ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2014 р.Справа №
6/17-4949-2011Одеський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді: Мирошниченко М. А.,

Суддів: Головей В. М. та
Шевченко В. В.,

при секретарях судового засідання -
Оксенюк О.М. та Максіміхіній Ю.В.

(Склад колегії суддів сформовано на
підставі автоматичного розподілу
справ між суддями та розпорядження
голови суду № 368 від 20.03.2014 р.)

за участю представників :

Прокурора Маліновського району м.
Одеси - Коломійчук І.О.

Фонду Державного майна України -
Стогнійчук С.О. (на підставі доручення),

ВАТ „Холдінгова компанія „Краян" -
Недашківський А.В. (на підставі
доручення),

ПП „Ліардор" - не з'явився,

ТОВ „Юг-Сервіс-06" - Максименко С.А. (на
підставі доручення),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Одеса апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Юг-Сервіс-06" на
рішення господарського суду Одеської
області від 18.02.2014 р. по справі №
6/17-4949-2011 за позовом Прокурора
Маліновського району м. Одеси в
інтересах держави в особі Фонду
Державного майна України в особі
Відкритого акціонерного товариства
„Холдінгова компанія „Краян" до
Приватного підприємства „Ліардор" та
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Юг-Сервіс-06" про
визнання недійсними договорів
відступлення права вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

07.12.2011р. Прокурором Маліновського
району м. Одеси (далі по тексту:
Прокурор) у господарському суді
Одеської області в інтересах держави в
особі Фонду Державного майна України
(далі по тексту: ФДМУ) та в особі
Відкритого акціонерного товариства АТ
„Холдінгова компанія „Краян" (далі по
тексту: ВАТ „Краян") пред'явлено позов
до Приватного підприємства „Ліардор"
та Товариства з обмеженою
відповідальністю „Юг-Сервіс-06" про
визнання недійсними договорів:

-№2006/01/У від 10.04.2006 р. про відступлення
права вимоги за договором №2006-Ш/01
купівлі продажу товарів
виробничо-технічного призначення,
укладеного між Приватним
підприємством „Ліардор" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю „Юг-Сервіс-06";

- №2006/02/У від 10.04.2006р. про відступлення
права вимоги за договором №2006-Ш/02
купівлі продажу товарів
виробничо-технічного призначення,
укладеного між Приватним
підприємством „Ліардор" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю „Юг-Сервіс-06".

Свої позовні вимоги Прокурор, з
посиланням на ст.121 Конституції
України, ст.36-1 Закону України „Про
прокуратуру" ст.. ст. 203 і 215 ЦК України та
Закон України „Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", мотивував
тим, що зазначені договори з боку ПП
„Ліардор" були підписані особою як на
не мала на це повноважень, а саме
директором цього підприємства ОСОБА_5,
тоді як враховуючи, що постановою
господарського суду Одеської області
від 07.04.2006р. по справі №21/100-06-3252 це
підприємство було визнано банкрутом і
відносно його відкрито ліквідаційну
процедуру та призначено ліквідатором
арбітражного керуючого Єгорову В.Г.,
повноваження директора на час
підписання вказаних договорів були
припинені.(а.с.2-4, т.1).

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 08.12.2011 р. за вказаним
позовом порушено провадження у справі.
(а.с. 1, т.1).

Відповідач - ТОВ „Юг-Сервіс-06" у
письмових запереченнях на позов не
визнав вимоги прокурора вважаючи їх
необґрунтованими і просив відмовити в
задоволенні цих вимог. (а.с.53-55, т.1)

17.01.2012 р. прокурор надав суду уточнення
позовних вимог в яких обґрунтовує свою
позицію щодо порушення цими договорами
прав та інтересів держави та не
пропуску ним строку позовної давності
по заявленим вимогам. (а.с.121-123,т.1).

ВАТ „Краян" надало суду відзив на
позовну заяву прокурора в якому
підтримало позовні вимоги прокурора.
(а.с.126 -127,т.1)

ТОВ „Юг-Сервіс-06" надало суду заяву в
порядку ст..267 ЦК України, заперечення
на позов та заяву про відмову в позові в
яких просило відмовити в задоволенні
позову з посиланням на пропуск
прокурором строку позовної давності по
заявленим ним вимогам. (а.с.140-144, т.1; 13-14,
т.2)

Рішенням господарського суду Одеської
області від 21.02.2012 р. у задоволенні
позову відмовлено. (а.с.22- 23, т.2).

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 11.03.2012 р.
зазначено судове рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове,
яким позовні вимоги прокурора
задоволено повністю. (а.с.78-82, т.2).

Постановою Вищого господарського суду
України від 25.07.2012 р. вищевказану
постанову Одеського апеляційного
господарського суду від 11.03.2012 р.
скасовано та залишено без змін рішення
господарського суду Одеської області
від 21.02.2012 р. (а.с.121-123, т.2)

Однак постановою Верховного Суду
України від 20.08.2013 р. постанову Вищого
господарського суду України від 25.07.2012
р. по цієї справі скасовано, а справу
скеровано на новий розгляд до суду
касаційної інстанції. При цьому
скасовуючи вищевказану постанову
Вищого господарського суду України
Верховний Суд України дійшов висновку,
що прокурором не пропущено строк
позовної давності по заявленим ним
позовним вимогам. (а.с.182-183, т.4)

Постановою Вищого господарського суду
України від 04.11.2012 р. вищезазначені
рішення господарського суду Одеської
області від 21.02.2012 р. та постанову
Одеського апеляційного господарського
суду від 11.03.2012 р. по цієї справі
скасовано, а справу скеровано на новий
розгляд до суду першої інстанції. При
цьому скасовуючи рішення судів
попередніх інстанції Вищий
господарський суд України зазначив, що
при новому розгляді справи при
вирішення питання про визнання
договорів недійсними слід звернути
увагу на приписи ст.. 92 ЦК України та
надати оцінку обставинам справи з
урахуванням вказаної норми. (а.с.7-16, т.5)

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 06.12.2013 р. суддя Рога Н.В.
прийняла цю справу до свого
провадження. (а.с. 22, т.5 )

ТОВ „Юг-Сервіс-06" надало суду відзив і
якому виклало свою позицію щодо
необґрунтованості позовних вимог
прокурора з урахуванням зауважень
Вищого господарського суду України.
(а.с.24-31, т.5)

30.01.2014р. прокурор надав суду додаткові
пояснення з урахуванням позиції Вищого
господарського суду України та
Верховного Суду України з цієї справі
та з посиланням на вирок Маліновського
районного суду м. Одеси від 24.05.2013 р.
(а.с.133-137, т.5).

Рішенням господарського суду Одеської
області від 18.02.2014 р. позовні вимоги
прокурора задоволено повністю.
(а.с.150-153, т.5).

Зазначене рішення вмотивовано тим, що
спірні договори з боку ПП„Ліардор"
були підписані особою як на не мала на
це повноважень, а саме директором цього
підприємства ОСОБА_5, тоді як
враховуючи, що постановою
господарського суду Одеської області
від 07.04.2006 р. по справі №21/100-06-3252 це
підприємство визнано банкрутом і
відносно його відкрито ліквідаційну
процедуру та призначено ліквідатором
арбітражного керуючого Єгорову В.Г.
повноваження директора на час
підписання вказаних договорів були
припинені.

Суд також дійшов висновку, що доказі
наступного погодження (схвалення)
укладання цих угод підприємством
відсутні і що строк позовної давності
по заявленим вимогам прокурором не
пропущено.

Не погодившись з цим судовим рішенням
ТОВ „Юг-Сервіс-06" звернулось до
Одеського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою, в якій
просило рішення місцевого суду
скасувати та прийняти нове, яким
відмовити в задоволенні позову.

Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 11.03.2014 р.
зазначену скаргу повернуто скаржнику
без розгляду, у зв'язку з несплатою
судового збору. (а.с. 157-158, т.5).

Доплативши судовий збір ТОВ
„Юг-Сервіс-06" знову звернулось до
Одеського апеляційного господарського
суду з апеляційної скаргою на рішення
господарського суду Одеської області
від 18.02.2014 р. з цієї справі, в якій
просило рішення місцевого суду
скасувати та прийняти нове, яким
відмовити в задоволенні позову
прокурора.

Апеляційна скарга, поряд з доводами що
викладались скаржником у відзивах та
запереченнях на позов, вмотивована тим,
що спірні договори ні яким чином не
порушують прав зазначених прокурором
позивачів, а відтак правові підстави
для звернення прокурора до суду з цим
позовом та задоволення судом заявлених
ним вимог відсутні.

Скаржник також заявив клопотання про
відновлення йому строку на подання
цієї скарги.

Ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 21.03.2014 р.
скаржнику відновлено строк на подання
апеляційної скарги, її прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 17.04.2014 р. об 11.30 год., про що всі
учасники судового процесу були
належним чином повідомлені.

Ухвалою Одеського апеляційного
господарського суду від 17.03.2014 р.
розгляд справи у зв'язку з нез'явленням
учасників процесу був відкладений на
13.05.2014 р. о 14.00 год., та зобов'язано
прокурора надати додаткові докази, про
що всі учасники судового процесу були
належним чином повідомлені.

05.05.2014 р. від скаржника до суду надійшли
додаткові обґрунтування апеляційної
скарги до яких він додав документи.

Фіксація судового процесу
здійснювалась за допомогою технічних
засобів.

Колегія суддів прийняла рішення про
залучення до матеріалів справи
вказаних додаткових обґрунтувань
скаржника та доданих до них
документів.

Представники Фонду Державного майна
України та ПП „Ліардор" в судове
засідання не з'явились (повторно), хоча
повідомлялись належним чином про
розгляд справи.

Про причини свого нез'явлення суд не
повідомили, клопотань про відкладення
розгляду справи не заявили.

Враховуючи викладені обставини та
думку інших учасників процесу колегія
суддів прийняла рішення про початок
розгляду справи за їх відсутністю.

Колегія суддів задовольнила
клопотання скаржника про залучення до
матеріалів справи довідки керуючого
санації ВАТ „Холдінгова компанія
„Краян"

Представник скаржника в усних
поясненнях наданих суду в судовому
засіданні 13.05.2014 р. просив задовольнити
апеляційну скаргу на викладених у ній
підставах, скасувати рішення місцевого
суду та ухвалити нове яким відмовити в
задоволені позову в повному обсягу.

Прокурор в усних поясненнях наданих
суду в судовому засіданні 13.05.2014 р.
просив залишити скаргу без
задоволення, а рішення місцевого суду
без змін.

Представник ВАТ „Холдінгова компанія
„Краян" в усних поясненнях наданих
суду в судовому засіданні 13.05.2014р. не
висловив конкретної позиції по
апеляційній скарзі та рішенню
місцевого суду і при прийнятті рішення
по скарзі поклався на розсуд суд.

В судовому засіданні відповідно до
приписів ст.. 77 ГПК України
оголошувалась перерва з 13.05.2014 р. до
20.05.2014 р. о 10.00, про що представники
скаржника, Прокурора і ВАТ „Холдінгова
компанія „Краян" були повідомлені
безпосередньо в судовому засіданні під
особистий розпис, а Фонд Державного
майна України та ПП „Ліардор" листами.

Після оголошеної перерви розгляд
справи продовжувався в тому ж складі
суду, однак з заміною секретаря
судового засідання.

Після перерви в судове засідання 20.05.2014
р. з'явились представники Прокурора,
Фонду Державного майна України та
скаржника.

Представники ПП „Ліардор" та ВАТ
„Холдінгова компанія „Краян" в судове
засідання після оголошеної перерви не
з'явились, хоча були повідомлені про
розгляд справи належним чином, про
причини свого нез'явлення суд не
повідомили, клопотань про відкладення
розгляду справи не заявили.

Враховуючи вказані обставини, а також
думку інших учасників процесу колегія
суддів прийняла рішення про
продовження розгляду справи за їх
відсутністю.

Колегія суддів відхилила клопотання
скаржника про залучення до справи
додаткових доказів (наказів по ВАТ
„Холдінгова компанія „Краян" про
прийняття на роботу та звільнення
ОСОБА_7), оскільки скаржник у порушення
приписів ст..101 ГПК України не довів
неможливість подання цих доказів суду
першої інстанції з поважних причин.

Колегія суддів залучила до матеріалів
справи копії постанови Одеського
окружного адміністративного суду від
09.12.2009 р. по справі №2а-9255/091570 та ухвали
Маліновського районного суду м. Одеси
від 08.05.2014 р. по кримінальній справі
№521/7192/13-к.

Представник Фонду державного майна
України в усних поясненнях наданих
суду в судовому засіданні 20.05.2014 р.
просив суд залишити скаргу без
задоволення, а рішення місцевого суду
без змін.

Прокурор і представник скаржника в
додаткових поясненнях наданих суду в
судовому засіданні 20.05.2014 р. підтримали
раніше висловлені ними позиції щодо
апеляційної скарги та рішення
місцевого суду.

Згідно приписів ст. 85 ГПК України, в
судовому засіданні 20.05.2014 р.
оголошувались лише вступна та
резолютивна частини судової постанови.

Заслухавши усні пояснення учасників
процесу, обговоривши доводи, викладені
в апеляційній скарзі, дослідивши
наявні у матеріалах справи докази та
обставини справи, а також перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи та ці
обставини встановив місцевий суд 15.03 2006
р. між ПП "Ліардон" (Продавець) та ВАТ "ХК
"Краян" (Покупець) був укладений Договір
№2006-Ш/01 купівлі-продажу товарів
виробничо-технічного призначення,
згідно якого Продавець зобов'язався
поставити та передати товар
промислово-технічного призначення у
власність Покупця, для використання
його у підприємницькій діяльності, а
Покупець зобов'язався прийняти
вказаний товар та сплатити на нього на
умовах Договору. Предметом поставки є
товар, який уявляє собою виробничу
лінію у вигляді обладнання для
переробки зношених автомобільних шин
(згідно Специфікації, яка є додатком №1
на невід'ємною частиною Договору).
Згідно п. 3.1 Договору загальна вартість
товару складає 13 847 695 грн. 55 коп. (з ПДВ).
Товар передано Покупцю за актом
приймання-передачі 16.03.2006 р. та
накладною №13789 від 16.03.2006 р.

Крім того з матеріалів справи
вбачається, що того ж дня, тобто 15.03.2006
р., між ПП "Ліардон" (Продавець) та ВАТ "ХК
"Краян" (Покупець) був укладений ще один
Договір №2006-Ш/02 купівлі-продажу
товарів виробничо-технічного
призначення, згідно якого Продавець
зобов'язався поставити та передати
товар промислово-технічного
призначення у власність Покупця, для
використання його у підприємницькій
діяльності, а Покупець зобов'язався
прийняти вказаний товар та сплатити на
нього на умовах Договору. Предметом
поставки є товар, який уявляє собою
виробничу лінію у вигляді обладнання
для виготовлення гумо-технічних
виробів (згідно Специфікації, яка є
додатком №1 на невід'ємною частиною
Договору). Згідно п. 3.1 Договору
загальна вартість товару складає 11127744
грн. 45 коп. (з ПДВ). Товар передано
Покупцю за актом приймання-передачі
16.03.2006 р. та накладною №13790 від 16.03.2006 р.

Матеріали справи свідчать, що 10.04.2006 р.
між ПП "Ліардон" (Первісний кредитор) та
ТОВ "Юг-Сервіс-06" (Новий кредитор) був
укладений Договір №2006/01/У відступлення
права вимоги за договором №2006-Ш/01
купівлі-продажу товарів
виробничо-технічного призначення,
згідно якого первісний кредитор
передає належне йому право вимоги
згідно з Договором №2006-Ш/01 від 15.03.2006 р.
купівлі-продажу товарів
виробничо-технічного призначення, а
Новий кредитор приймає право вимоги, що
належить Первісному кредитору за
основним договором. Боржником за
основним договором є ВАТ "ХК "Краян". На
момент укладення Договору №2006-Ш/01 сума
вимоги за основним договором складає 13
847 695 грн. 55 коп. Умовами цього договору
також передбачено що за передане право
вимоги до боржника за основним
договором новий кредитор сплачує
первісному кредитору 13 847 695 грн. 55 коп.,
в т.ч. ПДВ за ставкою 20%.

Крім того з матеріалів справи
вбачається, що того ж дня, тобто 10.04.2006 р.
між ПП "Ліардон" (Первісний кредитор) та
ТОВ "Юг-Сервіс-06" (Новий кредитор) був
укладений ще один Договір №2006/02/У
відступлення права вимоги за договором
№2006-Ш/02 купівлі-продажу товарів
виробничо-технічного призначення,
згідно якого первісний кредитор
передає належне йому право вимоги
згідно з Договором №2006-Ш/02 від 15.03.2006 р.
купівлі-продажу товарів
виробничо-технічного призначення, а
Новий кредитор приймає право вимоги, що
належить Первісному кредитору за
основним договором. Боржником за
основним договором є ВАТ "ХК "Краян". На
момент укладення Договору №2006-Ш/02 сума
вимоги за основним договором складає 11
127 744 грн. 45 коп. Умовами цього договору
також передбачено що за передане право
вимоги до боржника за основним
договором новий кредитор сплачує
первісному кредитору 11127744 грн. 45 коп., в
т.ч. ПДВ за ставкою 20%.

На підставі зазначених Договорів
уступки права вимоги у ВАТ "ХК "Краян"
утворилася кредиторська
заборгованість перед ТОВ "Юг-Сервіс-06" у
розмірі 24 975 440 грн.

Матеріали справи свідчать, що листом
від 11.04.2006 р. ПП "Ліардон" (первісний
кредитор) проінформувало ВАТ "ХК
"Краян" (боржника за договорами купівлі
продажу) про відступлення права вимоги
за договорами купівлі-продажу
обладнання від 15.03.2006 р.

Саме визнання цих договорів про
відступлення права вимоги недійсними є
предметом цього спору.

Змістовний аналіз договорів про
відступлення права вимоги надає
можливість колегії суддів зробити
висновок, що їх умови не суперечать
вимогам чинного на час їх укладання
законодавства та відповідають вимогам,
які пред'являються до правочинів
(договорів) між юридичними особами, в т.
ч. до договорів відступлення права
вимоги.

Як вбачається з текстів обох договорів
про відступлення права вимоги від
10.04.2006 р., від імені ПП "Ліардон"
(первісного кредитора) ці договори
було підписано директором ОСОБА_5 на
підставі Статуту цього підприємства.

З наявної в матеріалах справи
постанови господарського суду
Одеської області від 07.04.2006 р. по справі
№21/100-06-3252 вбачається, що ПП "Ліардон"
визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру зазначеного
підприємства та призначено
ліквідатором ПП "Ліардон" арбітражного
керуючого Єгорову Валентину
Григорівну.

Враховуючи вказану постанову суду
Прокурор вважає, що станом на 10.042006 р.,
тобто на момент укладання вищевказаних
договорів відступлення права вимоги,
директор ПП "Ліардон" ОСОБА_5 не мала
повноважень на підписання цих
договорів.

За таких обставин, прокурор вважає, що
договори про відступлення права вимоги
від 10.04.2006 р. від імені ПП "Ліардон" були
підписані особою, яка не мала
необхідного обсягу цивільної
дієздатності, що є підставою для
визнання цих Договорів недійсними на
підставі ч.1 ст.215, та ст..203 Цивільного
кодексу України.

При цьому колегія суддів апеляційної
інстанції звертає увагу, що ця підстава
є єдиною фактичною обставиною на яку
прокурор посилався в позові, вимагаючи
визнати ці договори недійсними, а в
якості правової (юридичної) підстави
прокурор послався на ст.203 та ст..215 ЦК
України, тобто на загальні підстави
визнання договорів недійсними.

Місцевий суд задовольняючи позов,
визнавши ці договори недійсними
погодився з вказаними доводами
прокурора, посилавшись, в
обґрунтування свого висновку саме на
цю, визначену прокурором, підставу.
Крім того суд послався на відсутність
доказів наступного схваленням сторони
вказаних договорів, однак при цьому
зробивши висновки щодо відсутності
наступного схвалення цих договорів
надав оцінку взаємовідносинам не
сторін цих договорів, а
взаємовідносинам по погашення
заборгованості що виникли між ТОВ
"Юг-Сервіс-06" та ВАТ "ХК "Краян". При цьому
визнавши спірні договори недійсними
суд послався, в якості правової
(юридичної) підстави такого визнання на
вказані прокурором у позові ст. 203 і ст..
215 ЦК України.

Проте, колегія суддів не погоджується з
цією позицією місцевого суду з огляду
на таке.

Дійсно, як вірно зазначив прокурор та
встановив місцевий господарських суд
на час укладання спірних договорів
відступлення права вимоги від 10.04.2006 р.
постановою господарського суду
Одеської області від 07.04 2006р. по справі
№21/100-06-3252 ПП "Ліардон" визнано
банкрутом, відкрито ліквідаційну
процедуру зазначеного підприємства та
призначено ліквідатором ПП "Ліардон"
арбітражного керуючого Єгорову
Валентину Григорівну.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції, що була чинною станом на
виникнення спірних правовідносин) з
дня прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури припиняються повноваження
органів управління банкрута щодо
управління банкрутом та розпорядження
його майном, якщо цього не було
зроблено раніше, керівник банкрута
звільняється з роботи у зв'язку з
банкрутством підприємства, про що
робиться запис у його трудовій книжці,
а також припиняються повноваження
власника (власників) майна банкрута,
якщо цього не було зроблено раніше.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону ліквідатор з дня
свого призначення здійснює, зокрема,
такі повноваження: приймає до свого
відання майно боржника, вживає заходів
по забезпеченню його збереження;
виконує функції з управління та
розпорядження майном банкрута;
здійснює інвентаризацію та оцінку
майна банкрута згідно з
законодавством; аналізує фінансове
становище банкрута; виконує
повноваження керівника (органів
управління) банкрута.

З викладеного вбачається, що на час
укладання договорів відступлення
права вимоги , визнання недійсними яких
є предметом цього спору, директор ПП
"Ліардон" ОСОБА_5 вже не мала
повноважень на укладання (підписання)
цих договорів, хоча на той час вона ще
не була звільнена з посади директора,
тобто де-юре ще була керівником
підприємства, однак без відповідних
повноважень.

Статтею 203 ЦК України (на яку в якості
правової підстави послався прокурор у
позові) встановлені загальні вимоги,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, зокрема визначено:

1. Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України (на яку в
якості правової підстави послався
прокурор у позові) підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

З аналізу заявлених прокурором вимог
можливо зробити висновок, що він просив
визнати спірні договору недійсними, з
тих підстав, що особа яка вчиняла ці
правочини від імені ПП "Ліардон", тобто
директор ПП "Ліардон" ОСОБА_5, не мала
необхідний обсяг цивільної
дієздатності на їх укладання.

Згідно приписів ст..92 ЦК України, яка
регулює цивільну дієздатність
юридичної особи, юридична особа
набуває цивільних прав та обов'язків і
здійснює їх через свої органи, які
діють відповідно до установчих
документів та закону.

Орган або особа, яка відповідно до
установчих документів юридичної особи
чи закону виступає від її імені,
зобов'язана діяти в інтересах
юридичної особи, добросовісно і
розумно та не перевищувати своїх
повноважень.

У відносинах із третіми особами
обмеження повноважень щодо
представництва юридичної особи не має
юридичної сили, крім випадків, коли
юридична особа доведе, що третя особа
знала чи за всіма обставинами не могла
не знати про такі обмеження.

Змістовний аналіз зазначеної правової
норми надає можливість, колегії суддів
зробити однозначний висновок, що лише
встановлення (наявність) того факту, що
на час укладання спірних договорів у
директора ПП "Ліардон" ОСОБА_5 вже не
було повноважень на їх підписання,
недостатньо, оскільки для визнання цих
договорів недійсними в судовому
порядку слід також встановити, що
обмеження директора ОСОБА_5 відносно
представництва цієї юридичної особи
було або повинно було бути відомим
третій особі, в даному випадку - ТОВ
"Юг-Сервіс-06" і у разі якщо юридична
особа (ПП "Ліардон") доведе, що ця третя
особа знала чи за всіма обставинами не
могла не знати про такі обмеження, і
лише при наявності всіх вищезазначених
складових можливо визнати ці договори
недійсними.

Колегія суддів звертає уваги, що такої,
вищевикладеної, позиції притримується
Пленум Вищого господарського суду
України, який у п.3 своєї Постанові від
29.05.2013, № 11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" роз'яснив, що:

„ ....... припис абзацу першого частини
третьої статті 92 ЦК України зобов'язує
орган або особу, яка виступає від імені
юридичної особи не перевищувати своїх
повноважень. Водночас саме лише
порушення даного обов'язку не є
підставою для визнання недійсними
правочинів, вчинених цими органами
(особами) від імені юридичної особи з
третіми особами, оскільки у відносинах
із третіми особами обмеження
повноважень щодо представництва
юридичної особи не має юридичної сили,
крім випадків, коли юридична особа
доведе, що третя особа знала чи за всіма
обставинами не могла не знати про такі
обмеження (абзац другий частини
третьої статті 92 ЦК України). Отже,
позов про визнання недійсним
відповідного правочину може бути
задоволений у разі доведеності
юридичною особою (позивачем) у
господарському суді тієї обставини, що
її контрагент знав або повинен був
знати про наявні обмеження повноважень
представника цієї юридичної особи, але,
незважаючи на це, вчинив з ним
оспорюваний правочин (що не отримав
наступного схвалення особи, яку
представляють). Наприклад, третя особа,
укладаючи договір, підписаний
керівником господарського товариства,
знає про обмеження повноважень цього
керівника, оскільки є акціонером
товариства і брала участь у загальних
зборах, якими затверджено його статут.

У зв'язку з наведеним господарському
суду слід виходити з того, що
контрагент юридичної особи знає (або
повинен знати) про обмеження
повноважень цієї особи, якщо:

- такі обмеження передбачені законом
(наприклад, абзацом другим частини
другої статті 98 ЦК України);

- про відповідні обмеження було вміщено
відомості у відкритому доступі на
офіційному веб-сайті розпорядника
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб підприємців.

Якщо договір містить умову (пункт) про
підписання його особою, яка діє на
підставі статуту підприємства чи
іншого документа, що встановлює
повноваження зазначеної особи, то
наведене свідчить про обізнаність
іншої сторони даного договору з таким
статутом (іншим документом) у частині,
яка стосується відповідних
повноважень, і в такому разі суд не може
брати до уваги посилання цієї сторони
на те, що їй було невідомо про наявні
обмеження повноважень представника її
контрагента.

Наступне схвалення юридичною особою
правочину, вчиненого від її імені
представником, з перевищенням
повноважень, унеможливлює визнання
такого правочину недійсним (стаття 241
ЦК України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину..."

Слід зазначити, що на необхідність
встановлення цих обставин та наданню
їм оцінки звернув увагу Вищій
господарський суд України у постанові
від 04.11.2013 р. по цієї справі скасовуючи
рішення суддів попередніх інстанцій та
направляючи справу на новий розгляд.

З аналізу вказаної статті (92 ЦК України)
та зазначених роз'яснень вбачається,
що договір може бути визначений
недійсним при наявності вищевказаних
обставин і на підставі вимоги про це
сторони договору від імені якої його
було підписано не уповноваженою особою
(або уповноваженою особою з
перевищенням повноважень), в даному
конкретному випадку ПП "Ліардон",
оскільки укладанням цих договорів, при
наявності вказаних обставин, могли
бути порушені права лише вказаної
особи.

Адже з позовом при визнання цих
договорів недійсними з посиланням, як
на підставу позову на відсутність
повноважень на їх укладання з боку ПП
"Ліардон" директором цього
підприємства ОСОБА_5 має право саме ПП
„Ліардон", однак, як свідчать матеріали
справи, це підприємство такий позов не
заявляло, а визначені прокурором
позивачі по заявленому ним позову не є
сторонами цих договорів.

Слід також зазначити, що в матеріалах
справи відсутні докази того, що ПП
„Ліардон" не визнавало укладання цих
договорів та оспорювало їх, а з позиції
іншої сторони договорів - ТОВ
"Юг-Сервіс-06" вбачається що це
товариство визнає ці договори та
вважає їх дійсними.

Крім того матеріали справи свідчать
про те, що на виконання спірних
договорів ТОВ "Юг-Сервіс-06" передало, а
ПП „Ліардон" прийняло векселя, тобто
цими діями ПП Ліардон" фактично
схвалило, вчинені від її імені договори
представником, без повноважень, що
згідно приписів ст.. 214 ЦК України
унеможливлює визнання цих правочину
недійсним .

Колегія суддів також звертає увагу на
те, що ані прокурор, ані визначені ним
позивачі, а також вказаний ним
відповідач ПП „Ліардон" не надали суду
будь-яких доказів того, що на час
укладання спірних договорів ТОВ
"Юг-Сервіс-06" було обізнано про те, що
директор ПП „Ліардон" ОСОБА_5 не мала
повноважень на їх укладання, а ТОВ
"Юг-Сервіс-06" не визнає цього факту
(обізнаності про вказані обставини), а
саме лише при наявності цих обставин
згідно ст.. 92 ЦК України договори можуть
бути визнані недійсними.

При цьому, колегія суддів звертає
увагу, що про прийняття постанови
господарського суду Одеської області
від 07.04 2006р. по справі №21/100-06-3252, якою ПП
"Ліардон" визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру зазначеного
підприємства та призначено
ліквідатором ПП "Ліардон" арбітражного
керуючого Єгорову В.Г. (тобто якою
директор ПП "Ліардон" була позбавлена
повноважень виступати від цього
підприємства), сторонні особи які не
були учасником цього процесу по справи
про банкрутство, в т.ч. ТОВ "Юг-Сервіс-06"
могли дізнатись лише 14.04.2006 р., з
оголошення опублікованого в газеті
„Урядовий кур'єр" № 71 від 14.04.2006 р.,
тобто через чотири дня після укладання
цих договорів.

З витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, з яким могло
ознайомитись ТОВ "Юг-Сервіс-06" на час
укладання спірних договорів,
вбачається, що станом на 10.04.2006р. (тобто
на день укладання спірних договорів)
керівником ПП "Ліардон" рахувалась
ОСОБА_5 і будь-яких відомостей щодо
обмежень її повноважень та/або про
призначення керувати підприємством
арбітражного керуючого Єгорову В.Г. у
реєстрі не зазначено.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що визначена
прокурором у позові підстава (фактична
обставина на якій ґрунтується вимога)
для визнання цих договорів недійсними,
в даному конкретному випадку, з
урахуванням вищевказаних фактичних
обставин, не може бути підставою для
такого визнання, а відтак висновок
місцевого суду щодо недійсності цих
договорів на зазначеній прокурором
підставі є помилковим.

Колегія суддів також вважає за
необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно приписів ст. 1 ГПК України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності
(далі - підприємства та організації),
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

Положення частини 1 вказаної статті є
реалізацією ч. 1 ст. 55 Конституції
України, відповідно до якої кожному
гарантується право на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб, та ч. 2 ст. 124 Конституції
України, відповідно до якої юрисдикція
судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Зі змісту ст.. 1 ГПК України вбачається
що, до господарського суду вправі
звернутися кожна особа, яка вважає, що
її право чи охоронюваний законом
інтерес порушено чи оспорюється. Тобто
в контексті цієї норми має значення
лише суб'єктивне уявлення особи про те,
що її право чи законний інтерес
потребує захисту.

Ці приписи стосуються і прокурорів які
звертаються до суду за захистом
інтересів держави в т.ч. в особі
конкретно визначених юридичних осіб.

Водночас за змістом цієї статті
порушення права чи законного інтересу
або спір щодо них повинні існувати на
момент звернення до суду і якщо в
результаті розгляду справи виявиться,
що таке порушення відсутнє, суд має
відмовити в позові.

На переконання колегії суддів, ані
прокурор, ані визначені ним позивачі
не довели та не обґрунтували чим самим
та яким чином сам по собі факт
укладання спірних договорів
відступлення права вимоги та
визначені в них умови порушують права
та/або законні інтереси, як держави
так визначених прокурором позивачів, а
колегія суддів не вбачає таких
порушень, тобто порушень прав та
законних інтересів держави та
позивачів укладанням цих договорів.

Сам по собі факт укладання цих
договорів особою, яка не мала на це
повноважень при відсутності порушення
прав та законних інтересів держави та
позивачів не може бути підставою для
визнання цих договорів недійсними
оскільки в даному випадку, як
зазначалось вище, визначені прокурором
позивачі є не належними і з цією
вимогою до суду може звернутись ПП
"Ліардон".

Слід також зазначити, що укладанням цих
договорів у держави та визначених
прокурором позивачів не виникло
будь-яких нових зобов'язань, а лише
змінився кредитор.

Колегія суддів також звертає увагу на
те, що рішенням господарського суду
Одеської області від 25.09.2006 р. по справі
№22/312-06-7911 залишеним без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 19.05.2011 р. за позовом ТОВ
"Юг-Сервіс-06" до ВАТ "ХК "Краян" про
стягнення заборгованості за спірними
договорами , цим договорам як і
договорам купівлі продажу, надавалось
оцінка і суди дійшли висновку, що вони є
дійсними.

На час розгляду цього спору зазначене
судове рішення є чинним і встановлені в
ньому факти та обставини у сукупності з
іншими доказами підтверджують
дійсність договорів, визнання
недійсними яких є предметом спору по
цієї справі.

Колегія суддів не вважає за необхідно
давати оцінку позиції сторін щодо
пропуску прокурором строку позовної
давності по цієї вимозі, оскільки,
по-перше цьому питанню вже надано
оцінку Верховним Судом України при
розгляді цієї справи, а по-друге,
питання про застосування позовної
давності може вирішуватись у разі
встановлення факту порушення прав
позивача, а в даному випадку, як
зазначалось вище, такого порушення не
встановлено.

З огляду на викладене, колегії суддів
дійшла висновку, що місцевий суд
необґрунтовано, без урахування
фактичних обставин справи і наявних у
ній доказів та приписів норм чинного
законодавства задовольнив позовні
вимоги прокурора, і вважає що
визначена прокурором у позові фактична
підстава для визнання цих договорів
недійсними (підписання договорів з
боку ПП "Ліардон" не уповноваженою
особою), в даному конкретному випадку, з
урахуванням вищевказаних фактичних
обставин та наявних у справі доказів,
не може бути підставою для такого
визнання , а відтак в позові прокурора
слід відмовити.

Колегія суддів також звертає увагу, що
місцевий господарський суд ухвалюючи
рішення по цієї справі, задовольнивши
позовні вимоги прокурора в якості
підстави визнання спірних договорів
недійсними послався лише на одну
визначену прокурором у позові підставу
(підписання договорів з боку ПП
"Ліардон" не уповноваженою особою) і не
посилався на вирок Маліновського
районного суду м. Одеси від 24.05.2013 р. по
кримінальній справі №521/7192/13 та
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 09.12.2009 р. по
справі №2а-9255/091570 та встановлені у цих
процесуальних документах обставини в
якості підстав для задоволення позову
прокурора.

Проте, колегія суддів згідно приписів
ст..43 ГПК України оцінюючі всі наявні у
справі докази вважає за необхідне
надати оцінку цим судовим -
процесуальним документам та вказаним
у них висновкам з метою встановлення
відношення цих висновків до цього
спору та впливу їх на результати
розгляду цього спору.

Аналіз вироку Маліновського районного
суду м. Одеси від 24.05.2013 р. по
кримінальній справі №521/7192/13 к та
зроблені у ньому висновки на
переконання колегії суддів не можуть
прийматись до уваги при вирішенні
цього спору з огляду на таке.

Так, по -перше, в обґрунтування свого
позову Прокурор в якості підстави
послався лише на факт укладання
спірних договорів не уповноваженою
особою, тобто не посилався в якості
підстави на обставини встановлені
вказаним вироком, а зазначив про цей
вирок лише в своїх письмових
поясненнях, які (пояснення) за своєю
правовою природою не є позовною заявою

По -друге, зі змісту цього вироку
вбачається, що він лише підтверджує той
факт , що директор ПП „Ліардон" ОСОБА_5
дійсно підписувала спірні договори не
маючи на це відповідних повноважень і
не робиться висновків, щодо
недійсності цих договорів.

По-третє, на час розгляду цієї справи
судом апеляційної інстанції
зазначений вирок скасовано ухвалою
Маліновського районного суду м. Одеси
від 08.05.2014 р., а матеріали справи
направлено на досудове дослідування, а
відтак зроблені у вироку висновки не
можуть прийматись до уваги .

Оцінюючи постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
09.12.2009 р. по справі №2а-9255/091570 та
зроблені у її мотивувальній частині
висновки, щодо нікчемності договорів
купівлі - продажу і як наслідок
нікчемності спірних договорів
відступлення права вимоги, колегії
суддів дійшла висновку, що ці висновки
не можуть бути прийняти до уваги при
вирішенні цього спору з огляду на
наступне.

Так, по -перше, в обґрунтування свого
позову (уточненнях до нього) Прокурор в
якості фактичної підстави послався
лише на факт укладання спірних
договорів не уповноваженою на це
особою, тобто не посилався в якості
підстави на обставини встановлені
зазначеною постановою окружного
адміністративного суду, а тому
господарський суд при розгляді цієї
справи, враховуючи встановлений
нормами ГПК України принцип
диспозитивності сторін в судовому
процесів та належне згідно приписів
ст..22 ГПК України лише позивачу та /або
прокурору право визначати (змінювати
/доповнювати) підставі (фактичні
обставини на яких ґрунтується вимога)
позову, не вправі за власною
ініціативою враховувати не визначену
прокурором (позивачем) підставу при
ухваленні судового рішення.

При цьому, колегія суддів вважає за
необхідно зазначити, що в межах цього
спору господарський суд не праві
давати оцінку дійсності договорам
купівлі продажу, оскільки це виходить
за межи предмету розгляду по цьому
спору.

Крім того, як зазначалось вище
рішенням господарського суду Одеської
області від 25.09.2006 р. по справі №22/312-06-7911
залишеним без змін постановою Вищого
господарського суду України від
19.05.2011р. за позовом ТОВ "Юг-Сервіс-06" до
ВАТ "ХК "Краян" про стягнення
заборгованості за спірними договорами,
цим договорам як і договорам купівлі
продажу, надавалось оцінка і суди
дійшли висновку, що вони є дійсними.

Слід також зазначити, що висновкам
зробленим у мотивувальній частині
постанови Одеського окружного
адміністративного суду від 09.12.2009 р. по
справі №2а-9255/091570, щодо нікчемності
договорів купівлі - продажу та
нікчемності спірних договорів
відступлення права вимоги, надавалась
оцінка судом першої інстанції (ухвала
від 23.12.2010 р.) та Вищім господарським
судом України (постанова від 31.03.2011 р)
при розгляді заяви про перегляд за
нововиявленими обставинами рішення
господарського суду Одеської області
від 25.09.2006 р. по справі №22/321-06-7911 та
зроблено висновок, що адміністративний
суд не досліджував факту здійснення
поставки обладнання за договорами
купівлі продажу, факту та обсягу
виконання сторонами умов цих договорів
та договорів відступлення права
вимоги, а тому ці висновки не можуть
прийматись до уваги.

Колегія суддів також звертає увагу, що
предметом спору по вказані
адміністративній справи було
стягнення з ТОВ "Юг-Сервіс-06" в доход
держави грошових коштів отриманих від
ВАТ „ХК Краян" в розмірі 300 000 грн. за
„нікчемними" договорами відступлення
права вимоги. При цьому в якості
правової підстави такого стягнення
адміністративний суд послався на ч. 1
ст. ст.. 208 Господарського Кодексу
України (наслідки визнання
господарського зобов'язання недійсним,
як таке що вчинено з метою яка за відомо
суперечить інтересам держави та
суспільства).

Проте з змісту вказаної правової норми
зазначені у ній наслідки можуть
застосовуватись лише після визнання
судом грошового зобов'язання недійсним
і висновок про його недійсність
(нікчемність) повинен бути зроблений в
резолютивні частини судового рішення.

Так у Постанові Пленуму Верховного
Суду України, від 06.11.2009, № 9 "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
роз'яснено, що вимога про встановлення
нікчемності правочину підлягає
розгляду в разі наявності відповідного
спору. Такий позов може пред'являтися
окремо, без застосування наслідків
недійсності нікчемного правочину. У
цьому разі в резолютивній частині
судового рішення суд вказує про
нікчемність правочину або відмову в
цьому.

Вимога про застосування наслідків
недійсності правочину може бути
заявлена як одночасно з вимогою про
визнання оспорюваного правочину
недійсним, так і у вигляді самостійної
вимоги в разі нікчемності правочину та
наявності рішення суду про визнання
правочину недійсним.

Проте, як зазначалось вище висновок про
нікчемність вказаних договорів
відступлення права вимоги зроблений
адміністративних судом лише в
мотивувальній частині постанови без
зазначення про це в резолютивні
частині постанови, а тому ці висновки,
враховуючи і інші вищезазначені
підстави не можуть прийматись до уваги
при розгляді цієї справи.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
обґрунтована і підлягає задоволенню
підлягає задоволенню, а рішення
місцевого суду скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову прокурора.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
99, 101-105 ГПК України колегія суддів
Одеського апеляційного господарського
суду ,-

ПОСТАНОВИЛА:

1). Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Юг-Сервіс-06" задовольнити.

2). Рішення господарського суду
Одеської області від 18.02.2014 р. по справі
№ 6/17-4949-2011 - скасувати і виконання за
ним припинити.

3). Позов Прокурора Маліновського
району м. Одеси в інтересах держави в
особі Фонду Державного майна України
та в особі Відкритого акціонерного
товариства „Холдінгова компанія
„Краян" до Приватного підприємства
„Ліардор" та Товариства з обмеженою
відповідальністю „Юг-Сервіс-06" про
визнання недійсними договорів;

-№2006/01/У від 10.04.2006 р. про відступлення
права вимоги за договором №2006-Ш/01
купівлі продажу товарів
виробничо-технічного призначення від
15.03 2006 р., укладеного між Приватним
підприємством „Ліардор" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю „Юг-Сервіс-06";

- №2006/02/У від 10.04.2006 р. про відступлення
права вимоги за договором №2006-Ш/02
купівлі-продажу товарів
виробничо-технічного призначення від
15.03.2006 р., укладеного між Приватним
підприємством „Ліардор" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю „Юг-Сервіс-06".

залишити без задоволення.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України,
набуває законної сили з дня її
оголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови складено і
підписано 21.05.20014р.

Головуючий суддя
Мирошниченко М.А.

Судді
Головей В.М.

Шевченко В.В.