ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2014 р.Справа № 922/1365/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання
Гонтарем А.Д.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України" (м. Київ) до Державного
підприємства "Харківцукрозбут" (м.
Харків) про стягнення 37920,63 грн. за
участю представників сторін:

позивача - Стецько П.А. (довіреність №160
від 18.04.2014 р.);

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне
товариство "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України", звернувся до господарського
суду Харківської області з позовною
заявою, в якій просить суд стягнути з
Державного підприємства
"Харківцукрозбут" на свою користь
заборгованість, яка виникла у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань за договором
оренди нерухомого майна №5053, укладеним
між сторонами 28.11.2011 р. Відповідно вимог
позовної заяви, заявлена до стягнення
сума заборгованості становить 37920,63
грн., з яких 29809,89 грн. - сума основного
боргу за договором №5053 від 28.11.2011 р.;
5485,00 грн. - сума пені, 539,03 грн. - 3% річних;
2086,69 грн. - 7% штрафу. Судові витрати
просить суд покласти на відповідача.

Представник позивача в судовому
засіданні 19.05.2014 р. підтримав позовні
вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у призначене
судове засідання 19.05.2014 р. не з'явився,
ухвала про порушення провадження у
справі від 09.04.2014 р., що була направлена
відповідачеві рекомендованим листом
за його поштовою адресою, вказаною в
позовній заяві, яка також співпадає з
адресою в наданої позивачем копії
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців №18556570 від 18.04.2014 р.,
повернулись до господарського суду з
довідкою Укрпошти про закінчення
терміну зберігання.

Відповідно до п. 3.9.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011, особи, які
беруть участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64
ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про
порушення провадження у справі було
надіслано за належною адресою (тобто
повідомленою суду стороною, а в разі
ненадання суду відповідної інформації
- адресою, зазначеною в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців), і не
повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. Доказом такого
повідомлення в разі неповернення
ухвали підприємством зв'язку може бути
й долучений до матеріалів справи та
засвідчений самим судом витяг з
офіційного сайту Українського
державного підприємства поштового
зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження
пересилання поштових відправлень, який
містить інформацію про отримання
адресатом відповідного поштового
відправлення, або засвідчена копія
реєстру поштових відправлень суду.

Згідно Інформаційного листа Вищого
господарського суду України N 01-8/1228,
02.06.2006 року "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2005 році"
до повноважень господарських судів не
віднесено установлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "адресат вибув",
"адресат відсутній" і т.п., з урахуванням
конкретних обставин справи можуть
вважатися належними доказами
виконання господарським судом
обов'язку щодо повідомлення учасників
судового процесу про вчинення цим
судом певних процесуальних дій.

Враховуючи вищезазначене, суд
приходить до висновку, що відповідач
був належним чином повідомлений про
дату, час та місце розгляду справи й
відсутність представника відповідача
не перешкоджає розгляду справи по суті.

Враховуючи те, що норми ст. 38
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.
129 Конституції України визначає одним з
принципів судочинства свободу в
наданні сторонами суду своїх доказів і
у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає, згідно ст.75 Господарського
процесуального кодексу України, за
можливе розгляд справи за позовної
заявою позивача за наявними у справі і
додатково наданими на вимогу суду
матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
та повно з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши в сукупності докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

28.11.2011 р. між Публічним акціонерним
товариством "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України" в особі філії ПАТ "ДПЗКУ"
"Сумський комбінат хлібопродуктів"
(орендодавець) та Державним
підприємством "Харківцукрозбут"
(орендар) було укладено договір оренди
нерухомого майна №5053.

Відповідно до п. 1.1 договору,
орендодавець передає, а орендар
приймає в строкове платне користування
нерухоме майно - склад готової
продукції №9 площею 1036м2 та склад
готової продукції №14 площею 980,60 м2
(надалі - майно), розміщені за адресою: м.
Суми, вул. 2-г Залізнична, 3.

У відповідності з пунктом 3.1 договору
№5053 орендна плата за базовий місяць
оренди (листопад 2011 р.) складає 2699,03 грн.
(дві тисячі шістсот дев'яносто дев'ять
гривень три копійки).

Також пунктом 3.8 та 5.2 договору
передбачено, що орендар зобов'язується
своєчасно й у повному обсязі
сплачувати орендну плату, плату за
комунальні послуги та витрати на
утримання майна.

Згідно п. 3.7 у разі припинення
(розірвання) договору оренди орендар
сплачує орендну плату до дня
повернення майна за актом
приймання-передавання включно.
Закінчення строку дії договору оренди
не звільняє орендаря від обов'язку
сплатити заборгованість за орендною
платою, якщо така виникла, у повному
обсязі, ураховуючи санкції, до
державного бюджету та орендодавцю.

Відповідно до п. 10.1 термін дії договору
з 28 листопада 2011 р. по 31 травня 2012 р.

Факт передачі позивачем нерухомого
майна відповідачу підтверджується
наявною в матеріалах справи копією
акту прийому-передачі від 28.11.2011 р., який
підписаний представниками сторін та
скріплений печатками товариств.

Судом встановлено, що позивач виконав
свої обов'язки у повному обсязі, проте
відповідач в порушення норм чинного
цивільного та господарського
законодавства України та умов договору
оренди нерухомого майна №5053 від 28.11.2011
р., орендну плату за користування
орендованим майном, комунальні послуги
та витрати на утримання майна не
сплатив, що і стало підставою для
звернення позивача до суду з позовом
про стягнення боргу.

В порядку досудового врегулювання
спору, відповідно до частини 2 ст. 6
Господарського процесуального кодексу
України, позивачем на адресу
відповідача було надіслано претензію
№121/1 від 22.02.2012 р. з вимогою погасити
заборгованість по договору оренди
нерухомого майна №5053 від 28.11.2011 р.
станом на 22.01.2012р. в розмірі 11142,66 грн., в
свою чергу відповідач листом №203014 від
01.03.2012р. визнав заборгованість та
гарантував, що вона буде сплачена, але
не виконав свої зобов'язання.

Також позивачем на адресу відповідача
були направлені претензії про
перерахування суми заборгованості №
179 від 20.03.2012 р. та № 531 від 10.08.2012 р. з
вимогою сплатити суму заборгованості
по договору № 5053 проте на момент
подання позову залишились без
відповіді.

Виходячи з принципу повного,
всебічного та об'єктивного розгляду
всіх обставин справи, суд вважає
заявлені вимоги позивача до
відповідачів такими, що підлягають
задоволенню, враховуючи наступне.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 762 Цивільного кодексу України
визначено, що за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та
приймаючи до уваги вимоги ст. 526
Цивільного Кодексу України, а саме те,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, враховуючи те, що
відповідач не надав суду жодного
документу, який би спростовував
наявність заборгованості перед
позивачем, хоча мав можливість
скористуватись своїми процесуальними
правами та надати документи в
обґрунтування своєї позиції по справі,
суд дійшов висновку про те, що позовна
вимога позивача про стягнення
заборгованості з орендної плати в сумі
29809,89 грн. правомірна та обґрунтована,
така, що не спростована відповідачем,
тому підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.ст.193, 198 ГК України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", пеня
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 3 статті 549
Цивільного кодексу України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Приписами частини 1 статті 216 ГК України
встановлено, що учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Положеннями частини 2 статті 217 ГК
України визначено, у сфері
господарювання застосовуються такі
види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні санкції
(неустойка, штраф, пеня - частина 1
статті 230 ГК України);
оперативно-господарські санкції.

Відповідно до п.п. 9.2 та 9.5 договору, за
несвоєчасну сплату орендної плати,
плати за комунальні послуги та витрат
на утримання майна орендар сплачує
орендодавцю пеню в розмірі 0,1 % від суми
заборгованості за кожний день
прострочення, включаючи день оплати.

Перевіривши зроблений позивачем
розрахунок пені, суд дійшов висновку,
що позовна вимога щодо стягнення з
відповідача пені в сумі 5485,00 грн.
підлягає задоволенню як правомірна.

Відповідно до ч.2 ст. 231 ГК України у разі
якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, то за прострочення понад
тридцять днів додатково стягується
штраф у розмірі семи відсотків
вказаної вартості.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів
України від 6 червня 2011 р. № 593 "Про
внесення зміни до постанови Кабінету
Міністрів України від 11 серпня 2010 р. №
764" установлено, що 100 відсотків акцій
публічного акціонерного товариства
"Державна продовольчо-зернова
корпорація України", які випускаються
на величину його статутного капіталу,
залишаються у державній власності до
прийняття окремого рішення Кабінету
Міністрів України.

Таким чином, ПАТ "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України" є суб'єктом господарювання
державного сектора економіки
відповідно до ч.2 ст. 22 ГК України, тому
згідно ч.2 ст. 231 ГК України
відповідачеві нараховано штраф у
розмірі 7 % від суми боргу.

Перевіривши зроблений позивачем
розрахунок штрафу у розмірі 7 %, суд
дійшов висновку, що позовна вимога щодо
стягнення з відповідача штрафу у
розмірі 7 % в сумі 2086,69 грн. підлягає
задоволенню як правомірна.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Перевіривши зроблений позивачем
розрахунок 3% річних, суд дійшов
висновку, що позовна вимога щодо
стягнення з відповідача 3% річних в сумі
539,03 грн. підлягає задоволенню як
правомірна.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу, судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судовий
збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших
підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Якщо спір виник внаслідок
неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору. Судовий
збір, від сплати якого позивач у
встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору. Суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші
витрати, пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Відповідно до статті 44 та статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, суд вважає за необхідне
покласти на відповідача витрати по
сплаті судового збору в сумі 1827,00 грн.,
оскільки з його вини спір було доведено
до суду.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України,
ст.ст. 11, 509, 526, 527, 530, 599, 610, 612, 625, 765
Цивільного кодексу України, ст.ст 174, 193,
216, 217, 230, 231 Господарського кодексу
України, ст.ст. 1, 4, 12, 33-34, 43, 49, 75, ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства
"Харківцукорзбут" (61002, м. Харків,
Київський р-н., вул. Гаршина, 9; ) на користь Публічного
акціонерного товариства "Державна
продовольчо-зернова корпорація
України" (01033, м. Київ, Печерський р-н.,
вул. Саксаганського, 1; Код )
29809, 89 грн. основного боргу за договором
№ 5053 від 28.11.2011 р.; пеню в розмірі 5485,00
грн.; три відсотка річних в розмірі 539,03
грн.; 7% штрафу в розмірі 2 086,69 грн. та
судовий збір в сумі 1827,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 26.05.2014 р.

Суддя Г.І. Сальнікова