номер провадження справи 18/30/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2014
Справа № 908/972/14

за позовом Державного підприємства
"Національна атомна енергогенеруюча
компанія "Енергоатом" в особі
Відокремленого підрозділу "Запорізька
атомна електрична станція" (71504,
Запорізька область, м. Енергодар, вул.
Промислова, 133)

до відповідача: колективного
сільськогосподарського підприємства
"Тепличний комбінат" (71502, Запорізька
область, м. Енергодар, вул. Комунальна, 1)

про стягнення 119525,90 грн.,

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: Погосян С.Г., довіреність
серії ВТР № 738317 від 24.03.2014 р., паспорт
серії НОМЕР_1 від 13.07.2005 р.;

від відповідача: не з'явився;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької
області 25.03.2014 року звернувся позивач -
Державне підприємство "Національна
атомна енергогенеруюча компанія
"Енергоатом" в особі Відокремленого
підрозділу "Запорізька атомна
електрична станція" з позовною заявою
до відповідача - колективного
сільськогосподарського підприємства
"Тепличний комбінат" про стягнення
115937,45 грн. В обґрунтування своє позиції
посилався на неналежне виконання
відповідачем зобов'язань за договором
на виробництво транспортування та
постачання теплової енергії № 56Т-10 від
03.03.2011 р., внаслідок чого виникла
заборгованість. Враховуючи положення
договору та припису діючого
законодавства за порушення зобов'язань
відповідачу були нараховані пеня та 3%
річних.

Ухвалою суду від 26.03.2014 року порушено
провадження у справі № 908/972/14,
присвоєно справі номер провадження
18/30/14, судове засідання призначене на 23
квітня 2014 р., за клопотанням
відповідача розгляд справи
відкладався на 21.05.2014 р.

На адресу суду 19.05.2014 р. через
канцелярію від позивача надійшла заява
№ 28-23/11117 від 15.05.2014 р. про збільшення
розміру позовних вимог, відповідно до
якої позивач просив стягнути з
колективного сільськогосподарського
підприємства "Тепличний комбінат" 119525,90
грн., які складаються з: 113499,54 грн.
заборгованості за надані послуги в
грудні 2013 р., 5018,86 грн. пені за порушення
зобов'язань за договором та 1007,50 грн. 3%
річних за неналежне виконання
грошового зобов'язання. До заяви додані
докази сплати судового збору у
встановленому Законом розмірі (ар.с. 85),
докази надсилання копії заяви про
збільшення позовних вимог на адресу
відповідача (ар. с. 86-87).

В судовому засіданні 21.05.2014 р.
представник позивача підтримав
збільшені позовні вимоги з підстав, що
викладені у позові та заяві № 28-23/11117
від 15.05.2014 р.; на вимоги суду надав
документи, які залучено до матеріалів
справи.

Судом заява про збільшення позовних
вимог № 28-23/11117 від 15.05.2014 р. прийнята до
розгляду, судом розглядаються вимоги
про стягнення з колективного
сільськогосподарського підприємства
"Тепличний комбінат" на користь
Державного підприємства "Національна
атомна енергогенеруюча компанія
"Енергоатом" в особі Відокремленого
підрозділу "Запорізька атомна
електрична станція" 119525,90 грн., які
складаються з: 113499,54 грн.
заборгованості за надані послуги в
грудні 2013 року, 5018,86 грн. пені та 1007,50
грн. 3% річних.

Відповідач заявлені позовні вимоги не
спростував, відзив на позов суду не
надав, вимоги суду, що були викладені в
попередніх ухвалах не виконав, про
поважність причини невиконання суд не
повідомив. Між тим, в день судового
засідання через канцелярію суду надано
клопотання, яке підписано
представником за довіреністю ОСОБА_1,
про продовження строку розгляду
справи, у відповідності до ст. 69 ГПК
України.

Представник позивача проти клопотання
про продовження строку вирішення спору
заперечував.

Заслухавши думку позивача, оцінивши
наявні у справі докази, суд відхилив
клопотання відповідача про
застосування положень ст. 69 ГПК
України, оскільки відповідач не вжив
жодних дій для виконання вимог суду
починаючи з березня місяця (26.03.2014 р.
дата порушення провадження у справі),
про поважність причин невиконання суд
не повідомив, доказів в обґрунтування
необхідності продовження строку
вирішення спору суду не надав, згідно
повідомлення про вручення, акт звірки
підприємством отримано 15.05.2014 р., а не
20.05.2014 р., як зазначено у клопотанні.

Розгляд справи здійснювався без
застосування технічних засобів
фіксації судового процесу та за
наявними у справі документальними
доказами.

В судовому засіданні 21.05.2014 р. розгляд
справи закінчений, судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Заслухавши представника позивача,
вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Національна
атомна енергогенеруюча компанія
"Енергоатом" в особі Відокремленого
підрозділу "Запорізька атомна
електрична станція" (теплопостачальна
організація, позивач у справі) та
колективне сільськогосподарське
підприємство "Тепличний комбінат"
(споживач, відповідач у справі) 03.03.2011 р.
уклали договір № 56Т-10 на виробництво
транспортування та поставку теплової
енергії (з наступними доповненнями)
(надалі договір).

Згідно з п. 1.1 договору позивач
зобов'язався відпустити відповідачу
теплову енергію у вигляді гарячої води,
яку останній, відповідно до п. 1.2
договору, зобов'язався своєчасно
оплачувати за встановленими тарифами
та у визначені договором строки.

Пунктом 6.1 договору (в редакції
додаткової угоди № 1 від 18.07.2013 р.)
передбачено, що розрахунки за спожиту
теплову енергію здійснюються
відповідачем по факту спожитої
теплової енергії на підставі
оформлених двосторонніх актів про
відпущену теплову енергію відповідно
до діючого в звітний період тарифу на
теплову енергію, визначену як сума:

- тарифу на виробництво теплової
енергії (затверджений Постановою
Національною комісією регулювання
електроенергетики України (НКРЕУ) № 47
від 24.01.2013 р.) в розмірі 41,86 грн. за 1 Гкал
(з ПДВ);

- тарифу на транспортування теплової
енергії (затверджений Рішенням
виконавчого комітету Енергодарської
міської ради № 277 від 15.09.2010 р.) в розмірі
13,87 грн. за 1 Гкал (з ПДВ).

Згідно з п. 6.3 договору, по закінченню
звітного місяця між відповідачем та
позивачем підписуються двосторонні
акти про відпуск теплової енергії, які
включають вартість виробництва
транспортування та постачання
теплової енергії в строк, встановлений
п. 3.2.23 даного договору.

Пунктом 6.4. договору передбачено, що
оплата за відпущену теплову енергію,
враховуючи транспортування та
постачання теплової енергії,
здійснюються відповідачем щомісяця до
останнього числа місяця, наступного за
звітним, шляхом перерахування коштів
на поточний рахунок теплопостачальної
організації.

Згідно з умовами договору ВП ЗАЕС та
КСП «Тепличний комбінат» підписані
наступні акти про надання послуг з
виробництва, транспортування та
постачання теплової енергії в грудні
2013 р.:

- акт № 23/12 від 31.12.2013 р. на суму 85824,90 грн.
(виробництво теплової енергії);

- акт № 24/12 від 31.12.2013 р. на суму 27674,64 грн.
(транспортування та постачання
теплової енергії).

Відповідач належним чином зобов'язання
щодо оплати наданих послуг в
узгоджений сторонами строк не
здійснив, чим порушив умови договору.

Внаслідок порушення відповідачем
договірних зобов'язань щодо оплати
відпущеної теплової енергії на його
адресу надісланий лист № 75-73/997 від
16.01.2014 п. з проханням виконати належним
чином умови договору.

У зв'язку з відсутністю оплати, ВП ЗАЕС
17.02.2014 р. спрямована КСП «Тепличний
комбінат» претензія № 28-23/3546/622 з
вимогою впродовж семи днів з дня
отримання даної претензії погасити
суму боргу, сплатити пеню та 3% річних за
порушення виконання зобов'язання.
Претензія отримана відповідачем 20.02.2014
р., про що свідчить поштове
повідомлення про вручення поштового
відправлення (ар.с. 17).

Претензія залишена без відповіді, борг
без оплати.

На час розгляду справи судом
заборгованість відповідача за
виробництво, транспортування та
постачання теплової у грудні 2013 р.
складає 113499,54 грн.

Оцінивши надані докази, суд вважає, що
вимога позивача про стягнення з
відповідача основного боргу підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: договори та інші
правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

За договором постачання енергетичними
та іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання. До договору
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, положення про договір
поставки, якщо інше не встановлено
законом або не випливає із суті
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості укладення та
виконання договору постачання
енергетичними та іншими ресурсами. (ст.
714 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено,
що договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін
прийняла на себе певні зобов'язання
щодо його виконання, однак відповідач,
покладений на нього обов'язок щодо
своєчасної оплати виробництва,
транспортування та постачання
теплової енергії у грудні 2013 р. на суму
113499,54 грн., у встановлений договором
строк, не виконав, факт порушення
відповідачем умов, визначених
договором, доведений та
підтверджується матеріалами справи.

Отже, вимога позивача про стягнення із
відповідача 113499,54 грн. основного боргу
задовольняється судом.

За порушення виконання відповідачем
грошового зобов'язання позивач просив
стягнути з відповідача 3% річних у
розмірі 1007,50 грн. за період з 01 лютого 2014
р. по 19.05.2014 р.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо іншій розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Інфляційні витрати пов'язані з
інфляційними процесами в державі та за
своєю природою є компенсацією за
понесені збитки, завдані знеціненням
грошових коштів, а три відсотки річних -
є платою за користування коштами, які
не були своєчасно сплачені боржником.
Вказана правова позиція викладена в
інформаційному листі Верховного Суду
України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних
суд визнав виконаним вірно, а вимогу
про стягнення з відповідача 3% річних за
період з 01 лютого 2014 р. по 19.05.2014 р. у
розмірі 1007,50 грн., такою, що підлягає
задоволенню.

За порушення відповідачем строків
оплати наданих послуг, позивач,
враховуючи положення п. 6.5 договору,
просив стягнути суму пені у розмірі
5018,86 грн. за період прострочення з 01.02.2014
р. по 19.05.2014 р.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено,
що у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з положеннями ст.ст. 1, 3 Закону
України "Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" платник грошових коштів
сплачує на користь одержувача цих
коштів за прострочення платежу пеню, в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін. Розмір пені обчислюється від
суми простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла в період, за який сплачується
пеня.

Умовами п. 6.5 договору встановлено, що в
разі несвоєчасної оплати за спожиту
теплову енергію відповідач
зобов'язаний сплатити ВП ЗАЕС пеню в
розмірі 0,1% від суми, що підлягає сплаті
за кожний день прострочення.

Враховуючи норми наведеного діючого
законодавства України та здійснивши
системний аналіз норм права суд дійшов
висновку, що наданий позивачем
розрахунок суми пені у розмірі 5018,86 грн.
є вірним та виконаним з дотриманням
вказаних норм права та умов договору,
тому вимога позивача щодо стягнення
пені у розмірі 5018,86 грн. за період з
01.02.2014 р. по 19.05.2014 р. судом
задовольняється.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. При цьому,
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Відповідач не надав суду жодних
доказів, які б спростовували позицію
позивача повністю або частково.

Судовий збір покладається на
відповідача, відповідно до статті 49 ГПК
України.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з колективного
сільськогосподарського підприємства
«Тепличний комбінат» (71502, Запорізька
область, м. Енергодар, вул. Комунальна, 1,
) на користь Державного
підприємства "Національна атомна
енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
в особі Відокремленого підрозділу
"Запорізька атомна електрична станція"
(71504, Запорізька область, м. Енергодар,
вул. Промислова, 133, ,
п/р 8393 в ПАТ «Промінвестбанк», МФО
300012) 113499,54 грн. (сто тринадцять тисяч
чотириста дев'яносто дев'ять грн. 54 коп.)
основного боргу, 1007,50 грн. (одну тисячу
сім грн. 50 коп.) 3% річних, 5018,86 грн. (п'ять
тисяч вісімнадцять грн. 86 коп.) пені,
2390,52 грн. (дві тисячі триста дев'яносто
грн. 52 коп.) судового збору. Видати
наказ.

Суддя
В.В.
Носівець

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно
із вимогами ст. 84 ГПК України, 23 травня
2014 р.