ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" травня 2014 р.
Справа № 920/2115/13

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя
Барбашова С.В. , суддя Гребенюк Н. В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

третьої особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу позивача (вх. №674С/3-11)
на рішення господарського суду
Сумської області від 03.02.2014 р. у справі
№ 920/2115/13

за позовом ПрАТ "СК "Уніка", м. Київ

до ТОВ "АВАТАР ПЛАСТ", м. Суми

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача - ПрАТ "СК "ТАС", м. Київ

про стягнення коштів 8969,78 грн.

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2013 р. ПрАТ "СК "Уніка"
звернулось до господарського суду
Сумської області з позовом про
стягнення з ТОВ "АВАТАР ПЛАСТ" суму
страхового відшкодування в порядку
регресу в розмірі 8969,78 грн., а також
судовий збір в розмірі 1720, 50грн.

17.12.2013 року від відповідача надійшли
письмові заперечення на позовну заяву
№ 82 від 17.12.2013 року, відповідно до яких
відповідач вважає, що даний позов ПрАТ
"Страхова компанія "Уніка" подала до
неналежного відповідача, так як
цивільно-правова відповідальність ТОВ
"АВАТАР ПЛАСТ" забезпечена страховим
полісом № АВ 2966564 від 03.05.2012 року, і
відповідно до умов полісу, 04.04.2013 року
ТОВ "АВАТАР ПЛАСТ", в особі директора
підприємства, ОСОБА_1, звернулося до
Сумської філії ПрАТ "Страхова група
"ТАС" з повідомленням про страхову
подію, відповідно до вимог Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

На думку відповідача, єдиною умовою
відповідальності власника
транспортного засобу за шкоду, завдану
в результаті ДТП третій особі, на
загальних підставах норм цивільного
права України є відсутність такого
страхового полісу.

В судовому засіданні суду першої
інстанції, яке відбулося 20.12.2013 року,
відповідач заявив усне клопотання, про
залучення до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - приватного
акціонерного товариства "Страхова
група "ТАС", оскільки рішення по даній
справі може вплинути на права або
обов'язки даної особи щодо однієї з
сторін.

Ухвалою господарського суду Сумської
області від 20.12.2013 р. у даній справі,
місцевий господарський суд
задовольнив клопотання відповідача та
залучив до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
приватне акціонерне товариство
"Страхова група "ТАС".

Рішенням господарського суду Сумської
області від 03.02.2014 р. по справі № 920/2115/13
(суддя Левченко П.І.) в позові
відмовлено повністю.

Позивач з рішенням господарського суду
першої інстанції не погодився,
звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
зазначене рішення скасувати та
прийняти нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована
посиланням на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права. Позивач вважає,
що судом першої інстанції не було
всебічно розглянуто справу, про що, на
його думку, свідчить застосування норм
закону, яку не діяли на момент
виникнення спору та не були чинними у
відповідності з редакцією ЗУ «Про
ОСЦПВ», яка діяла на момент укладання
полісу, а саме редакція від 07.07.2011 р. №
3610-VI. Крім того, судом першої інстанції
не прийнято до уваги того факту, що ПрАТ
«СГ «ТАС» відмовилась виконувати
зобов'язання за полісом ОСЦПВ ТзОВ
«АВАТАР ПЛАСТ» на підставі ч. 2 ст. 19 ЗУ
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», який втратив чинність з 05.02.2013
р., а поліс ОСЦПВ був укладений 03.05.2012 р.,
тобто, на думку апелянта, дана норма
закону розповсюджується на укладений
поліс.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 14.03.2014 р.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 21.04.2014 р.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 14.04.2014 р.
виправлено описку в ухвалі
Харківського апеляційного
господарського суду від 14.03.2014 р. у
справі № 920/2115/13 та зазначено, що
замість дати розгляду справи "21" квітня
2014 р. на 10:00 год." вважати вірним: "23"
квітня 2014 р. на 10:00 год.".

Крім того, апеляційним судом було
направлено телефонограми всім
учасникам процесу, які були отримані їх
представниками, в яких було
повідомлено про те, що розгляд справи
відбудеться 23.04.2014 р.

Відповідачем 12.03.2014 р. та 16.04.2014 р.
надано за вх. № 2144, 3166 відповідно
заперечення на апеляційну скаргу, в
якому проти апеляційної скарги
позивача заперечує, просить її
залишити без задоволення, а
оскаржуване рішення суду - без змін,
посилаючись на те, що судом першої
інстанції повно та всебічно досліджені
усі фактичні обставини справи, яким
надана належна правова оцінка. Ухвалою
Харківського апеляційного
господарського суду від 23.04.2014 р.
розгляд справи було відкладено нам
12.05.2014 р.

В судове засідання, призначене на 12.05.2014
р. представники сторін та третьої особи
не з'явились, хоча у відповідності до
вимог чинного законодавства про дату,
час та місце проведення судового
засідання були повідомлені належним
чином.

Відповідачем було надано клопотання
про розгляд справи без участі його
представника, в зв'язку з неможливістю
його прибуття.

Враховуючи належне повідомлення
представників сторін та третьої особи
про час та місце засідання суду,
колегія суддів вважає за можливе
розглянути апеляційну скаргу позивача
за відсутності представників сторін та
третьої особи, за наявними у матеріалах
справи доказами.

Дослідивши докази, що є у справі,
перевіривши застосування норм
матеріального та процесуального права
судом першої інстанції, обговоривши
доводи апеляційної скарги колегія
суддів апеляційного господарського
суду дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 14.12.2011
року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та
ПрАТ "Страхова компанія "Уніка"
(позивачем) укладено договір
добровільного комплексного
страхування на транспорті № 001325/4002/0000819
транспортного засобу "MITSUBISHI LANCER",
реєстраційний номерний знак НОМЕР_1.

03.04.2013 року, у м. Суми по пл.
Незалежності, 1, відбулося зіткнення
(дорожньо-транспортна пригода)
автомобіля "MITSUBISHI LANCER", реєстраційний
номерний знак НОМЕР_1, під керуванням
ОСОБА_3 та автомобіля "FORD", моделі С-МАХ
TREND, реєстраційний номерний знак
НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1.

Як стверджує позивач, ДТП відбулося в
результаті порушення ОСОБА_1 Правил
дорожнього руху України, що
підтверджується постановою Зарічного
районного суду м. Суми від 16.04.2013 року у
справі № 591/2998/13-п, відповідно до якої
визнано вину ОСОБА_1 у вчиненні
правопорушення, передбаченого статтею
124 Кодексу України про адміністративні
правопорушення, та застосовано до
останньої адміністративне стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що на виконання
вимог статті 27 Закону України "Про
страхування" та статті 993 Цивільного
кодексу України позивач здійснив
виплату страхового відшкодування на
користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в
розмірі 8969,78 грн. та набув права вимоги
на підставі вищезазначених правових
норм до особи, відповідальної за
завдані збитки, якою позивач вважає
відповідача, як власника транспортного
засобу автомобіля "FORD", моделі С-МАХ TREND,
реєстраційний номерний знак НОМЕР_2,
компенсації шкоди, завданої власнику
автомобіля "MITSUBISHI LANCER", реєстраційний
номерний знак НОМЕР_1, внаслідок ДТП,
застрахованого на підставі договору
добровільного комплексного
страхування на транспорті № 001325/4002/0000819
від 14.12.2011 року, укладеного між
Публічним акціонерним товариством
"Райффайзен Банк Аваль" та позивачем.

В свою чергу, заперечуючи проти позову,
відповідач зазначив, що він є
застрахованою особою і у спорі
відсутні жодні обставини, які усувають
відповідальність страхової компанії,
яка є зобов'язаною особою за договором
страхування - ПрАТ "СК "ТАС". Відносно
тверджень позивача про зміну власника
транспортного засобу, що, надумку,
позивача, припинило зобов'язання ПрАТ
"СК "ТАС", відповідач обґрунтував
правову позицію про те, що володілець
транспортного засобу у розумінні
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" залишився
незмінним.

Господарський суд першої інстанції
дійшов висновку про відмову у
задоволення позовних вимог, оскільки
позов було подано до неналежного
відповідача, з чим погоджується
колегія суддів апеляційної інстанції,
виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договори та
інші правочини, завдання майнової
(матеріальної) та моральної шкоди.

Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання, яке витікає зі
спричинення шкоди, відноситься до
позадоговірних зобов'язань.

Відповідно до частини другої статті 1187
Цивільного кодексу України, шкода
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно до ч.1 ст.1166 ЦК України,
спричинена шкода відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Як свідчать матеріали справи, 04.04.2013
року до позивача звернувся
страхувальник із заявою про виплату
страхового відшкодування та надав всі
необхідні документи, відповідно до ДТП,
яке сталося 03.04.2013 року у м. Суми по пл.
Незалежності, 1, за участю автомобіля
"MITSUBISHI LANCER", реєстраційний номерний
знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та
автомобіля "FORD", моделі С-МАХ TREND,
реєстраційний номерний знак НОМЕР_2,
під керуванням ОСОБА_1.

Згідно рахунку на оплату № 116 від 08.04.2013
року, складеного ТОВ "Автомобільна
компанія "Преміум Авто", сума
відновлюваного ремонту автомобіля
"MITSUBISHI LANCER" становить 8969 грн. 78 коп. (а. с.
10).

Відповідно до звіту № 68 про вартість
матеріального збитку, завданого
власнику транспортного засобу "MITSUBISHI
LANCER", реєстраційний номерний знак
НОМЕР_1, складеного 08.04.2013 року,
матеріальний збиток, завданий власнику
зазначеного автомобіля, складає 8969 грн.
87 коп.

Згідно до статті 9 вищезгаданого
Закону, страхове відшкодування - це
страхова виплата, яка здійснюється
страховиком у межах страхової суми за
договором майнового страхування при
настанні страхового випадку. Франшиза -
це частина збитків, що не
відшкодовується страховиком згідно з
договором страхування.

Тобто, страхове відшкодування
становить собою суму завданих
страхувальнику збитків за мінусом
франшизи, розмір якої встановлюються в
договорі страхування.

Договором добровільного комплексного
страхування на транспорті № 001325/4002/0000819
від 14.12.2011 року, передбачено франшизу у
розмірі 0 % від страхової суми.

На підставі наведеного позивачем
здійснено розрахунок суми страхового
відшкодування та складено страховий
акт № 00113637 від 18.04.2013 року, за яким сума
страхового відшкодування, що підлягає
виплаті, становить 8969 грн. 78 коп. (а. с. 8).
Зазначену суму страхового
відшкодування в розмірі 8969 грн. 78 коп.
позивач сплатив страхувальнику, що
підтверджується платіжним дорученням
№ 013905 від 22.04.2013 року (а. с. 41), відповідно
до вимог пункту 3 статті 20 Закону
України "Про страхування", який
передбачає, що при настанні страхового
випадку страховик зобов'язаний
здійснити виплату страхового
відшкодування, розмір якого
визначається умовами договору.

Відповідно до статті 27 Закону України
"Про страхування" та статті 993
Цивільного кодексу України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Відповідно до пункту 1 статті 1191
Цивільного кодексу України, особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Отже, до позивача перейшло право на
отримання компенсації шкоди, завданої
власнику автомобіля "MITSUBISHI LANCER",
реєстраційний номерний знак НОМЕР_1,
внаслідок ДТП.

03.05.2012 р. між ТОВ "АВАТАР ПЛАСТ" та ПрАТ
"СГ "ТАС укладений договір страхування.

Відповідно до цього договору на час ДТП
автомобіль "FORD", моделі С-МАХ TREND,
реєстраційний номерний знак НОМЕР_2,
під керуванням ОСОБА_1, директора ТОВ
"АВАТАР ПЛАСТ", був забезпечений
полісом цивільної відповідальності
власників наземних транспортних
засобів за шкоду, заподіяну третім
особам № АВ 2966564 від 03.05.2012 року (а. с. 59).

Зазначений страховий поліс № АВ 2966564
від 03.05.2012 року укладено строком дії з
04.05.2012 по 03.05.13 року. Відповідач,
відповідно до платіжного доручення №
182 від 03.05.2012 року (а. с. 67) сплатив на
користь третьої особи страховий платіж
в розмірі 352 грн. 12 коп.

04.04.2013 року відповідач, в особі
директора підприємства ОСОБА_1,
звернувся до Сумської філії ПрАТ "СГ
"ТАС" з повідомленням про страхову
подію, виконавши всі зобов'язання, як
страхувальник, за умовами страхового
полісу обов'язкового страхування
цивільної відповідальності власників
наземних транспортних засобів за
шкоду, заподіяну третім особам № АВ
2966564 від 03.05.2012 року.

За страховим актом № 140868/27/2013 від 26.06.2013
року, третя особа відмовила
відповідачеві у виплаті страхового
відшкодування за зазначеною вище
страховою подією, керуючись ч. 2 ст. 19
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", згідно якої,
якщо забезпечений транспортний засіб
відчужується і власник не подав заяву
про припинення дії договору
страхування, договір припиняється з
дня відчуження такого транспортного
засобу.

Виходячи з наявних у справі матеріалів
та доказів, колегія суддів вважає
відмову третьої особи у виплаті
відповідачеві страхового
відшкодування та визнання укладеного
між ними страхового полісу
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів за шкоду завдану третім особам
№ АВ 2966564 від 03.05.2013 року таким, що
припинив свою дію, такою, що не
відповідає чинному законодавству
України.

Правовідносини, які виникли в даному
випадку між відповідачем та третьою
особою у справі, регулюються Законом
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", що регулює відносини у сфері
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів і спрямований на забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та майну потерпілих при
експлуатації наземних транспортних
засобів на території України.

Відповідно до пункту 1.6 статті 1
названого Закону, власники
транспортних засобів - юридичні та
фізичні особи, які відповідно до
законів України є власниками або
законними володільцями (користувачами)
наземних транспортних засобів на
підставі права власності, права
господарського відання, оперативного
управління, на основі договору оренди
або правомірно експлуатують
транспортний засіб на інших законних
підставах; пункт 1.7. зазначеної
правової норми визначає, що
забезпечений транспортний засіб -
транспортний засіб, зазначений у
чинному договорі обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, за умови його
експлуатації особами,
відповідальність яких застрахована; а
за приписами пункту 1.8. даної статті
Закону страховий поліс - єдина форма
внутрішнього договору страхування, яка
посвідчує укладення такого договору.

Таким чином, до власників транспортних
засобів віднесені всі дієздатні
фізичні особи та юридичні особи, які
правомірно експлуатують транспортний
засіб та уклали зі страховою компанією
договори обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну
третіх осіб під час експлуатації
наземного транспортного засобу (стали
страхувальниками).

Обставини справи свідчать про те, що
безперервно з дня укладення страхового
договору до дня ДТП ТОВ «Аватар Пласт»
було володільцем транспортного засобу.

Так, на момент укладання зі страховиком
угоди про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну
третіх осіб під час експлуатації
наземного транспортного засобу,
транспортний засіб "FORD", моделі С-МАХ
TREND, реєстраційний номерний знак
НОМЕР_2, знаходився у володінні
відповідача згідно договору оренди
транспортного засобу № 1 від 01.02.2011
року, який укладено між відповідачем та
ТОВ "Сумська агросервісна компанія".

На момент ДТП, що мала місце 03.04.2013 р.,
транспортний засіб "FORD", моделі С-МАХ
TREND, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2
знаходився у володінні ТОВ «Аватар
Пласт». Єдине, що змінилося в даний
період, це цивільний статус
транспортного засобу, який на час ДТП
був набутий ТОВ «Аватар Пласт» у
власність.

Тобто, в розумінні п. 1.6 ст. 1 ЗУ «Про
ОСЦПВ» відповідач є власником
транспортного засобу, як і на момент
вчинення ДТП, так і на момент укладання
страхового полісу № 2966564 від 03.05.2012 р.,
строком дії з 03.05.2012 р. по 03.05.2013 р.

Заперечення позивача про те, що
внаслідок набуття ТОВ «Аватар Пласт»
права власності на транспортний засіб
змінився номерний знак останнього, не
ґрунтується на законі.

Так, жодна норма закону не пов'язує
припинення чи зміну договору
страхування із зміною номерного знаку
авто. У страховому полісі №АВ/2966564 (а.с.
126) транспортний засіб ідентифікується
за незмінним номером VIN та роком
випуску, що виключає будь-яку
непевність щодо застрахованого
транспортного засобу.

Так, відповідно до пункту 17.1. статті 17
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", страховики
зобов'язані укладати договори
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
(внутрішній договір страхування,
міжнародний договір страхування,
міжнародний договір "Зелена картка")
відповідно до цього Закону та чинного
законодавства України.

Пунктом 17.6. зазначеного закону
визначено, що особливості укладення
договорів обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
встановлюються у порядку, визначеному
Уповноваженим органом за поданням
МТСБ.

У відповідності до Інструкції про
порядок заповнення бланку поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів зразка 2011 року, форма якого
затверджена розпорядженням
Дерфінпослуг від 29.08.2011 року (протокол
Президії МТСБУ від 01.09.2011 року № 279/2011),
страхувальнику надано право, а не
встановлено обов'язок, при зміні
ідентифікуючих даних звернутися до
страховика і переоформити поліс на
інший.

Згідно розділу "Переоформлення полісу"
даної Інструкції, переоформлення
полісу являє собою видачу нового
полісу на заміну існуючому (чинному)
полісу, без зміни його фінансової
складової та істотних умов
страхування. Переоформлення полісу
допускається у разі: зміни деяких
ідентифікуючих відомостей, як то:
прізвища, ім'я особи, відповідальність
якої застрахована за чинним полісом,
адреси її проживання (якщо не
змінюється зона переважного
використання транспортного засобу),
серії та номеру посвідчення водія,
та/або державного реєстраційного знаку
(у разі його заміни) транспортного
засобу, по відношенню до якого був
виданий попередній (діючий) поліс. За
умов, що виходять за межі означених
вище, дія договору припиняється та
укладається новий договір
обов'язкового страхування авто
цивільної відповідальності.

Виходячи з фактичних матеріалів
справи, ідентифікуючі відомості
страхувальника (найменування, ЄДРПОУ,
адреса розташування), що зазначені в
договорі страхування, не змінилися.
Ідентифікуючі відомості забезпеченого
транспортного засобу (номер кузова,
марка, модель, рік випуску, зона
використання) також не змінилися. Змін
зазнав лише державний реєстраційний
номер, але застрахованим є
транспортний засіб, а не державний
реєстраційний номер.

Зміни ідентифікуючих відомостей не
виходять за межі, означені в
Інструкції, тому дія договору
ОСЦПВВНТЗ № А 0275330 від 03.05.2012 року та
полісу № АВ2966564, укладеного між "СГ"ТАС"
та ТОВ "АВАТАР ПЛАСТ", не припиняється.
Не припиняється і відповідальність
страховика перед потерпілим в ДТП.

Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1
статті 33 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у випадках,
передбачених статтею 41 цього Закону, -
МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов'язок, він має
підтвердити це документально. Це
зобов'язання у даному випадку було
виконано ОСОБА_1

Таким чином, відмова третьої особи у
виплаті страхового відшкодування
позивачеві як потерпілій особі в
порядку регресу не відповідає чинному
законодавству України, оскільки
відповідач виконав всі зобов'язання, як
страхувальник, за умовами страхового
полісу обов'язкового страхування
цивільної відповідальності власників
наземних транспортних засобів за шкоду
заподіяну третім особам № АВ 2966564 від
03.05.2012 року, а саме сплатив суму
страхового платежу та у відповідності
до вимог підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті
33 Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" повідомив третю
особу про настання
дорожньо-транспортної пригоди, договір
відповідача з третьою особою та
згаданий страховий поліс були на
момент дорожньо-транспортної пригоди
чинними.

На запитання колегії суддів
представник позивача пояснив, що їх
підприємство не оскаржувало відмову
третьої особи у виплаті страхового
відшкодування, оскільки не має такого
бажання. Об'єктивних причин такої
бездіяльності позивача представник
суду не навів.

З урахуванням вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
позивачем подано позов до неналежного
відповідача, оскільки у даному випадку
третя особа - ПрАТ "СГ "ТАС" повинна
здійснити відшкодування шкоди,
заподіяної внаслідок вищезгаданої
дорожньо-транспортної пригоди
позивачеві на підставі страхового
полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ 2966564 від 03.05.2012 року,
укладеного між третьою особою та
відповідачем.

Виходячи з вищенаведених норм закону,
колегія суддів погоджується з
висновком місцевого господарського
суду про відмову у задоволенні
позовних вимог.

З підстав, зазначених вище, рішення
господарського суду Сумської області
від 03.02.2014 р. у справі № 920/2115/13 підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
- без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись
статтями статями 32-34, 43, 99, 101, пунктом 1
статтею 103, статтею 105 Господарського
процесуального кодексу України,
колегія суддів ,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ПрАТ "СК "Уніка", м.
Київ на рішення господарського суду
Сумської області від 03.02.2014 р. у справі
№ 920/2115/13 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської
області від 03.02.2014 р. у справі № 920/2115/13
залишити без змін.

Повний текст постанови складено 16.05.2014
року.

Головуючий суддя
Слободін М.М.

Суддя
Барбашова С.В.

Суддя
Гребенюк Н. В.