КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" червня 2014 р. Справа№ 910/20192/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Кондес Л.О.

Ропій Л.М.

при секретарі: Бовсунівській Л.О.,

за участю представників:

від позивача Миронець О.В., дов. від
14.05.2013 №59,

від відповідача Синельников М.О., дов.
від 05.12.2013 №ГО-13/255,

треті особи не з'явились,

розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
Акціонерний комерційний банк
"Індустріалбанк" в особі Регіонального
відділення АКБ "Індустріалбанк" в м.
Києві

на рішення Господарського суду міста
Києва від 24.03.2014

(підписане 31.03.2014)

у справі №910/20192/13 (суддя Отрош І.М.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства Акціонерний комерційний
банк "Індустріалбанк" в особі
Регіонального відділення АКБ
"Індустріалбанк" в м. Києві

до Приватного акціонерного товариства
"Страхова група "ТАС"

треті особи, які не заявляють
самостійних вимоги на предмет спору, на
стороні позивача:

1. ОСОБА_4

2. ОСОБА_5

3. ОСОБА_6

4. ОСОБА_7

про стягнення 65416,48 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 24.03.2014 позов Публічного
акціонерного товариства Акціонерний
комерційний банк "Індустріалбанк" в
особі Регіонального відділення АКБ
"Індустріалбанк" в м. Києві (далі -
позивач) до Приватного акціонерного
товариства "Страхова група "ТАС" (далі -
відповідач) про стягнення 65416,48 грн
задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь
позивача 11433,49 грн заборгованості по
виплаті страхового відшкодування та
300,71 грн судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням,
позивач звернувся з апеляційною
скаргою до Київського апеляційного
господарського суду, в якій просить
рішення Господарського суду міста
Києва від 24.03.2014 скасувати, постановити
нове, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про стягнення
заборгованості за перший рік дії
договору страхування. Крім того,
місцевий господарський суд
необґрунтовано зазначив, що у
відповідача не виникло зобов'язань по
сплаті страхових відшкодувань за
кредитними договорами, укладеними з
ОСОБА_5 та ОСОБА_7, в зв'язку з тим, що
реєстр за грудень 2006 року не підписаний
та не містить печатки. Позивач в
апеляційній скарзі зазначає, що
реєстри були підписані у встановленому
договором порядку, проте були знищені
за закінченням терміну зберігання;
позивачем було сплачено страховий
платіж згідно рахунку-фактури, який
надав відповідач, що свідчить про
надання позивачем реєстрів. Таким
чином, на думку позивача, ризики
невиконання позичальниками ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 зобов'язань за кредитними
договорами є застрахованими. Доводи
апеляційної скарги зводяться до того,
що позивач набув права на стягнення
суми страхового відшкодування 65416,48
грн.

Розпорядженням в.о. Голови Київського
апеляційного господарського суду від
28.04.2014 для розгляду апеляційної скарги
сформовано колегію суддів у складі:
головуючий-суддя Рябуха В.І., судді
Кондес Л.О., Ропій Л.М.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 28.04.2014 прийнято
апеляційну скаргу до розгляду та
порушено апеляційне провадження,
розгляд справи призначено на 04.06.2014.
Дану ухвалу надіслано відповідно до
вимог Інструкції з діловодства в
господарських судах України,
затвердженої наказом Державної
судової адміністрації України від
20.02.2013 №28. Доказами належного
повідомлення сторін про час і місце
розгляду справи є повідомлення про
вручення поштового відправлення
(ухвали від 28.04.2014) позивачу,
відповідачу та ОСОБА_7 - 29.05.2014, долучені
до матеріалів справи.

13.05.2014 через відділ документального
забезпечення Київського апеляційного
господарського суду відповідач надав
відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 04.06.2014 представник
позивача підтримав доводи апеляційної
скарги, просив її задовольнити, рішення
Господарського суду міста Києва від
24.03.2014 скасувати, постановити нове, яким
позов задовольнити повністю.

Представник відповідача заперечив
доводи апеляційної скарги, просив
залишити її без задоволення, а
оскаржуване рішення - без змін.

Треті особи або їх представники у
судове засідання не з'явились, про
причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що сторони та треті особи
були належним чином повідомлені про
час та місце проведення судового
засідання з розгляду апеляційної
скарги позивача, а матеріали справи
дозволяють розглянути апеляційну
скаргу без участі третіх осіб, з метою
дотримання вимог ст. 102 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України), на думку колегії суддів,
відсутні підстави для відкладення
розгляду справи.

В ст. 99 ГПК України зазначено, що в
апеляційній інстанції справи
переглядаються за правилами розгляду
цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у цьому розділі.

У процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу. Апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі
(ст.101 ГПК України).

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
заслухавши представників сторін,
виходячи з вимог чинного
законодавства, апеляційний суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) за договором
страхування одна сторона (страховик)
зобов'язується у разі настання певної
події (страхового випадку) виплатити
другій стороні (страхувальникові) або
іншій особі, визначеній у договорі,
грошову суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 980 ЦК України предметом
договору страхування можуть бути
майнові інтереси, які не суперечать
закону і пов'язані з: життям, здоров'ям,
працездатністю та пенсійним
забезпеченням (особисте страхування);
володінням, користуванням і
розпоряджанням майном (майнове
страхування); відшкодуванням шкоди,
завданої страхувальником (страхування
відповідальності).

Як зазначено в ч. 1 ст. 6 Закону України
"Про страхування" добровільне
страхування - це страхування, яке
здійснюється на основі договору між
страхувальником і страховиком.
Загальні умови і порядок здійснення
добровільного страхування
визначаються правилами страхування, що
встановлюються страховиком самостійно
відповідно до вимог цього Закону.
Конкретні умови страхування
визначаються при укладенні договору
страхування відповідно до
законодавства.

Статтею 8 Закону України "Про
страхування" страховий ризик визначено
як певну подію, на випадок якої
проводиться страхування і яка має
ознаки ймовірності та випадковості
настання. А страховим випадком є подія,
передбачена договором страхування або
законодавством, яка відбулася і з
настанням якої виникає обов'язок
страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Таким чином, страховий ризик та
страховий випадок є взаємопов'язаними
факторами, страховий ризик у випадку
його фактичного настання переростає у
страховий випадок, що зумовлює
виникнення зобов'язання страховика
виплатити страхове відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи,
17.08.2006 між Акціонерним комерційним
банком "Індустріалбанк",
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство акціонерний
комерційний банк "Індустріалбанк"
(страхувальник) та Закритим
акціонерним товариством "Страхова
Група "ТАС", правонаступником якого є
Приватне акціонерне товариство
"Страхова Група "ТАС" (страховик)
укладено договір добровільного
страхування кредитного портфелю банку
№17/ (далі - договір), предметом
якого є страхування ризиків
страхувальника, пов'язаних з
невиконанням (неналежним виконанням)
фізичними особами (позичальники) своїх
договірних зобов'язань за договорами
кредитними, укладеними між
страхувальником та позичальниками та
зазначеними в Реєстрі кредитних угод
(додаток 1 до договору).

Договір страхування набуває сили з
моменту підписання і діє до 31.12.2006. У
разі якщо жодна з сторін не виявить
бажання припинити дію договору за 30
днів до його закінчення, договір
вважається автоматично пролонгованим
на наступний рік на таких же умовах (п.
8.1 договору).

Згідно п. 4.2 сторони погодили, що даний
договір розповсюджується на кредитні
угоди, укладені після набрання ним
чинності.

Пунктом 4.4 договору страхування
визначено, що об'єктом страхування є
майнові інтереси позивача, пов'язані з
матеріальними збитками внаслідок
повного або часткового неповернення
позичальниками суми кредиту та/або
відсотків за користування кредитом на
умовах позивача у відповідності з
кредитним договором, укладеним між
позичальником та позивачем, згідно з
Правилами кредитування фізичних осіб
на споживчі цілі (крім кредитування в
межах карткових проектів) АКБ
"Індустріалбанк", затверджених
протоколом правління від 05.07.2006.

Відповідно до пункту 4.6 договору з дня
його підписання застрахованими стають
укладені угоди між страхувальником і
позичальниками та зазначені в Реєстрі
кредитних угод (додаток 1 до договору).

Страховим випадком є невиконання або
часткове невиконання позичальником
своїх зобов'язань по поверненню суми
кредиту та/або відсотків за
користування кредитом в строки та на
умовах, що передбачені в конкретній
кредитній угоді, внаслідок смерті або
неплатоспроможності позичальника. Під
неплатоспроможністю позичальника
сторони розуміють наявність факту
прострочення виконання позичальником
своїх зобов'язань по поверненню суми
кредиту та/або відсотків за
користування кредитом на протязі більш
ніж 30 календарних днів з моменту
настання обов'язку щодо сплати
відповідно до умов кредитної угоди (п.6.1
договору).

У відповідності до пункту 6.2 договору
страховий захист розповсюджується на
страхові випадки, які настали в період
дії конкретної кредитної угоди, по якій
були внесені страхові платежі, згідно
реєстру.

06.12.2006 між позивачем та ОСОБА_8
(позичальник) укладено кредитний
договір (фізичних осіб на споживчі цілі
без застави) № KRCK/0300/350/06, відповідно до
якого банк надає позичальнику у
користування кредитні кошти в сумі
16000,00 грн, строком з 06.12.2006 по 05.12.2008
включно, на споживчі цілі зі сплатою 9%
річних за користування кредитними
коштами (кредитний договір - 1).

13.12.2006 між позивачем та ОСОБА_5
(позичальник) укладено кредитний
договір (фізичних осіб на споживчі цілі
без застави) № KRCK/0300/159/06, відповідно до
якого банк надає позичальнику у
користування кредитні кошти в сумі
17500,00 грн, строком з 13.12.2006 по 12.12.2009
включно, на споживчі цілі зі сплатою 9%
річних за користування кредитними
коштами (кредитний договір-2).

14.02.2007 між банком та ОСОБА_6
(позичальник) укладено кредитний
договір (фізичних осіб на споживчі цілі
без застави) № KRCK/0300/73/07, відповідно до
якого банк надає позичальнику у
користування кредитні кошти в сумі
15000,00 грн, строком з 14.02.2007 по 13.02.2009
включно, на споживчі цілі зі сплатою 9%
річних за користування кредитними
коштами (кредитний договір - 3).

16.04.2007 між позивачем та ОСОБА_9
(позичальник) укладено кредитний
договір (фізичних осіб на споживчі цілі
без застави) № KRCK/0300/159/07, відповідно до
якого банк надає позичальнику у
користування кредитні кошти в сумі
20000,00 грн, строком з 16.04.2007 по 15.04.2010
включно, на споживчі цілі зі сплатою 9%
річних за користування кредитними
коштами (кредитний договір-4).

Пунктом 4.3 кредитних договорів
встановлено, що позичальник
зобов'язується, починаючи з першого
числа наступного місяця за місяцем
укладення договору, погашати кредит в
сумі не менш ніж за 666,67 грн (кредитний
договір-1), 486,11 грн (кредитний договір-2),
625,00 грн (кредитний договір-3), 555,56 грн
(кредитний договір-4) та сплачувати
нараховані відсотки за користування
кредитом не пізніше 25 числа кожного
місяця, а при повному погашенні кредиту
- одночасно з погашенням кредиту.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 22.12.2009 у справі № 2-2820-1/10
встановлено факт наявності
заборгованості у ОСОБА_7 перед банком
за кредитним договором від 06.12.2006 №
KRCK/0300/350/06 в сумі 103673,51 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 09.06.2010 у справі № 2-2068/1-2010 р.
встановлено факт наявності
заборгованості у ОСОБА_6 перед банком
за кредитним договором від 14.02.2007 №
KRCK/0300/73/07 по кредиту в сумі 12083,79 грн, по
процентах за користування кредитом в
сумі 2139,88 грн., по комісії за
користування кредитними коштами в сумі
3625,89 грн та пені в сумі 100335,63 грн.

Заочним рішенням Деснянського
районного суду м. Києва від 06.12.2010 у
справі № 2-5093 2010 рік встановлено факт
наявності заборгованості у ОСОБА_4
перед банком за кредитним договором
від 16.04.2007 № KRCK/0300/159/07 по кредиту в сумі
20000,00 грн, по процентах за користування
кредитом в сумі 5256,93 грн, по комісії за
користування кредитними коштами в сумі
7000,00 грн та пені в сумі 160547,89 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 15.02.2011 у справі № 2-529/2011 року
встановлено факт наявності
заборгованості у ОСОБА_5 перед банком
за кредитним договором від 13.12.2006 №
KRCK/0300/377/06 по кредиту в сумі 16527,78 грн, по
процентах за користування кредитом в
сумі 4540,16 грн, по комісії за
користування кредитними коштами в сумі
6300,00 грн та пені в сумі 149065,39 грн.

Частиною 2 статті 35 ГПК України
передбачено, що факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори), за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

В матеріалах справи наявні постанови
від 16.09.2010 №21425894, від 01.03.2011 №24724005, від
08.04.2011 №25718932 та від 25.11.2011 №30034264 про
відкриття виконавчих проваджень за
вказаними рішеннями судів. Однак,
докази виконання та стягнення з
боржників суми заборгованості за
кредитними договорами відсутні.

Згідно ст. ст. 598, 599 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом,
зокрема, виконанням, проведеним
належним чином.

Отже, чинне законодавство не пов'язує
припинення зобов'язання з прийняттям
судового рішення чи відкриттям
виконавчого провадження з його
примусового виконання, а наявність
судових актів про стягнення
заборгованості не припиняє грошових
зобов'язань боржника, що спростовує
твердження відповідача щодо
покладення подвійного тягаря
відшкодування збитків на
позичальників.

Пункт 5 ч. 1 ст. 989 ЦК України передбачає,
що страхувальник зобов'язаний
повідомити страховика про настання
страхового випадку у строк,
встановлений договором.

У пункті 11.1.3 договору зазначено, що для
виплати страхового відшкодування
страхувальник надає страховику заяву
про настання страхового випадку з
одночасною передачею всіх документів,
які свідчать про настання страхового
випадку і про розмір збитку: копію
реєстру; копію конкретної угоди; копії
документів, що підтверджують
листування між страхувальником та
позичальником, яке має відношення до
цього страхового випадку; копію
довідки про обсяг надходжень на
зарплатну платіжну картку
позичальника за 6 останніх місяців до
дати надання кредиту; у разі
відсутності зарплатної платіжної
картки - копію довідки роботодавця
позичальника про заробітну плату
позичальника за 6 останніх місяців до
дати надання кредиту; інформацію
(письмово) про рух коштів на
позичковому рахунку (рахунку
простроченої заборгованості) та
розрахунок нарахованих відсотків (в
тому числі прострочених); копію
паспорта та ідентифікаційного коду
позичальника; усі інші документи, які
дають змогу встановити розмір
страхового відшкодування та
необхідність надання яких письмово
обґрунтовується страховиком.

Відповідно до п. 11.1.1 договору після
настання страхового випадку, позивач
зобов'язаний негайно, але в будь-якому
разі, не пізніше ніж через 5 робочих
днів, письмово повідомити про це
відповідача.

У зв'язку з невиконанням
позичальниками своїх зобов'язань за
кредитними договорами позивачем на
адресу відповідача направлено заяви
від 06.12.2007 №3235, від 07.12.2007 №3253, від 07.12.2007
№3261, від 10.12.2007 №3290, від 27.02.2008 №946, від
27.02.2008 №955, від 27.02.2008 №957, від 27.02.2008 №958,
від 08.05.2008 №1955, якими повідомлено про
непогашення заборгованості за
кредитними договорами та виплату
страхового відшкодування.

Після отримання заяви страхувальника
про страховий випадок страховик
зобов'язаний виплатити страхове
відшкодування протягом 10 робочих днів
від дня отримання всіх документів,
передбачених у пунктах 11.1.3 - 11.1.4 (п.11.1.6
договору).

Відповідач, з посиланням на умови
договору страхування, листами від
25.12.2007, від 14.04.2008, від 16.04.2008, від 22.04.2008,
від 25.04.2008, від 08.05.2008, від 05.06.2008 та від
01.08.2008 повідомив позивача про
невизнання вищезазначених випадків
страховими та відмовив позивачу у
виплаті страхових відшкодувань за
вказаними вище кредитними договорами,
у зв'язку з невиконанням останнім умов
договору страхування щодо строків
повідомлення про настання страхових
відпадків.

Згідно з пунктом 10.4.4 договору
страховик має право повністю або
частково відмовити у виплаті
страхового відшкодування у
відповідності з чинним законодавством
України, при порушенні страхувальником
умов цього договору і взятих на себе
зобов'язань.

Несвоєчасне повідомлення
страхувальником страховика про
настання страхового випадку надає
страховику право відмовити у виплаті
страхового відшкодування, якщо не буде
доведено, що страховику своєчасно
стало відомо про настання страхового
випадку, або що відсутність у
страховика відомостей про це не могла
вплинути на його обов'язки сплатити
страхове відшкодування (п 11.1.2
договору).

Отже, як вірно зазначено судом першої
інстанції, право відмовити
страхувальнику у виплаті страхового
відшкодування виникає у страховика у
випадку несвоєчасного повідомлення
страхувальником страховика про
настання страхового випадку лише за
умови, якщо відсутність відомостей про
страховий випадок у страховика могла
вплинути на його обов'язки сплатити
страхове відшкодування.

Підстави для відмови страховика у
здійсненні страхових виплат або
страхового відшкодування передбачені
ст. 991 ЦК України та ст. 26 Закону України
"Про страхування".

Відповідно до ч. 1 ст.991 ЦК України та ст.
26 Закону України "Про страхування"
страховик має право відмовитися від
здійснення страхової виплати у разі:
навмисних дій страхувальника або
особи, на користь якої укладено договір
страхування, якщо вони були спрямовані
на настання страхового випадку, крім
дій, пов'язаних із виконанням ними
громадянського чи службового
обов'язку, вчинених у стані необхідної
оборони (без перевищення її меж), або
щодо захисту майна, життя, здоров'я,
честі, гідності та ділової репутації;
вчинення страхувальником або особою,
на користь якої укладено договір
страхування, умисного злочину, що
призвів до страхового випадку; подання
страхувальником завідомо неправдивих
відомостей про об'єкт страхування або
про факт настання страхового випадку;
одержання страхувальником повного
відшкодування збитків за договором
майнового страхування від особи, яка їх
завдала; несвоєчасного повідомлення
страхувальником без поважних на те
причин про настання страхового випадку
або створення страховикові перешкод у
визначенні обставин, характеру та
розміру збитків; наявності інших
підстав, встановлених законом.

Частина 2 статті 991 ЦК України та ст. 26
Закону України "Про страхування"
встановлюють, що договором страхування
можуть бути передбачені також інші
підстави для відмови здійснити
страхову виплату, якщо це не суперечить
закону.

Суд першої інстанції вірно вказав, що
несвоєчасне повідомлення страховика
про настання страхового випадку саме
по собі не може бути підставою для
відмови від страхового відшкодування
(лист Верховного Суду України від 19.07.2011
"Судова практика розгляду цивільних
справ, що виникають з договорів
страхування").

В обґрунтування відмови від виплати
позивачу страхового відшкодування
відповідачем не наведено обставин та
не надано доказів на їх підтвердження,
яким чином несвоєчасне повідомлення
позивачем про настання страхового
випадку за кредитним договором
вплинуло на його обов'язок сплатити
страхове відшкодування.

Страховик, у разі настання страхового
випадку відповідно до положень чинного
законодавства та умов договору
страхування, зобов'язаний виплатити
страхове відшкодування, а інші умови
договору є підставою для відмови лише в
тому разі, якщо таке порушення положень
договору страхувальником перешкодило
страховику переконатися, що ця подія є
страховим випадком.

Проте, місцевим господарським судом
вірно зазначено, що в матеріалах справи
відсутні докази, які б свідчили про те,
що відповідач не мав можливості
переконатись, чи є страховими
випадками події по кредитних
договорах, зазначені позивачем в
листах, направлених відповідачу в
період з 06.12.2007 по 08.05.2008.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що при укладенні договору страхування
сторони дійшли згоди, яка саме подія є
страховим випадком, несвоєчасне
повідомлення позивачем відповідача
про її настання не є підставою для
відмови у виплаті страхового
відшкодування, тому заперечення
відповідача в цій частині є
необґрунтованими, з чим погоджується
суд апеляційної інстанції.

Аналогічної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України у постанові від 15.04.2014 у справі
№910/20190/13.

Відповідно до п.5.1 договору страхування
страхова сума визначається в розмірі
суми кредиту та відсотків за
користування кредитом на підставі
конкретних угод згідно реєстру
кредитних угод, наведеному в додатку №1
до договору.

Страхові внески по конкретних
кредитних угодах, що укладені на
протязі попереднього місяця та
зазначені в Реєстрі, перераховуються
страхувальником на поточний рахунок
страховика не пізніше 10-го числа місяця
наступного за звітним на підставі
рахунків, виставлених страховиком
страхувальнику в день отримання
реєстру. Реєстр направляється
страховику не пізніше 7-го числа місяця
наступного за звітним. Якщо кредитна
угода укладена строком більше ніж на
один рік, то на наступний рік
страхувальник перераховує черговий
(щорічний) платіж не пізніше 10-го числа
наступного місяця після закінчення
поточного року дії відповідної
кредитної угоди на підставі рахунків,
виставлених страховиком
страхувальнику в день отримання
реєстру кредитних угод (п 7.2 договору).

Пунктом 8.2 договору передбачено, що
відповідальність страховика за кожною
кредитною угодою діє з моменту
отримання страхового платежу за
реєстром кредитних угод і до повного
погашення позичальниками
заборгованості по кредитних угодах,
зазначених в реєстрах. При цьому
договір набирає чинності і діє
відносно конкретної кредитної угоди
тільки при умові сплати суми
страхового платежу.

У відповідності до п. 10.3.3 договору
страхувальник зобов`язався в строк не
пізніше 7 числа поточного місяця
надавати страховику (відповідачу) для
підпису, звірки і обліку підписаний
страхувальником реєстр по всіх
кредитних угодах, зазначених в п.4.6
договору, укладених в попередньому
місяці.

Як встановлено судом першої інстанції,
сторонами складені та підписані
реєстри кредитних договорів за лютий
та квітень 2007 року, як додаток 1 до
договору.

Загальний страховий платіж за реєстром
кредитних угод за лютий 2007 року складає
11011,44 грн, за квітень 2007 року - 14601,42 грн,
які були сплачені позивачем 06.03.2007 та
14.05.2007, що підтверджується копіями
меморіальних ордерів від 06.03.2007 №3 та
від 14.05.2007 №1, а також довідками про
надходження страхових платежів по
договору №17/ за реєстр кредитних
угод за лютий 2007 року (термін дії
договору з 01.02.2007 по 31.01.2008) та за реєстр
кредитних угод за квітень 2007 року
(термін дії договору з 01.04.2007 по 31.03.2008).

Згідно додатку № 1 до договору
страхування (реєстри кредитних
договорів за лютий та квітень 2007 року)
страхова сума за кредитним договором
від 14.02.2007 №KRCK/0300/73/07 (позичальник
ОСОБА_6) визначена в сумі 16005,00 грн, з
яких 15000,00 грн кредиту, 405,00 грн сума
відсотків, 600,00 грн комісії та за
кредитним договором від 16.04.2007
№KRCK/0300/159/07 (позичальник ОСОБА_4) - 21340,00
грн, з яких 20000,00 грн кредиту, 540,00 грн
відсотків та 500,00 грн сума комісії.

Страховик несе фінансову
відповідальність по договору в межах
обумовленої в ньому страхової суми
(згідно реєстрів) (п.10.6.2 договору).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 9 Закону
України "Про страхування" страхова сума
- грошова сума, в межах якої
страховик відповідно до умов
страхування зобов'язаний провести
виплату при настанні страхового
випадку. Страхова виплата - грошова
сума, яка виплачується страховиком
відповідно до умов договору
страхування при настанні страхового
випадку. Розмір страхової суми та (або)
розміри страхових виплат визначаються
за домовленістю між страховиком та
страхувальником під час укладання
договору страхування або внесення змін
до договору страхування, або у
випадках, передбачених чинним
законодавством.

Згідно з положеннями п.п. 5.1, 10.6.2, 11.1.3
договору страхова сума визначається в
розмірі суми кредиту та відсотків за
користування кредитом на підставі
конкретних угод згідно реєстру
кредитних угод, наведеному в додатку №
1 до договору. Страховик несе фінансову
відповідальність по договору в межах
обумовленої в ньому страхової суми
(згідно реєстрів). Розмір страхового
відшкодування - це прострочена
заборгованість позичальника по
кредитній угоді, виключаючи пеню,
штрафні санкції та підвищені відсотки
за прострочку, в розмірі суми кредиту
та відсотків за користування кредитом
на підставі умов конкретної кредитної
угоди, на дату настання страхового
випадку.

Дослідивши та перевіривши розрахунок
заявлених позовних вимог та розрахунок
заборгованості за кредитними
договорами від 14.02.2007 № KRCK/0300/73/07
(позичальник ОСОБА_6) та від 16.04.2007 №
KRCK/0300/159/07 (позичальник ОСОБА_4), судом
встановлено, що позивачем до страхової
суми включена заборгованість по
кредиту, по відсотках та по комісії.

Однак, позивачем помилково включено
розмір комісії до складу заявленої до
стягнення зі страховика суми, що є
порушенням п. 11.1.3 договору, з
урахуванням змісту якого комісійні
витрати, на відміну від простроченої
заборгованості по кредиту та відсотків
за користування кредитом, не входять до
суми страхового відшкодування, що
підлягає до виплати.

Наведене вище також не виключає
наявність підстав вважати, що
страховим випадком охоплюється
(покривається) не загальна (вся)
заборгованість позичальника по
виплаті кредиту та відсотків, в тому
числі й та, термін погашення якої
позичальником ще не настав, а саме
реальна заборгованість, яка виникла в
період прострочення виконання
позичальником своїх зобов'язань та
існує на дату настання страхового
випадку.

Суд першої інстанції правомірно
зазначив, що твердження позивача про
невизначеність договором страхування
конкретного моменту настання
страхового випадку суперечить п.6.1
договору, за змістом якого датою
настання неплатоспроможності та датою
настання страхового випадку є саме 31-ий
день з дня невиконання позичальником
кредитної угоди, а наступні дні є
продовженням неплатоспроможності.

Аналогічної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України у постанові від 04.03.2014 у справі
№910/16602/13.

Місцевий господарський суд вірно
звернув увагу, що відповідно до п.п. 6.2,
7.2, 8.2 договору страховий захист
розповсюджується на страхові випадки,
які настали в період дії конкретної
кредитної угоди, по якій були внесені
страхові платежі згідно реєстру.

Якщо кредитна угода укладена строком
більше ніж на один рік, то на наступний
рік страхувальник перераховує
черговий (щорічний) платіж не пізніше
10-го числа наступного місяця після
закінчення поточного року дії
відповідної кредитної угоди на
підставі рахунків, виставлених
страховиком страхувальнику в день
отримання реєстру кредитних угод. При
цьому, договір набирає чинності і діє
відносно конкретної кредитної угоди
тільки при умові сплати суми
страхового платежу на умовах п.7.2 цього
договору.

Таким чином, пункти 7.2, 8.2 договору
страхування по суті містять
застереження щодо можливості
дострокового припинення (втрати
чинності) договору в разі невиконання
страхувальником зобов'язання по сплаті
чергового (щорічного) платежу на
підставі виставленого страховиком
рахунку до 10-го числа наступного місяця
після закінчення поточного року дії
відповідної кредитної угоди.

Аналогічної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України у постанові від 15.04.2014 у справі
№910/20190/13.

Як вбачається з матеріалів справи,
кредитні договори 14.02.2007 № KRCK/0300/73/07
(позичальник ОСОБА_6) та від 16.04.2007 №
KRCK/0300/159/07 (позичальник ОСОБА_4) були
укладені на 3-х річний та 2-х річний
термін, проте позивачем сплачено
страхові платежі лише за перший рік дії
кредитних угод, зазначених у реєстрах
кредитних угод за лютий 2007 року за
квітень 2007 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону
України "Про страхування" дія договору
страхування припиняється та втрачає
чинність у разі несплати
страхувальником страхових платежів у
встановлені договором строки. При
цьому, договір вважається достроково
припиненим у випадку, якщо перший (або
черговий) страховий платіж не був
сплачений за письмовою вимогою
страховика протягом десяти робочих
днів з дня пред'явлення такої вимоги
страхувальнику, якщо інше не
передбачено умовами договору.

Таким чином, відповідно до положень
пунктів 6.2, 7.2, 8.2 договору страхування
передбачено випадок дострокового
припинення договору саме у разі
несплати чергового страхового платежу
та не встановлено обов'язку страховика
надсилання письмової вимоги щодо
сплати чергового страхового платежу,
та умови щодо невиконання
страхувальником відповідного
обов'язку протягом 10-ти робочих днів з
дня пред'явлення письмової вимоги.

Виходячи зі змісту норм п. 3 ч. 1 ст. 28
Закону України "Про страхування" та
положень п.п. 6.2, 7.2, 8.2 договору, несплата
позивачем щорічних страхових платежів
за 2-ий та 3-ій роки дії кредитних угод
свідчить про чинність договору
страхування лише щодо першого року дії
кредитних угод (з 01.02.2007 по 31.01.2008 по
кредитному договору від 14.02.2007
№KRCK/0300/73/07 та з 01.04.2007 по 31.03.2008 по
кредитному договору від 16.04.2007
№KRCK/0300/159/07) та непоширення страхового
захисту на збитки позивача, що настали
по закінченню першого року дії
кредитних угод, оскільки у позивача та
в матеріалах справи відсутні платіжні
документи про внесення відповідачу
страхових платежів за наступні періоди
дії кредитних угод (2-ий та 3-ій роки).

Враховуючи вищезазначене, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
обґрунтованість заявлених позовних
вимог в частині стягнення з
відповідача суми страхового
відшкодування з урахуванням положень
п.п. 6.2, 7.2, та 11.1.3 договору, за кредитним
договором від 14.02.2007 №KRCK/0300/73/07 в сумі
3750,00 грн за період заборгованості, яка
виникла за 1-ий рік дії кредитної угоди
- з 16.04.2007 по 15.04.2008 та за кредитним
договором від 16.04.2007 №KRCK/0300/159/07 в сумі
7683,49 грн за період заборгованості, яка
виникла за 1-ий рік дії кредитної угоди -
з 14.02.2007 по 13.02.2008.

Як зазначає Вищий господарський суд
України у постанові від 04.03.2014 у справі
№910/16602/13 позивач має довести оплату
щорічних страхових внесків шляхом
надання відповідних платіжних
документів, оскільки це має значення
для встановлення факту чинності чи
нечинності договору страхування
протягом 2-го та 3-го років дії кредитних
угод.

Вимоги позивача про стягнення з
відповідача суми страхового
відшкодування в частині страхової
суми, передбаченої реєстром кредитних
договорів за грудень 2006 року в сумі
31529,25 грн, щодо невиконання
позичальниками зобов'язань за
кредитними договорами від 06.12.2006
№KRCK/0300/350/06 (позичальник ОСОБА_7) та від
13.12.2006 № KRCK/0300/377/06 (позичальник ОСОБА_5),
визнані судом першої інстанції
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню з огляду на
наступне.

У відповідності до п. 4.1. та п. 10.3.3
предметом договору є страхування
ризиків страхувальника, пов'язаних з
невиконанням (неналежним виконанням)
фізичними особами (позичальники) своїх
договірних зобов'язань за договорами
кредитними, укладеними між
страхувальником та позичальниками та
зазначеними в Реєстрі кредитних угод
(додаток 1 до договору), який в строк не
пізніше 7 числа поточного місяця
надається страхувальником страховику
для підпису, звірки і обліку підписаний
страхувальником реєстр по всіх
кредитних угодах, зазначених в п. 4.6
даного договору, укладених в
попередньому місяці.

Наявний в матеріалах справи реєстр
кредитних договорів за грудень 2006 року
не містить підписів та відтисків
печатки сторін, а тому не може бути
прийнятий судом в якості доказу
страхування відповідачем ризиків,
пов'язаних з невиконанням
позичальниками зобов'язань за
кредитними договорами від 06.12.2006 №
KRCK/0300/350/06 (позичальник ОСОБА_7) та від
13.12.2006 № KRCK/0300/377/06 (позичальник ОСОБА_5),
укладеними зі страхувальником, а також
наявності у відповідача обов'язку
перед позивачем щодо виплати суми
страхового відшкодування.

Доводи апеляційної скарги, що реєстри
були підписані у встановленому
договором порядку, проте були знищені
за закінченням терміну зберігання, не
приймаються судом апеляційної
інстанції до уваги, так як тягар
доказування позовних вимог належними
та допустимими доказами лежить на
позивачеві.

Таким чином, місцевий господарський
суд дійшов правильного висновку, що
реєстр кредитних договорів за грудень
2006 року, як додаток до договору
страхування є неукладеним.

В матеріалах справи також відсутні
докази наявності між сторонами
підписаного реєстру кредитних
договорів, який би містив відомості
стосовно страхування відповідачем
ризиків, пов'язаних з невиконанням
позичальниками зобов'язань за
кредитними договорами від 06.12.2006 №
KRCK/0300/350/06 (позичальник ОСОБА_7) та від
13.12.2006 № KRCK/0300/377/06 (позичальник ОСОБА_5).

Позивачем не було надано судам першої
та апеляційної інстанції доказів
оплати страхового платежу за реєстром
кредитних договорів за грудень 2006 року
в сумі 30786,67 грн. Наданий позивачем
меморіальний ордер від 25.01.2007 № 1 на
суму 22805,66 грн не приймається судом як
доказ сплати страхового платежу за
реєстром кредитних договорів за
грудень 2006 року, сума страхового
платежу за яким складає 30786,67 грн. Крім
того, в порушення положень п. 7.2.
договору, меморіальний ордер від 25.01.2007
№1 не містить номера і дати складання
реєстру, згідно якого сплачений
страховий платіж.

З огляду на викладене вище, позивачем
не надано судам першої та апеляційної
інстанцій доказів підписання
сторонами реєстру кредитних договорів
за грудень 2006 року та доказів сплати
позивачем страхового платежу за даним
реєстром на підтвердження фактичного
виконання сторонами зобов'язань за цим
реєстром, у зв'язку з чим неможливо
зробити висновок про наявність між
позивачем та відповідачем договірних
відносин зі страхування ризиків,
пов'язаних з невиконанням зобов'язань
за кредитними договорами від 06.12.2006
№KRCK/0300/350/06 (позичальник ОСОБА_7) та від
13.12.2006 № KRCK/0300/377/06 (позичальник ОСОБА_5).

Таким чином, суд апеляційної інстанції
погоджується з місцевим господарським
судом про часткове задоволення
позовних вимог.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна
особа повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Отже, колегія Київського апеляційного
господарського суду не вбачає підстав
для скасування рішення Господарського
суду міста Києва від 24.03.2014 у даній
справі, оскільки воно відповідає
нормам матеріального та
процесуального права, фактичним
обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Акціонерний
комерційний банк "Індустріалбанк" в
особі Регіонального відділення АКБ
"Індустріалбанк" в м. Києві залишити без
задоволення, а рішення Господарського
суду міста Києва від 24.03.2014 у справі
№910/20192/13 - без змін.

2. Матеріали справи №910/20192/13
повернути до Господарського суду міста
Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя
В.І. Рябуха

Судді
Л.О. Кондес

Л.М. Ропій