ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
УХВАЛА

20 травня 2014 року
Справа № 9/5014/3201/2012(913/1264/13)

Провадження №28/913/1105/14

За позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, м.Стаханов
Луганської області до Приватного
підприємства "БПФ", м. Стаханов

про стягнення 35 423 грн. 23 коп.

Суддя Семендяєва І.В.

Секретар судового засідання
Мартинцева Н.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_2, представник за
довіреністю № 467 від 27.05.2013;

від відповідача: Дзюба І.Г., представник
за довіреністю № 69 від 12.12.2013.

в с т а н о в и в:

Обставини справи: заявлено вимоги про
стягнення з відповідача матеріальні
збитки в розмірі 35423 грн 23 коп.

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - ФОП ОСОБА_1, позивач у справі)
звернулася до господарського суду
Луганської області з позовом до
Приватного підприємства "БПФ" (далі - ПП
"БПФ", відповідача у справі) з вимогою
стягнути з останнього матеріальні
збитки в сумі 35 423 грн. 23 коп.
(а.с.2-4,т.1).

Рішенням господарського суду
Луганської області від 17.01.2013 у справі
№ 9/5014/3201/2012 (а.с.103,104,т.1), залишеним без
змін постановою Донецького
апеляційного господарського суду від
19.02.2013 (а.с.129-132,т.1), у задоволенні позову
підприємця ОСОБА_1 про стягнення з
відповідача матеріальних збитків
відмовлено в повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду
України від 15.04.2013 у справі № 9/5014/3201/2012
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 19.02.2013 та
рішення господарського суду
Луганської області від 17.01.2013
скасовано, справу передано на новий
розгляд до господарського суду
Луганської області (а.с.145-150,т.1).

Рішенням господарського суду
Луганської області від 25.12.2013,
залишеним без змін постановою
Донецького апеляційного
господарського суду від 04.02.2014, у
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду
України від 07.04.2012 постанову Донецького
апеляційного господарського суду від
04.02.2014 та рішення господарського суду
Луганської області від 25.12.2013 у справі
№9/5014/3201/2012 скасовано в частині відмови
у задоволенні позову та справу
передано на розгляд господарського
суду Луганської області.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 23.04.2014 було
призначено справу до розгляду у
судовому засіданні на 13.05.2014.

У своїй постанові від 07.04.2014 Вищий
господарський суд України вказав на те,
що судами попередніх інстанцій не
дотримано вказівок касаційної
інстанції, вміщених у постанові Вищого
господарського суду України від 15.04.2013.

Так, суди належним чином не дослідили
питання щодо наявності чи відсутності
протиправної поведінки відповідача
щодо демонтажу спірного кіоску, не
зробили висновків щодо способу
здійснення відповідачем захисту права
на орендовану земельну ділянку, не
надали правової оцінки за правилами ст.
43 Господарського процесуального
кодексу України висновкам
будівельно-технічної експертизи.

Також Вищий господарський суд України
зауважив, що суд не був позбавлений
права, встановивши необгрунтованість
висновку проведеної у даній справі
будівельно-технічної експертизи, або
недотримання повноти відповідей на
порушені питання, визначитись
відповідно до ст. 42 Господарського
процесуального кодексу України щодо
доцільності заслуховування експерта в
судовому засіданні, призначення у
даній справі повторної або додаткової
експертизи в залежності від обставин.
Як зазначив Вищий господарський суд
України, питання щодо визначення
вартості будівельних матеріалів
можливо визначити лише шляхом
призначення по справі судової
товарознавчої експертизи.

Під час нового розгляду справи судом
позивач підтримав свої позовні вимоги,
посилаючись на факт здійснення
комерційної діяльності на території
ринку "Північний" у м. Стаханові у
торгових кіосках НОМЕР_1, НОМЕР_2 та
НОМЕР_3 згідно з договорами № 69 від
10.01.2003, № 60 від 01.01.2005, № 60 від 01.01.2008 та №
181 від 01.07.2010. У липні 2012 року він за
власні кошти здійснив реконструкцію
кіоску НОМЕР_1, вважаючи, що з
відповідачем були узгоджені межі та
розмір цього кіоску. На придбання та
доставку будівельних матеріалів для
реконструкції вказаного кіоску було
витрачено 20 423,23 грн. Проте, у листопаді
2012 року працівниками відповідача було
демонтовано торговий кіоск НОМЕР_1,
порушено цілісність конструкції, у
зв'язку з чим виникли збитки.

Відповідач відзивом на позовну заяву
проти заявлених вимог позивача
заперечує, вважає відсутнім факт
спричинення матеріальної шкоди
позивачу з огляду на наступне.

Договір на відшкодування частини
загально ринкових витрат № 181 від
01.07.2010, укладений між сторонами за
позовом, є за своєю природою договором
найму (оренди), згідно умов пункту 1.1
якого Сторона 1, відповідач у справі,
надає Стороні 2, позивач у справі,
території ринку для розміщення кіоску
НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_1 загальною площею
38,4 м2 для здійснення торгівельної
діяльності (а.с.13,т.1).

Строк дії договору № 181 визначений з
01.07.2010 до 31.12.2010, що складає шість
місяців. Умови пролонгації цим
договором не визначені.

В силу статті 764 ЦК України та статті 180
ГК України договір № 181 автоматично
поновлювався на шість місяців, після
закінчення його дії у період з 01.01.2011 до
30.06.2011, з 01.07.2011 до 30.12.2011, з 01.01.2012 до30.06.2012,
з 01.07.2012 по 31.12.2012. Виходячи з правової
природи договору № 181 та відповідно до
засад цивільного законодавства мало
місце продовження цього договору.

Пунктом 3 цього договору встановлено,
що у випадку утворення Стороною 2
заборгованості по платежам,
передбаченим пунктами 1.2 та 1.3, за
період більш ніж один місяць
адміністрація ринку має право
демонтувати кіоск та встановити його
на будь - яке місце, як на території
ринку так і за його межами. При цьому
адміністрація ринку не несе
відповідальності за збереження цього
кіоску і майна яке в ньому знаходиться.

Відповідач вважає, що при підписанні
договору № 181 позивач погодився з такою
умовою договору, надавши відповідачу
право демонтувати кіоск у випадку
порушення ним зобов'язання.

Таким чином пунктом 3 договору № 181
власник кіоску НОМЕР_1, позивач у
справі, надав право адміністрації
ринку, відповідачу у справі, вчиняти по
відношенню. До його майна певні дії -
демонтаж.

Будівельні матеріали, що утворилися
від демонтажу металевої конструкції, в
яку було перетворено кіоск НОМЕР_1,
знаходяться на відповідальному
зберіганні у ПП "БПФ", відповідача у
справі, відповідальним за зберігання
призначено ОСОБА_4 (а.с.90,т.1).

У судовому засіданні 13.05.2014 відповідно
до ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
з метою витребування нових доказів у
справі до 20.05.2014.

Поясненням, наданим суду 13.05.2014
відповідач зазначив, що причиною
виникнення спору між позивачем і
відповідачем є демонтаж відповідачем
спірного кіоску, власником якого є
позивач, що розташований на території
земельної ділянки, якою користується
відповідач у справі, чим за доводами
позивача начебто спричинив йому збитки
в сумі 35 423 грн. 23 коп., що складаються з
суми витрат позивача, пов'язаних з
придбанням спірного кіоску за
договором купівлі-продажу від 06.01.2003
року за ціною 15000 гривень, а решта 20423
грн., це витрати, пов'язані з
реконструкцією цього кіоску.

Також відповідач погодився з
попередніми висновками судів першої та
апеляційної інстанцій щодо того, що дії
позивача з реконструкції спірного
торгівельного кіоску, збільшенню його
площі без згоди відповідача у справі,
порушили права останнього у
користуванні вказаними торгівельними
місцями на власний розсуд, що спричиняє
неможливість реалізації мети
створення ринку та виконання
обов'язків покладених на нього чинним
законодавством, що в свою чергу,
виключає відповідальні відшкодування
втрат позивача в сумі 20 423 гри. 23 коп.,
оскільки ці витрати були здійснені
позивачем самостійно без достатньої
правової підстави.

Відповідач також вказав, що в ухвалі
Вищого Господарського суду України від
07.04.2014 року суд першої інстанції при
новому розгляді справи обґрунтовано
прийняв до уваги, що використання
торгівельного місця пов'язане з
використанням земельної ділянки, а
тому орендар земельної ділянки, на якій
розміщено ринок, має право на захист
свого титульного права, в тому числі
шляхом вимоги до особи, що незаконно
перебуває на орендованій земельній
ділянці, звільнити торговельне місце, а
тим самим і займану земельну ділянку;
разом з тим Вищий Господарський суд
зауважив, що судами попередніх
інстанцій не було досліджено питання
щодо способу захисту права, обраного
відповідачем.

Також відповідач зауважує, що
твердження позивача стосовно того, що
стаття 27 Закону України «Про оренду
землі» зобов'язує відповідача у
випадку порушення його прав як
землекористувача звертатися до суду за
захистом своїх порушених прав, проте,
на думку відповідача, такий висновок
позивача є хибним і не відповідає а ні
положення статті 27 Закону України «Про
оренду землі», а ні положенням діючого
Цивільного кодексу.

Крім того відповідач вказав, що дії
стосовно демонтажу Приватним
підприємством « БПФ» спірного кіоску
відповідають такому способу захисту
цивільних прав та інтересів як
самозахист, посилаючись на ч.1, 2 ст. 19,
ст. 20 Цивільного кодексу України.

Стосовно тверджень про залишення поза
увагою суду висновків
будівельно-технічної експертизи № 997/23
від 01.10.2013 року, відповідач вказав, що
позивач і суд касаційної інстанції
залишили поза увагою той факт, що при
повторному розгляді справи судом
першої інстанції позивачу було
відмовлено у відшкодуванні 20423 грн.
витрачених на реконструкцію кіоску не
через недоведеність понесених ним
витрат, а через встановлення факту
відсутності повноважень на проведення
реконструкції спірного кіоску ( абз.7
стор.11 судового рішення).

Також відповідач вказує на те, що судом
було встановлено факт збільшення площі
спірного кіоску до 25 м. кв., що цей факт
не оспорюється позивачем, але протягом
судового розгляду справи позивач не
надав жодних доказів, які б
підтверджували законність
реконструкції спірного кіоску.

На думку відповідача, призначення
повторної чи іншої судової експертизи
у даній справі, висновки яких можуть
скоригувати зазначену позивачем суму
збитків, не змінять у цілому правової
оцінки дій позивача щодо реконструкції
спірного кіоску як незаконних; саме
незаконність дій позивача стосовно
реконструкції спірного кіоску і
правомірність дій відповідача
стосовно захисту свого порушеного
права, в цілому призводить до
відсутності правових підстав для
стягнення з відповідача збитків у
будь-якому розмірі.

Відповідач зазначив, що призначення
повторних експертиз призведе до
необгрунтованого затягування розгляду
справи і додаткових процесуальних
витрат зі сторони позивача та не вплине
на результати розгляду справи в цілому
(а.с. 231-233 т. 3).

Позивач 13.05.2014 надав клопотання про
призначення судової товарознавчої
експертизи, в якому вказав про те, що з
метою встановлення дійсної ринкової
вартості будівельних матеріалів та
виконаних робіт з спорудження кіоску
НОМЕР_1 станом на момент демонтажу
відповідачем кіоску, а саме станом на
листопад 2012, що був незаконно знищений
відповідачем ним було замовлено
проведення ретроспективної оцінки
будівельних товарів, матеріалів та
виробів; за результатами проведення
ретроспективної оцінки було
встановлено, що дійсна ринкова
вартість кіоску НОМЕР_1 станом на
листопад 2013 складала 41879 грн 00 коп., що
узгоджується з доводами про вартість
придбаних матеріалів та виконаних
робіт з опорядження кіоску НОМЕР_1.

Також позивач зазначив, про те, що
документи надані ним на підтвердження
вартості кіоску, а також самого кіоску
НОМЕР_1 станом на момент його демонтажу
відповідачем, а саме - на листопад 2012.

Крім того, як вказує позивач,
встановлена в розрахунку вартість
пошкодженого кіоску НОМЕР_1 та
встановлена вартість
експертом-оцінювачем - різні, що
свідчить про суперечливість даних про
вартість кіоску НОМЕР_1; з цього
приводу, на думку позивача, остаточний
висновок про вартість пошкодженого
відповідачем майна (кіоску НОМЕР_1) може
встановити лише судовий експерт в
межах проведення судової експертизи
(а.с. 234-236).

Позивач пропонує на вирішення експерту
поставити питання: «Яка вартість
використаних будівельних матеріалів
при будівництві та реконструкції
торгівельного кіоску АДРЕСА_1 станом на
поточну дату». (а.с. 236 т. 3), а проведення
експертизи доручити Луганському
відділенню Донецького
науково-дослідного інституту судових
експертиз (м.Луганськ, вул. Оборонна,
34а/200).

Позивач також пропонував направити
експерту документи, надані суду 09.08.2013
(а.с.141-178 т. 2).

Відповідач проти експертної установи
та пропонованого позивачем питання на
вирішення судової товарознавчої
експертизи не заперечує.

Як слідує із постанови Вищого
господарського суду України від 07.04.2014
у даній справі при новому розгляді
справи господарський суд для
встановлення дійсної вартості
виконаних робіт, об'єму та видів
виконаних робіт за всіма актами
приймання виконаних будівельних робіт
за липень 2012 за формою КБ-2 відповідно
до ст. 42 Господарського процесуального
кодексу України має можливість
заслухати експерта у судовому
засіданні, призначити у даній справі
повторну або додаткову
будівельно-технічну експертизу.

Суд вважає за необхідне викликати у
судове засідання експерта ОСОБА_5,
склавшого висновок від 01.10.2013 №997/23
будівельно-технічної експертизи по
даній справі для надання пояснень щодо
можливості відповідно до висновку
встановлення дійсної вартості
виконаних робіт, її об'єму та видів
виконаних робіт за усіма актами
приймання виконаних будівельних робіт
за липень 2013 за формою КБ-2, або
призначення додаткової (повторної)
експертизи з означеного питання.

Керуючись статтями 77, 86,
Господарського процесуального кодексу
України,

у х в а л и в :

1. Оголосити перерву до 03.06.2014 на 11 год 00
хв.

2. Засідання відбудеться у приміщенні
господарського суду за адресою:
м.Луганськ, вул. Коцюбинського, 2, 6-й
поверх, кімната № 603.

3. Зобов'язати:

позивача надати: письмові пояснення
щодо документів, які слід направити
експерту для проведення судової
товарознавчої експертизи; надати
письмові пояснення з приводу
необхідності проведення додаткової
(повторної) судової
будівельно-технічної експертизи.

відповідача надати: письмові пояснення
щодо згоди з пропозицією позивача щодо
експертної установи та кола питань, які
слід поставити на вирішення експерту
при проведенні судової товарознавчої
експертизи та необхідності проведення
повторної (додаткової)
будівельно-технічної експертизи.

4. Відповідно до ст.ст. 42, 65
Господарського процесуального кодексу
України Луганському відділенню
Донецького науково-дослідного
інституту судових експертиз
забезпечити явку у судове засідання,
яке відбудеться 03.06.2014 об 11 год 00 хв. У
господарському суді Луганської
області (м.Луганськ, вул. Коцюбинського,
2, 6-й поверх, кімната № 603) експерта
ОСОБА_5, склавшого 01.10.2013 висновок №997/23
будівельно-технічної експертизи по
справі 9/5014/3201/2012 (913/1264/13) за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Приватного підприємства "БПФ" про
стягнення 35 423 грн. 23 коп. для надання
пояснень щодо можливості визначити
дійсну вартість виконаних робіт, її
об'єму та видів виконаних робіт за
усіма актами приймання виконаних
будівельних робіт за липень 2013 за
формою КБ-2 на підставі висновку №997/23
від 01.10.2013 (пояснення викласти у
письмовому вигляді); письмово викласти
свої міркування з приводу призначення
додаткової або повторної судової
будівельно-технічної експертизи.

Звертається увага учасників судового
процесу про необхідність надіслання
поштової кореспонденції в даній справі
на адресу: 91016, м. Луганськ, вул.
Коцюбинського, 2.

Присутність повноважних та
компетентних представників сторін у
судовому засіданні - на їх розсуд.

Суд вважає за необхідне
попередити сторони, що за не надіслання
витребуваних судом документів і за
ухилення від вчинення дій, покладених
судом на сторони, на підставі п.5 ст.83
Господарського процесуального кодексу
України з них може бути стягнутий штраф
у сумі до 1700 грн.

Суддя
І.В. Семендяєва

згідно з оригіналом

помічник судді
Є.О. Круглова

23.05.2014