощеєв І.М.

Суд відкладав розгляд апеляційної
скарги з 10.04.2014 року на 13.05.2014 року.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного господарського суду від
13.05.2014 року апеляційна скарга у даній
справі прийнята до провадження
колегією суддів: головуючий суддя
(доповідач) Коваль Л.А., суддя
Пархоменко Н.В., суддя Широбокова Л.П.

Апеляційний господарський суд
відкладав розгляд апеляційної скарги з
13.05.2014 року на 27.05.2014 року.

У судовому засіданні 27.05.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
судового провадження, апеляційний
господарський суд вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі договору про купівлю-продаж
державного підприємства від 10.09.1993 року
№ КП-215, укладеного між Фондом
державного майна України, як продавцем,
та Колективним виробничим
підприємством "Дніпропетровський
комбайновий завод", як покупцем,
здійснена приватизація державного
майна цілісного майнового комплексу
Колективного виробничого підприємства
"Дніпропетровський комбайновий завод"
шляхом викупу (а.с. 11-12, т. 1).

Відповідно до розрахунку питомої ваги
держави в оцінці вартості цілісного
майнового комплексу на час переходу
від оренди до КВП (01.01.1992р.) від 02.09.1993
року, довідок №№ 8, 10, 11, які є додатками
до цього розрахунку, зі складу
цілісного майнового комплексу, який
підлягає приватизації, вилучено майно
державного житлового фонду загальною
вартістю 199 678 тис. крб., серед якого
житлові будинки по вул. Мандриківська,
147; вул. Чкалова, 22, пр. Калініна, 23 (а.с.
13-16, т. 1). Щодо житлових будинків, у тому
числі й перелічених вище, органом
приватизації встановлений особливий
режим приватизації.

Об'єкти державного житлового фонду,
серед яких і житлові будинки,
розташовані в м. Дніпропетровськ по
вул. Мандриківська, 147; вул. Чкалова, 22;
пр. Калініна, 23, не увійшли до
статутного фонду (капіталу)
Колективного виробничого підприємства
"Дніпропетровський комбайновий завод"
у складі іншого державного майна в
процесі приватизації, залишились у
державній власності та на балансі
Колективного виробничого підприємства
"Дніпропетровський комбайновий завод".

Відповідно до Положення про управління
державним майном, яке не увійшло до
статутних фондів господарських
товариств у процесі приватизації, але
перебуває на їх балансі (найменування в
редакції Положення станом на 13.03.2007
року), затвердженого наказом Фонду
державного майна України та
Міністерства економіки України від
19.05.1999 року № 908/68, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 24.06.1999
року за № 414/3707, Регіональне відділення
Фонду державного майна України по
Дніпропетровській області 13.03.2007 року
видало наказ № 12/10-16-УДМ "Про прийняття
управлінського рішення" (а.с 70, т. 1). За
змістом цього наказу регіональним
відділенням прийнято рішення про
передачу до комунальної власності
територіальної громади м.
Дніпропетровська об'єктів державного
житлового фонду, які не увійшли до
статутного фонду Колективного
виробничого підприємства
"Дніпропетровський комбайновий завод"
і на теперішній час (на дату видачі
наказу) перебувають на балансі
підприємства (перелік додається). Під
порядковими номерами 4, 8, 18 вказаного
переліку (додатку до наказу) значаться
багатоквартирні будинки у м.
Дніпропетровську, відповідно, по вул.
Чкалова, 22, по вул. Калініна, 23, по вул.
Мандриківська, 147.

Положення про порядок передачі в
комунальну власність державного
житлового фонду, що перебував у повному
господарському віданні або в
оперативному управлінні підприємств,
установ та організацій, затверджене
постановою Кабінету Міністрів України
від 6 листопада 1995 року № 891, визначає,
що передача в комунальну власність
відомчого житлового фонду, в тому числі
гуртожитків, здійснюється з
дотриманням вимог Законів України "Про
передачу об'єктів права державної та
комунальної власності", "Про місцеве
самоврядування в Україні" та інших
законодавчих актів.

Відповідно до статті 2 та частини
першої статті 4 Закону України "Про
передачу об'єктів права державної та
комунальної власності" передача
житлового фонду та інших об'єктів
соціальної інфраструктури, які не
увійшли до статутних фондів
господарських товариств, створених у
процесі приватизації (корпоратизації),
з державної у комунальну власність
здійснюється за рішенням органів,
уповноважених управляти державним
майном.

За змістом частини другої статті 4
вказаного Закону передача об'єктів з
державної у комунальну власність
територіальних громад сіл, селищ, міст,
районів у містах здійснюється за
наявності згоди відповідних сільських,
селищних, міських, районних у містах
рад, якщо інше не передбачено законом, а
у спільну власність територіальних
громад сіл, селищ, міст - за наявності
згоди районних або обласних рад, якщо
інше не передбачено законом.

18.08.2005 року виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради
прийнято рішення № 3462 "Про прийняття у
комунальну власність територіальної
громади міста житлових будинків КВП
"Дніпропетровський комбайновий завод"
(а.с. 21, т. 1), за змістом якого виконавчий
комітет міської ради вирішив прийняти
у комунальну власність територіальної
громади міста:

на баланс Комунального житлового
ремонтно-експлуатаційного виробничого
підприємства Бабушкінського району
житловий будинок за адресою: вул..
Чкалова, 22, загальною площею 2 659, 7 кв.м;

на баланс Комунального виробничого
житлового ремонтно-експлуатаційного
підприємства Красногвардійського
району, у тому числі, житловий будинок
за адресою: пр. Калініна, 23, загальною
площею 1 906, 7 кв.м;

на баланс Комунального виробничого
житлового ремонтно-експлуатаційного
підприємства Жовтневого району
житловий будинок за адресою: вул.
Мандриківська, 147, загальною площею 4 923,
3 кв.м.

Також, 14.08.2008 року виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради
прийнято рішення № 2463 "Про передачу у
комунальну власність територіальної
громади міста житлового фонду КВП
"Дніпропетровський комбайновий завод"
(а.с. 22, т. 1), за змістом якого виконавчий
комітет міської ради вирішив:
Колективному виробничому підприємству
"Дніпропетровський комбайновий завод"
передати житлові будинки у комунальну
власність територіальної громади
міста, серед яких:

на баланс Комунального виробничого
житлового ремонтно-експлуатаційного
підприємства Жовтневого району
житловий будинок за адресою: вул.
Мандриківська, 147, загальною площею 4 923,
3 кв.м;

на баланс Комунального житлового
ремонтно-експлуатаційного виробничого
підприємства Бабушкінського району
житловий будинок за адресою: вул.
Чкалова, 22, літ. А-5, загальною площею 2 583,
6 кв.м (без урахування вбудованої
котельні);

на баланс Комунального виробничого
житлового ремонтно-експлуатаційного
підприємства Красногвардійського
району житловий будинок за адресою: пр.
Калініна, 23, загальною площею 1 906, 7 кв.м.

Відповідно до частини п'ятої ст. 7
Закону України "Про передачу об'єктів
права державної та комунальної
власності" передача об'єктів з
державної у комунальну власність
оформлюється актом приймання-передачі,
який підписується головою і членами
комісії. Форма акта приймання-передачі
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Форма акту приймання-передачі
відомчого житлового фонду в комунальну
власність є додатком до Положення про
порядок передачі в комунальну
власність державного житлового фонду,
що перебував у повному господарському
віданні або в оперативному управлінні
підприємств, установ та організацій.

Пунктом 5 Положення про порядок
передачі в комунальну власність
державного житлового фонду, що
перебував у повному господарському
віданні або в оперативному управлінні
підприємств, установ та організацій,
передбачено, що передача будинків
відомчого житлового фонду в комунальну
власність провадиться комісією з
питань приймання відомчого житлового
фонду в комунальну власність, яка
утворюється Київською та
Севастопольською міськими державними
адміністраціями або виконкомом
відповідної Ради. До складу цієї
комісії входять представники
відповідних місцевих комунальних
підприємств, житлово-експлуатаційної
організації, на баланс якої
передаються будинки відомчого
житлового фонду, регіонального
відділення (представництва) Фонду
державного майна, місцевого
фінансового органу, бюро технічної
інвентаризації, спеціалізованого
проектного інституту, підприємства,
установи чи організації, що передає
відомчий житловий фонд, та
представники інших заінтересованих
підприємств, установ і організацій.
Комісію очолює заступник голови
держадміністрації або заступник
голови відповідної ради.

За приписами частини шостої статті 7
Закону України "Про передачу об'єктів
права державної та комунальної
власності" право власності на об'єкт
передачі виникає з дати підписання
акта приймання-передачі.

Щодо спірних відносин колегія суддів
апеляційного господарського суду
зазначає, що рішення Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Дніпропетровській області
(наказ від 13.03.2007 року № 12/10-16-УДМ) про
передачу до комунальної власності
територіальної громади м.
Дніпропетровська об'єктів державного
житлового фонду, які не увійшли до
статутного фонду Колективного
виробничого підприємства
"Дніпропетровський комбайновий завод"
і перебувають на балансі підприємства,
в частині передачі до комунальної
власності багатоквартирних будинків у
м. Дніпропетровську по вул. Чкалова, 22,
по вул. Калініна, 23, по вул.
Мандриківська, 147 та рішення
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради від
18.08.2005 року № 3462, від 14.08.2008 року № 2463 про
прийняття у комунальну власність
територіальної громади міста та на
баланс комунальних виробничих
житлово-експлуатаційних підприємств
міста в частині прийняття до
комунальної власності зазначених
житлових будинків фактично не були
виконані; відповідний акт
приймання-передачі відомчого
житлового фонду щодо наведених
житлових будинків за встановленою
формою та за участю, зокрема,
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області не
складався, у зв'язку з чим право
власності на спірні об'єкти не перейшло
у комунальну власність територіальної
громади міста, власником цього майна
залишається держава.

Згідно листів Управління комунальної
власності Дніпропетровської міської
ради від 03.06.2010 року № 22/5-12 та від 16.06.2010
року № 22/5-14 (а.с. 24, 25, т. 1), адресованих
Регіональному відділенню Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області в порядку
надання відповіді на звернення
останнього, житлові будинки по вул.
Чкалова, 22, літ. А-5 (спір у справі
вирішується щодо житлового будинку
літ. А-5, а не житлового будинку літ. А-2
за вказаною адресою), вул.
Мандриківська, 147, просп. Калініна, 23
(відповідно на дату складання цих
листів) в Реєстрі об'єктів права
комунальної власності територіальної
громади м. Дніпропетровська не
значаться.

Відповідно до листа Колективного
виробничого підприємства
"Дніпропетровський комбайновий завод"
від 17.11.2009 року № А-54 (а.с. 26, т. 1) (отже, на
наведену дату) спірні житлові будинки
разом із вбудованими нежитловими
приміщеннями знаходяться на балансі
зазначеного підприємства як майно, що
не увійшло до складу цілісного
майнового комплексу при приватизації.

На виконання рішення засідання
постійно діючої Комісії по прийняттю
управлінських рішень стосовно
державного майна, яке не увійшло до
статутних капіталів господарських
товариств, створених в процесі
приватизації, та щодо внесення
відповідних відомостей до Реєстру
державного майна (протокол № 11 від
27.08.2010 року) (а.с. 71-79, т. 1) Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по Дніпропетровській області
прийнято наказ від 09.09.2010 року №
12/10-29-УДМ "Про внесення змін до наказу
від 13.03.2007 року № 12/10-16-УДМ" (а.с. 50, т. 1),
яким внесено зміни до п. 1 зазначеного
наказу щодо передачі до комунальної
власності територіальної громади м.
Дніпропетровська об'єктів житлового
фонду, які в процесі приватизації не
увійшли до статутного капіталу КВП
"Дніпропетровський комбайновий завод",
але залишились на його балансі, а саме
вилучено із переліку об'єктів
житлового фонду, які підлягають
передачі до комунальної власності,
житлові будинки по вул. Чкалова, 22, вул.
Мандриківська, 147, пр. Калініна, 23.

Наказ від 09.09.2010 року № 12/10-29-УДМ
направлено на адресу
Дніпропетровської міської ради 31.05.2011
року (фіскальний чек № 0546 від 31.05.2011р.)
(а.с. 87а-88, т. 1).

Таким чином, оскільки спірні нежитлові
приміщення у складі житлових будинків
не увійшли до статутного капіталу
Колективного виробничого підприємства
"Дніпропетровський комбайновий завод"
під час приватизації державного майна,
залишись на балансі цього підприємства
як державне майно та не були передані
до комунальної власності
територіальної громади міста
Дніпропетровська, вони є об'єктами
державної власності.

Факт залишення зазначеного вище
спірного нерухомого майна у державній
власності підтверджується також
відомостями про окреме державне майно,
що не увійшло до статутного капіталу
господарської організації -
Колективного (народного) виробничого
підприємства "Дніпропетровський
комбайновий завод", але перебуває на
його балансі, з Єдиного реєстру
об'єктів державної власності,
складеними станом на 22.09.2010 року та
станом на 06.03.2012 року, наданими Фондом
державного майна України (а.с. 58-59, 103-104,
т. 2).

Матеріали справи містять також акт
приймання-передачі (внутрішнього
переміщення) основних засобів від
01.10.2011 року (а.с. 214, т. 3), наданий
позивачем, та від 24.10.2011 року (а.с. 226, т. 3),
наданий відповідачем-2, які за змістом
не різняться, а різняться лише за датою
їх затвердження. Цей акт складено про
передачу житлового будинку по вул.
Чкалова, 22, за виключенням вбудованої
будинкової котельні та зовнішніх
інженерних мереж, з державного
житлового фонду, який знаходився на
балансі Колективного виробничого
підприємства "Дніпропетровський
комбайновий завод", до КП ЖРЕП
Бабушкінського району, відповідно, до
комунальної власності. Підставою
складання акту, як зазначеному в ньому,
є рішення виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради від
14.08.2008 року № 2463. Акт складено за формою,
яка не відповідає формі акту
приймання-передачі відомчого
житлового фонду в комунальну
власність, затвердженій постановою
Кабінету Міністрів України від 6
листопада 1995 року № 891. Акт складався
без участі представника органу,
уповноваженого управляти державним
майном, - представника Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Дніпропетровській області.

Разом з тим, житловий будинок по вул.
Чкалова, 22 був прийнятий на баланс
КЖРЕВП Бабушкінського району, що
наведене комунальне підприємство
підтвердило своїм листом від 01.03.2012
року № 3/101 (а.с. 225, т. 3).

В подальшому, на підставі рішення
Дніпропетровської міської ради від
30.10.2013 року № 38/42 "Про питання
балансоутримання житлового фонду
комунальної власності територіальної
громади м. Дніпропетровська" (а.с. 229-231,
т. 3) житловий будинок по вул. Чкалова, 22,
передано з балансу Комунального
житлового ремонтно-експлуатаційного
виробничого підприємства
Бабушкінського району на баланс
Комунального підприємства "Жилсервіс-2"
Дніпропетровської міської ради, про що
складено відповідний акт
приймання-передачі (внутрішнього
переміщення) основних засобів від
01.11.2013 року (а.с. 232-233, т. 3).

У судовому засіданні 27.05.2014 року
представник (ліквідатор) Колективного
(народного) виробничого підприємства
"Дніпропетровський комбайновий завод"
пояснив, що постановою господарського
суду Дніпропетровської області від
17.01.2013 року у справі № Б38/250-10 (а.с. 217 - 219,
т. 3, отримана на запит суду) Колективне
(народне) виробниче підприємство
"Дніпропетровський комбайновий завод"
визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру, ліквідатором
підприємства призначено Сагайдак
Анатолія Васильовича. Ліквідатор
зазначив, що в період виконання ним
своїх повноважень за даними
бухгалтерського обліку підприємства
житловий будинок по вул. Чкалова, 22 у м.
Дніпропетровську на балансі
підприємства не знаходиться.

Відтак, на дату прийняття місцевим
господарським судом оскаржуваного
рішення у даній справі житловий
будинок по вул. Чкалова, 22, у тому числі
його спірні нежитлові приміщення, не
обліковувався на балансі Колективного
(народного) виробничого підприємства
"Дніпропетровський комбайновий завод".

Балансовий облік двох інших житлових
будинків, в яких розташовані спірні
нежитлові приміщення: по вул.
Мандриківській, 147 та по пр. Калініна, 23,
за Колективним (народним) виробничим
підприємством "Дніпропетровський
комбайновий завод" підтверджує як
представник цього підприємства
(ліквідатор), так цих обставин не
заперечує і представник відповідача-2.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
управління об'єктами державної
власності" управління об'єктами
державної власності - здійснення
Кабінетом Міністрів України та
уповноваженими ним органами, іншими
суб'єктами, визначеними цим Законом,
повноважень щодо реалізації прав
держави як власника таких об'єктів,
пов'язаних з володінням, користуванням
і розпоряджанням ними, у межах,
визначених законодавством України, з
метою задоволення державних та
суспільних потреб.

Згідно з частиною першою ст. 3 Закону
України "Про управління об'єктами
державної власності" об'єктами
управління державної власності є,
зокрема, державне майно, що перебуває
на балансі господарських організацій і
не увійшло до їх статутних фондів або
залишилося після ліквідації
підприємств та організацій.

За положеннями частини першої статті 4
Закону України "Про управління
об'єктами державної власності" Фонд
державного майна України є суб'єктом
управління об'єктами державної
власності, до повноважень якого (п.п. і)
п. 1 ч. 1 ст. 7 цього Закону) віднесено
забезпечення захисту майнових прав
держави на території України
відповідно до законодавства.

У державній власності є майно, у тому
числі грошові кошти, яке належить
державі Україна. Від імені та в
інтересах держави Україна право
власності здійснюють відповідно
органи державної влади (ч.ч. 1, 2 ст. 326 ЦК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

За приписами ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності (ст. 392 ЦК України).

Частина перша статті 15 Цивільного
кодексу України гарантує кожному право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Порушення, невизнання або оспорювання
права повинне мати місце на дату
звернення позивача з позовом, що
узгоджується з положеннями ст. 1
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності, а
у випадках, передбачених законодавчими
актами України, державні та інші
органи, мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів.

Таким чином, позов про визнання права
власності на майно необхідний
позивачеві тоді, коли у інших осіб
виникають сумніви у належності йому
цього майна, створюється неможливість
реалізації позивачем свого права
власності у зв'язку з наявністю таких
сумнівів чи втратою належних
правовстановлюючих документів. Тобто,
однією з умов пред'явлення позову про
визнання права власності є наявність
спору про право. Відповідачем у такому
позові має бути особа, яка оспорює
право власності позивача, або особа,
яка хоч і не оспорює право власності,
але і не визнає його. При цьому, в силу
норм ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України,
позивач повинен довести вчинення
відповідачем дій з оспорювання чи
невизнання права власності.

Регіональне відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області в
обґрунтування необхідності захисту
права державної власності на спірні
нежитлові приміщення у житлових
будинках посилається на ті обставини,
що неодноразово зверталось до
Комунального підприємства
"Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації"
Дніпропетровської обласної ради з
проханням провести роботу по
виготовленню технічної документації
на нежитлове приміщення № 64,
розташоване на І-ому поверсі житлового
будинку за адресою: м. Дніпропетровськ,
вул. Мандриківська, 147, нежитлові
приміщення №№ 32, 33, розташовані у
підвалі та на І поверсі житлового
будинку за адресою: м. Дніпропетровськ,
вул. Чкалова, 22 та нежитлові приміщення
№№ 1, 26, розташовані на І-ому поверсі
житлового будинку за адресою: м.
Дніпропетровськ, пр. Калініна, 23 (листи
від 25.11.2009р. № 11-01-09860, від 20.01.2010р. №
11-01-00236, від 15.03.2010р. № 11-01-01479, від 23.06.2010р.
№ 01-01-04123) (а.с. 17-20 т. 1) з подальшою
реєстрацією права власності на них за
державою, однак відповідач-1 відмовив у
проведенні інвентаризаційних робіт з
огляду на наявність в матеріалах
інвентаризаційної справи рішень
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради № 3462
від 18.08.2005р. та № 2463 від 14.08.2008р.

До повноважень Комунального
підприємства "Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації" Дніпропетровської
обласної ради належали повноваження
щодо проведення робіт по виготовленню
технічної документації на нерухоме
майно та реєстрації права власності на
нерухоме майно, однак зазначене
комунальне підприємство не є тією
особою, від якої відповідне право
перейшло, або особою, яка може
претендувати на таке право.

З огляду на наведене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що Комунальне підприємство
"Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації"
Дніпропетровської обласної ради не
заявляє своїх прав на спірні об'єкти
нерухомості, не оспорює права позивача
та є, відповідно, неналежним
відповідачем у даній справі. Дії
(рішення) з боку відповідача-1, які
позивач вважає протиправними, не є
предметом даного спору.

Окрім того, з 1 січня 2013 року
припинились повноваження реєстраторів
бюро технічної інвентаризації щодо
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно.

Відповідно до пункту 1.4. Інструкції про
порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна, затвердженої наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України від 24.05.2001
року № 127, технічна інвентаризація
об'єктів нерухомого майна проводиться
суб'єктами господарювання, у складі
яких працює один або більше
відповідальних виконавців окремих
робіт (послуг), пов'язаних із створенням
об'єктів архітектури, які пройшли
професійну атестацію у Мінрегіоні
України та отримали кваліфікаційний
сертифікат відповідно до статті 17
Закону України "Про архітектурну
діяльність" та постанови Кабінету
Міністрів України від 23.05.2011 року № 554.
Термін виконання робіт з
інвентаризації встановлюється
договором.

Отже, в позові до відповідача-1
(Комунального підприємства
"Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації"
Дніпропетровської обласної ради) судом
першої інстанції відмовлено
правомірно.

Однак, приймаючи оскаржуване рішення у
даній справі суд першої інстанції не
з'ясував у повній мірі обставини щодо
того, у чому полягає оспорювання чи
невизнання відповідачем-2 права
державної власності на спірні
нежитлові приміщення в житлових
будинках.

Так, місцевий господарський суд
зазначив, що наявність рішень
Дніпропетровської міської ради № 3462
від 18.08.2005 року та № 2463 від 14.08.2008 року,
які перешкоджають реєстрації права
власності держави на спірне майно, а
також заперечення Дніпропетровської
міської ради під час розгляду даної
справи проти визнання права державної
власності на спірне нерухоме майно,
позбавляють позивача можливості в
повній мірі реалізувати своє право
власності, що є підставою для його
захисту в судовому порядку.

Проте, апеляційний господарський суд
не погоджується з такими доводами суду
першої інстанції, оскільки зазначені
рішення виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради № 3462
від 18.08.2005 року та № 2463 від 14.08.2008 року
про прийняття у комунальну власність
територіальної громади міста спірних
житлових будинків направлені на
виконання та є наслідком прийняття
Регіональним відділенням Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області наказу від
13.03.2007 року № 12/10-16-УДМ "Про прийняття
управлінського рішення" про передачу
до комунальної власності
територіальної громади м.
Дніпропетровська об'єктів державного
житлового фонду, які не увійшли до
статутного фонду Колективного
виробничого підприємства
"Дніпропетровський комбайновий завод"
і перебувають на балансі підприємства,
зокрема, багатоквартирних будинків у м.
Дніпропетровську за адресою: вул.
Чкалова, 22, пр. Калініна, 23, вул.
Мандриківська, 147.

Сама обставина прийняття виконавчим
комітетом Дніпропетровської міської
ради вказаних вище рішень не може бути
свідченням порушення, невизнання або
оспорювання міською радою права
державної власності на спірні
нежитлові приміщення і тому, що цими
рішеннями фактично підтверджується
право державної власності на спірні
об'єкти, прийняти до комунальної
власності які, як такі, що належать
державі, міська рада надає лише згоду.

Після внесення Регіональним
відділенням Фонду державного майна
України по Дніпропетровській області
змін до наказу від 13.03.2007 року №
12/10-16-УДМ щодо вилучення із переліку
об'єктів житлового фонду, які
підлягають передачі до комунальної
власності, житлових будинків по вул.
Чкалова, 22, вул. Мандриківська,147, пр.
Калініна, 23, Дніпропетровська міська
рада не вчиняла жодних дій, спрямованих
на розпорядження житловими будинками
по вул. Мандриківська, 147 та пр.
Калініна, 23.

Також, як вбачається з матеріалів
справи, в межах розгляду даної справи
відповідач-2 наполягав на тих
обставинах, що спірне нерухоме майно
залишається у державній власності, а
він, у свою чергу, не є тією особою, за
якою зареєстроване право власності на
спірні об'єкти нерухомого майна, а
також не є тією особою, яка оспорює, не
визнає і заперечує будь-які права
позивача. У зв'язку з наведеним
відповідач-2 і заперечував проти
позову.

На необхідність з'ясування обставин
щодо того, у чому полягає оспорювання
чи невизнання заявленого позивачем
права власності на спірні нежитлові
приміщення зі сторони відповідачів
вказано у постанові Вищого
господарського суду України від 09.10.2012
року, прийнятій у даній справі, якою
справу направлено на новий розгляд.

За приписами ч. 1 ст. 11112 Господарського
процесуального кодексу України
вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції, є обов'язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи.

Однак, суд першої інстанції належним
чином не дослідив вказані обставини, що
спричинило прийняття неправомірного
рішення про визнання за державою в
особі Регіонального відділення Фонду
державного майна України по
Дніпропетровській області права
державної власності на нежитлове
приміщення № 64, розташоване на 1-ому
поверсі житлового будинку за адресою:
м. Дніпропетровськ, вул. Мандриківська,
147, площею - 106, 6 м2; нежитлові приміщення
№№ 1, 26, розташовані на 1-ому поверсі
житлового будинку за адресою: м.
Дніпропетровськ, пр. Калініна, 23, площею
- 92, 5 м2, та задоволення позову у
відповідній частині заявлених вимог
щодо відповідача-2.

Щодо нежитлових приміщень №№ 32, 33,
розташованих у підвалі та на 1-ому
поверсі житлового будинку за адресою:
м. Дніпропетровськ, вул. Чкалова, 22,
площею - 105, 5 м2, колегія суддів
апеляційного господарського суду
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Як встановлено вище, на дату прийняття
місцевим господарським судом
оскаржуваного рішення у даній справі
житловий будинок по вул. Чкалова, 22, у
тому числі його спірні нежитлові
приміщення, не обліковувався на
балансі Колективного (народного)
виробничого підприємства
"Дніпропетровський комбайновий завод",
відтак спірні нежитлові приміщення не
перебували у володінні як Колективного
виробничого підприємства
"Дніпропетровський комбайновий завод",
так, відповідно, і держави в особі
позивача.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Зазначений спосіб захисту права
власності застосовується в тому
випадку, коли власник фактично
позбавлений можливості володіти й
користуватися належною йому річчю,
тобто коли річ незаконно вибуває з його
володіння. В цивільно-правовій
літературі зазначений засіб захисту
отримав назву "віндикація".

Отже, право власності неволодіючого
власника не може бути захищене шляхом
визнання цього права.

Вимоги позивача у відношенні до
відповідача-2 про визнання за державою
в особі позивача права власності на
нежитлові приміщення №№ 32, 33,
розташовані у підвалі та на 1-ому
поверсі житлового будинку за адресою:
м. Дніпропетровськ, вул. Чкалова, 22,
площею - 105, 5 м2, не підлягають
задоволенню у зв'язку з обранням
позивачем неналежного способу захисту
порушеного права.

Апеляційний господарський суд не
вдається до оцінки правомірності чи
неправомірності передачі житлового
будинку за адресою: м. Дніпропетровськ,
вул. Чкалова, 22 з балансу Колективного
(народного) виробничого підприємства
"Дніпропетровський комбайновий завод"
на баланс КП ЖРЕП Бабушкінського
району за актом приймання-передачі
(внутрішнього переміщення) основних
засобів, складеним у жовтні 2011 року,
оскільки правомірність такої передачі
не є предметом даного спору.

Також, постановою Вищого
господарського суду України від 09.10.2012
року, прийнятою у даній справі, вказано
на необхідність встановлення
характеристик та призначення спірних
приміщень, а саме, чи призначені вони
для забезпечення експлуатації будинку,
в якій його частині знаходиться
технічне оснащення будинку (інженерні
комунікації і технічні пристрої, що
необхідні для забезпечення
санітарно-гігієнічних умов і безпечної
експлуатації квартир), без доступу до
якого експлуатація жилого будинку
неможлива.

На виконання зазначеної вказівки суду
касаційної інстанції суд першої
інстанції призначив судову
будівельно-технічну експертизу,
проведення якої доручив
Дніпропетровському науково-дослідному
інституту судових експертиз.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи від
16.10.2013 року № 4218-12, наданого
Дніпропетровським науково-дослідним
інститутом судових експертиз,
загальнобудинкові технічні пристрої
та запірна арматура інженерних
комунікацій, необхідних для
забезпечення санітарно-гігієнічних
умов і безпечної експлуатації квартир,
без доступу до яких експлуатація
жилого будинку неможлива, окрім
стояків транзитних інженерних
комунікацій водопостачання,
каналізації та теплопостачання,
необхідних для експлуатації
досліджуваних приміщень:

№64, в досліджуваному приміщенні № 64,
розташованому на 1-ому поверсі
житлового будинку за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Мандриківська,
147,. площею - 106, 6 м2,

приміщень № 32, 33, в приміщеннях № 32, 33,
розташованих у підвалі та на 1-ому
поверсі житлового будинку за адресою:
м. Дніпропетровськ, вул. Чкалова, 22,
загальною площею - 105, 5 м2,

приміщень № 1, 26, в приміщеннях № 1, 26,
розташованих на 1-ому поверсі житлового
будинку за адресою: м. Дніпропетровськ,
пр. Калініна, 23, загальною площею - 92, 5 м2
-

не встановлена.

За плануванням, технічними
комунікаціями, оздобленням приміщень,
інших характерних ознак для
обов'язкового використання
вищезазначених приміщень в якості
допоміжних та підсобних приміщень для
забезпечення експлуатації квартир
будинку, чи в якості технічних
приміщень - не встановлено. За
плануванням, призначенням та
функціональному використанню
вищезазначені приміщення є
нежитловими приміщеннями.

З огляду на викладені вище обставини,
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що спірні
приміщення є нежилими приміщеннями,
розташованими у житлових будинках, але
не мають статусу житлового фонду та
статусу допоміжних приміщень, а відтак
можуть бути окремими об'єктами
цивільно-правових відносин без
порушення прав громадян, які є
власниками квартир у будинках.

В той же час, наведене вище, враховуючи
спірні відносини, не спростовує
неправомірність прийняття місцевим
господарським судом рішення про
задоволення позову Регіонального
відділення Фонду державного майна
України щодо Дніпропетровської
міської ради.

Таким чином, апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а рішення у даній
справі скасуванню в частині
задоволених позовних вимог та, як
наслідок, в частині покладення судових
витрат на Дніпропетровську міську
раду.

Також, з огляду на встановлені вище
обставини справи, зазначені положення
законодавства, колегія суддів
апеляційного господарського суду
відхиляє решту доводів позивача.

Судові витрати за подання апеляційної
скарги відповідно до ст. 49 ГПК України
підлягають стягненню з позивача на
користь відповідача-2.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України
"Про судовий збір" зайво сплачений
відповідачем-2 згідно платіжного
доручення № 47 від 29.01.2014 року судовий
збір у сумі 609, 00 грн. підлягає
поверненню відповідачу-2.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, апеляційний господарський суд
-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської
міської ради на рішення господарського
суду Дніпропетровської області від
05.12.2013 року у справі № 5005/3756/2011
задовольнити.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 05.12.2013
року у справі № 5005/3756/2011 скасувати в
частині задоволення позовних вимог до
Дніпропетровської міської ради та
розподілу судових витрат.

У цій частині прийняти нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

В решті рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 05.12.2013
року у справі № 5005/3756/2011 залишити без
змін.

Стягнути з Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Дніпропетровській області (49000, м.
Дніпропетровськ, вул. Центральна, 6,
ідентифікаційний код 13467337) на користь
Дніпропетровської міської ради (49000, м.
Дніпропетровськ, пр. К. Маркса, 75,
ідентифікаційний код 26510514) судовий
збір за подання апеляційної скарги у
сумі 913 (дев'ятсот тринадцять) грн. 50 коп.

Видачу наказу доручити господарському
суду Дніпропетровської області.

Повернути Дніпропетровській міській
раді (49000, м. Дніпропетровськ, пр. К.
Маркса, 75, ідентифікаційний код 26510514) з
державного бюджету зайво сплачений
згідно платіжного доручення № 47 від
29.01.2014 року, яке міститься в матеріалах
справи, судовий збір у сумі 609 (шістсот
дев'ять) грн. 00 коп.

Повна постанова складена 30.05.2014р.

Головуючий суддя
Л.А. Коваль

Суддя
Н.В. Пархоменко

Суддя
Л.П. Широбокова