ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2014 року
Справа № 915/358/14

Господарський суд Миколаївської
області, у складі судді
Гриньової-Новицької Т.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Білоус А.Р., дов. №36 від
04.02.2014;

від відповідача: адвокат ОСОБА_2, дог.
б/н від 08.04.2014,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного
товариства «РОДОВІД БАНК»,

04070, м. Київ, вул. Сагайдачного, 17,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,

АДРЕСА_1,

про стягнення 53222,12 дол. США (еквівалент
у гривні за курсом НБУ 9,517900 грн. за 1 дол.
США станом на 27.02.2014),

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
«РОДОВІД БАНК» (далі - позивач)
звернулося до господарського суду з
позовом про стягнення з Фізичної особи
підприємця ОСОБА_3 (далі - відповідач)
грошових коштів в іноземній валюті у
сумі 53222,12 дол. США за неналежне
виконання зобов'язань за Кредитним
договором №56.1/5-КЛТ-08 від 23.05.2008.

Заявою від 03.04.2014 №03-04-Б (а.с. 81-83)
позивач привів позовні вимоги у
відповідність до приписів п. 4 ч. 1 ст. 55
Господарського процесуального кодексу
України (далі - ГПК), визначивши
стягувану суму у гривневому
еквіваленті за курсом Національного
банку України на день подання позову,
яка дорівнює 506562,79 грн. Вказана сума
складається з основного боргу - 299371,55
грн. (або 31453,53 дол. США); пені - 173334,95 грн.
(або 18211,47 дол. США) та 3% річних - 33856,28 грн.
(або 3557,12 дол. США).

Відповідач позов не визнав з
підстав, зазначених у відзиві на
позовну заяву (а.с. 94,95); вважає, що
позивачем пропущений строк позовної
давності, тому просить суд застосувати
позовну давність і у позові відмовити
повністю, спираючись на правову
позицію, викладену у Постанові
Верховного Суду України від 06.11.2013 у
справі №6-116це13, згідно з якою початок
перебігу строку позовної давності
відповідно до ст. 261 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК) співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов: в даному випадку -
окремо по кожному простроченому
платежу, який мав відбутися відповідно
до графіку погашення кредиту.

В судовому засіданні 21.05.2014 судом було
оголошено перерву; 21.05.2014 засідання
поновлено.

Про дату, час і місце судового
засідання сторони повідомлені
належним чином. В останнє судове
засідання представник відповідача не
з'явився, заявою від 20.05.2014 просив суд
розглянути справу без його участі.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши і оцінивши докази у
їх сукупності, господарський суд
дійшов висновку про часткове
задоволення позову.

Висновок суду ґрунтується на
такому:

23.05.2008 між Відкритим акціонерним
товариством «РОДОВІД БАНК»,
правонаступником якого згідно з п. 1.3
Статуту від 16.05.2012 є позивач, та
відповідачем було укладено Кредитний
договір №56.1/5-КЛТ-08 (далі - Договір),
відповідно до умов якого позивач
зобов'язався відкрити відповідачеві
траншову кредитну лінію на загальну
суму 35000 дол. США, а відповідач -
повернути отримані кошти не пізніше
22.05.2011, сплачуючи проценти за
користування кредитом в порядку,
встановленому Договором (а.с. 71-79).

Свої зобов'язання за Договором
позивач виконав у повному обсязі, що
підтверджено виписками з особового
рахунку відповідача (а.с. 20-34). Факт
отримання обумовленої договором суми
відповідач не заперечує, рівно як
погоджується з тим, що договірні
зобов'язання належним чином не
виконував, внаслідок чого утворив
заборгованість.

Відповідно до ст. 610 ЦК порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК встановлено правові
наслідки порушення зобов'язання,
зокрема, стягнення неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення зобов'язання (ч. 1 ст. 549 ЦК).

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського
кодексу України (далі - ГК) штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно з п.п. 3.4.8 Договору (а.с. 75) у разі
несвоєчасного погашення
заборгованості за кредитом або
процентами за користування ним,
відповідач зобов'язаний сплатити
позивачу пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який сплачується пеня, за кожен день
такого прострочення, за умови її
нарахування банком (позивачем у
справі).

Як свідчать матеріали справи, позивач
здійснив нарахування пені станом на
27.02.2014 (а.с. 35,36) у сумі 18211,47 дол. США
(еквівалент у гривні - 173334,95 грн.); період
нарахування пені - з 02.06.2009 по 27.02.2014.

Однак, відповідно до ч. 6. ст. 232 ГК
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

На вимогу суду позивач надав
розрахунок пені, здійснений з
додержанням приписів ч. 6 ст. 232 ГК (а.с.
65-69), внаслідок чого сума пені значно
зменшилась - 2865,21 дол. США (еквівалент у
гривні - 27270,74 грн.). Проте пеня у
вказаній сумі не може бути стягнута з
відповідача у зв'язку з таким: згідно зі
ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, в
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК). За приписами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258
ЦК для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю. Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Отже, за стягненням пені у загальній
сумі 2865,21 дол. США (еквівалент у гривні -
27270, 74 грн.) позивач мав звертатися до
суду в період з 02.06.2010 по 22.11.2012, однак
зробив це лише 20.03.2014, після спливу
спеціальної позовної давності. Згідно
з ч. 4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

Несплатою основного боргу відповідач
порушує право позивача, умови Договору
та вимоги ст. 526 ЦК, згідно з якою
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу. Стаття 1054 ЦК
приписує позичальнику повернути
кредит та сплатити проценти за його
користуванням.

За таких обставин вимоги позивача про
стягнення основного боргу у сумі 31453,53
дол. США (еквівалент у гривні - 299371,55
грн.) є цілком правомірними і
підлягають задоволенню.

Щодо стягнення 3% річних у сумі 3557,12 дол.
США (еквівалент у гривні - 33856,28 грн.),
нарахованих позивачем на підставі ч. 2
ст. 625 ЦК, суд виходить з такого: згідно з
наведеною нормою ЦК боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Аналіз зазначеної норми права свідчить
про те, що внаслідок знецінення лише
грошова одиниця України (гривня)
підлягає індексації, а іноземна валюта,
яка була предметом позики, не підлягає.
Така правова позиція неодноразово
підтверджена рішеннями Верховного
Суду країни, в яких зазначено, що індекс
інфляції - це показник, який
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари і послуги, які купує
населення для невиробничих цілей. Ціни
в Україні встановлюються у
національній валюті, тому зазначена
норма ЦК може бути застосована лише у
випадку прострочення грошового
зобов'язання у гривні.

Суд не погоджується з позицією
відповідача щодо застосування
позовної давності до вимог про
стягнення основного боргу виходячи з
того, що як у п. 1.2 Договору, так і у п. 3
Додаткової угоди №1 від 27.05.2008 до
Договору сторони встановили, що
отриманий кредит (транш) відповідач
повинен повернути не пізніше 22.05.2011,
тобто моментом порушення права
позивача слід вважати 23.05.2011 і саме з
цієї дати починається перебіг позовної
давності, тривалість якої відповідно
до ст. 257 ЦК становить три роки і спливає
23.05.2014.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК судові витрати
покладаються на сторони пропорційно
задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Публічного акціонерного
товариства «РОДОВІД БАНК» (04070, м. Київ,
вул. Сагайдачного, 17, ідентифікаційний
код 14349442) грошові кошти у сумі 31453
(тридцять одна тисяча чотириста
п'ятдесят три) долара 53 цента США
(еквівалент у гривні - 299371,55 грн. (двісті
дев'яносто дев'ять тисяч триста
сімдесят одна грн. 55 коп.) - основний
борг за Кредитним договором №56.1/5-КЛТ-08
від 23.05.2008; 5987 (п'ять тисяч дев'ятсот
вісімдесят сім) грн. 43 коп. - судовий
збір.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85 ГПК.

Повне рішення складено та
підписано відповідно до ст. 84, ч. 3 ст. 51
ГПК 26 травня 2014 року.

Суддя
Т.В.Гриньова-Новицька