КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2014 р. Справа№ 910/1243/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Баранця О.М.

Калатай Н.Ф.

при секретарі: Богатчук К.І.

за участю представників сторін :

від позивача: Мазур О.В.

від відповідача: Сердюк О.О.

розглянувши матеріали апеляційної
скарги Державного підприємства
"Державне видавництво "Преса України"
на рішення Господарського суду міста
Києва від 13.03.2014 року (суддя Привалов
А.І.)

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Президент-готель"

до Державного підприємства
"Державне видавництво

"Преса України"

про стягнення 11571,34 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 13.03.2014 року по справі № 910/1243/14
позовні вимоги задоволено в повному
обсязі. Стягнуто з державного
підприємства "Державне видавництво
"Преса України" на користь Приватного
акціонерного товариства
"Президент-готель" 9900 грн. 00 коп. -
основного боргу та 1563 грн. 11 коп. -
витрат по сплаті судового збору.
Припинено провадження у справі в
частині стягнення суми 3% річних у
розмірі 297,00 грн. та 1374,34 грн. пені.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
вищезазначене рішення та прийняти
нове, яким відмовити у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної
скарги апелянт зазначив, що при
ухваленні оскаржуваного рішення судом
першої інстанції порушено та
неправильно застосовано норми
матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 04.04.2014 року
прийнято апеляційну скаргу до
провадження та призначено до розгляду
05.05.2014 року.

28 квітня 2014 року, через відділ
документального забезпечення суду, від
представника відповідача надійшло
клопотання про відкладення розгляду
справи.

28 квітня 2014 року, через відділ
документального забезпечення суду, від
представника позивача надійшов відзив
на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 05.05.2014 року
відкладено розгляд справи до 19.05.2014
року.

В судове засідання 19.05.2014 року з'явились
представники позивача та відповідача.

Представником відповідача в судовому
засіданні подано клопотання про
долучення додаткових документів, яке
за резолюцією судді зареєстровано у
відділі документального забезпечення
суду та приєднано до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав доводи, викладені
в апеляційній скарзі, та просив
скасувати оскаржуване рішення
Господарського суду міста Києва від
13.03.2014 року.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечив проти доводів,
викладених в апеляційній скарзі, та
просив залишити без змін оскаржуване
рішення Господарського суду міста
Києва від 13.03.2014 року.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд, за наявними у справі
та додатково поданими доказами,
повторно розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги та
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що в апеляційній
інстанції справи переглядаються за
правилами розгляду цих справ у першій
інстанції з урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.
Апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами,
наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, перевіривши
матеріали справи та проаналізувавши,
на підставі встановлених фактичних
обставин справи, правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, апеляційний
господарський суд встановив наступне.

03 січня 2012 року між позивачем
(виконавець) та відповідачем (замовник)
укладено договір про надання послуг №54
від (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору позивач
зобов'язався надавати відповідачу
послуги з транспортного супроводження
прийому та обслуговування іноземних
представників і делегацій,
представників інших підприємств, які
прибули за запрошеннями відповідача
для проведення переговорів з метою
встановлення та підтримки
взаємовигідної співпраці і вирішення
питань, пов'язаних із комерційною
діяльністю, а відповідач зобов'язався
приймати та оплачувати надані
позивачем послуги в порядку,
передбаченому договором.

Згідно з п. 1.2 Договору, для надання
послуг за договором позивач
зобов'язується використовувати
механічний транспортний засіб -
легковий автомобіль марки Фольксваген,
модель Мультиван, державний номер АА 2229
КР, колір бежевий металлік, тип
легковий пасажирський, об'єм двигуна 1968
см2, кузов WV2ZZZ7HZCH003014, двигун CFCA 040 462, 2011
року випуску зі своїм водієм.
Автомобіль належить позивачу
виконавцеві на підставі свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу САЕ 892
955, виданого РВ ДДАІ МВС України.

Орієнтовна сума закупівлі послуг за
цим договором складає 5000,00 грн. з
урахуванням ПДВ. Ціна послуг за один
календарний день становить 550,00 грн. з
ПДВ (п. п. 3.1, 3.2 Договору).

Пунктом 3.3 Договору встановлено, що
вартість послуг, наданих впродовж
звітного місяця, сплачується
відповідачем протягом 14 (чотирнадцяти)
робочих днів з дня підписання
сторонами акту прийому-передачі
послуг, наданих впродовж відповідного
звітного місяця, шляхом перерахування
грошових коштів у безготівковому
порядку на рахунок позивача, вказаний у
договорі.

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання умов Договору позивач надав
відповідачу послуги на загальну суму
9900,00 грн. Відповідач свої зобов'язання
за Договором належним чином не виконав,
а саме не оплатив за отриманий товар,
внаслідок чого виникла заборгованість
на вищезазначену суму.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України передбачено, що підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Статтею 901 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Положеннями ч. 2 ст. 901 Цивільного
кодексу України визначено, що
положення глави 63 Цивільного кодексу
України можуть застосовуватись до всіх
договорів про надання послуг, якщо це
не суперечить суті зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу
України визначено, що господарським
визнається зобов'язання, що виникає між
суб'єктом господарювання та іншим
учасником (учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
кодексу України).

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком
місцевого господарського суду, що
вимога позивача в частині стягнення з
відповідача 9900,00 грн. - основної
заборгованості, є обґрунтованою та
підлягає задоволенню.

Твердження апелянта, що судом першої
інстанції порушено норми
процесуального права, а саме 22 ГПК
України, колегією суддів визнано
безпідставними з огляду на наступне.

Ухвалами Господарського суду міста
Києва від 31.01.2014 року та 24.02.2014 року
зобов'язано відповідача надати суду
належним чином засвідчені копії (для
залучення до матеріалів справи)
Статуту, Свідоцтва про державну
реєстрацію, довідки ЄДРПОУ, відзив на
позов з правовим та документальним
обґрунтуванням його висновків та
докази сплати заборгованості.

Відповідно до п. 2.3. постанови Пленуму
Вищого Господарського Суду України від
26.12.2011 року N18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" якщо стороною (або
іншим учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні та допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Відповідно до п. 3.13. постанови Пленуму
Вищого Господарського Суду України від
26.12.2011 року N18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у разі неподання
учасником судового процесу з
неповажних причин або без повідомлення
причин матеріалів та інших доказів,
витребуваних господарським судом,
останній може здійснити розгляд справи
за наявними в ній матеріалами та
доказами або, з огляду на обставини
конкретної справи, залишити позов без
розгляду на підставі пункту 5 частини
першої статті 81 ГПК.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач вимоги ухвал виконав
частково, проте не надав суду
обґрунтованих пояснень та доказів
сплати заборгованості.

Твердження відповідача, що акт звірки
розрахунків підписаний за період 01.01.2012
року -24.10.2013 року (що на 5 місяців передує
розгляду справи), в зв'язку з чим є
застарілим, колегією суддів визнано
безпідставними, оскільки послуги за
Договором надавались в січні 2012 року,
тобто в період зазначений в акті звірки
розрахунків.

Крім того, відповідачем не надано
належних та допустимих доказів
відсутності заборгованості, або
наявності в іншому розмірі.

Також колегія суддів зауважує, що акт
звірки розрахунків не є первинним
документом в розумінні ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» та не
являється належним доказом наявності
або відсутності заборгованості.
Заборгованість відповідача перед
позивачем підтверджується актом
здачі-приймання робіт №12 від 31.01.2012
року (копія міститься в матеріалах
справи), який підписано представниками
сторін та скріплено печатками
підприємств без зауважень.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України
передбачено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
господарський суд приходить до
висновку, що судом першої інстанції
повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано
обставини справи, рішення ухвалено
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги Державного
підприємства "Державне видавництво
"Преса України" та скасування рішення
Господарського суду міста Києва від
13.03.2014 року.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Державне видавництво
"Преса України" залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 13.03.2014 року по
справі №910/1243/14 - без змін.

Матеріали справи №910/1243/14 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Головуючий суддя
Л.Г. Сітайло

Судді
О.М. Баранець

Н.Ф. Калатай

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 20.05.2014 року