ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
РІШЕННЯ

29.05.2014р.
Справа № 907/249/14

За позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м.
Виноградів

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2,
м. Ужгород

про стягнення загальної суми 202 317,06грн.
(в тому числі сума 160 547,95грн. -
основний борг, сума 6 350,77грн. - три
проценти річних, сума 2 330,52грн. -
інфляційні втрати, сума 29 876,86грн. -
нарахованої пені та сума 3 210,96грн. -
нарахованого штрафу).

Суддя
В.І. Карпинець

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 - представник за
нотаріально посвідченою довіреністю
від 26.02.2014р.

від відповідача: явка на власний
розсуд

СУТЬ СПОРУ: Фізична особа -
підприємець ОСОБА_1, м.
Виноградів (далі - позивач) звернулася
до господарського суду з позовом до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м.
Ужгород (далі - відповідач) про
стягнення загальної суми 202 317,06грн. (в
тому числі сума 160 547,95грн. - основний
борг, сума 6 350,77грн. - три проценти
річних, сума 2 330,52грн. - інфляційні
втрати, сума 29 876,86грн. - нарахованої
пені та сума 3 210,96грн. - нарахованого
штрафу).

Позивачем надісланою до
матеріалів справи письмовою заявою
від 16.05.2014р. про зменшення
розміру позовних вимог (а.с 41-44)
зазначено ту обставину, що оскільки
видаткові накладні за якими відпущено
відповідачеві товар (нафтопродукти) на
загальну суму 160 547,95грн. не містять
посилання на підставу виникнення
даного зобов"язання, таку як з
укладеного договору, тому відповідач, з
урахуванням вимог ч.2 ст.530 ЦК України,
зобов"язаний був виконати дане
зобов"язання перед позивачем, у
семиденний строк з дня отримання від
позивача письмової вимоги. Таку вимогу
відповідачем було отримано 03.04.2013р., що
підтверджується матеріалами справи, а
тому, з урахуванням її невиконання у
семиденний строк, вищезазначена сума
вважається з 11.04.2013р. заборгованістю. З
даного строку починається нарахування
штрафних санкцій, інфляційних втрат та
трьох процентів річних. Отже
заборгованістю є сума
160 547,95грн. та на яку, з періоду
11.04.2013р. по 24.03.2014р., підлягають
нарахуванню інфляційні втрати та три
проценти річних та становлять
розраховану суму 963,29грн. інфляційних
втрат та розраховану суму 4 592,11грн.
трьох процентів річних, обгрунтований
розрахунок яких наведено у даній
письмовій заяві про зменшення розміру
позовних вимог та які підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивача. Також у даній заяві
зазначено обставину щодо необхідності
стягнення з відповідача на користь
позивача розрахованої суми 5 625,59грн.
пені, обгрунтований розрахунок якої
наведено у вищезазначеній письмовій
заяві про зменшення розміру позовних
вимог, від суми 160 547,95грн.
невиконаного зобов"язання по періоду з
10.04. по 10.10.2013р., з урахуванням вимог ч.6
ст. 232 ГК України та з
посиланням на абз.5 п.2.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №14 від 17.12.2013р. „Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань". До
даної заяви долучено опис вкладення у
цінний лист та поштову квитанцію, як
доказ у підтвердження надсилання
відповідачеві 16.05.2014р. примірника
письмової заяви від 16.05.2014р. про
зменшення розміру позовних вимог (а.с.
45-46).

У даному судовому засіданні
присутня представник позивача
додатково подала письмове клопотання
від 29.05.2014р. (а.с. 48), яким долучено до
матеріалів справи оригінали
видаткових накладних та товарно -
транспортних накладних на відпуск
нафтопродуктів, з підписами позивача
та відповідача та скріпленими мокрими
печатками сторін, як докази у
підтвердження отримання відповідачем
від позивача по періоду з 17.11 по
07.12.2013р. товару (нафтопродуктів) на
загальну суму 160 547,95грн. (а.с. 49-54).

Позовні вимоги підтримала
повністю у зменшеному розмірі та з
посиланням на їх підтвердження
долученими до справи доказовими
матеріалами.

Відповідач повторно, при
наявності, письмовий відзив на позов з
доказами в його обґрунтування, з
урахуванням обставин зазначених
позивачем у письмовій заяві від 16.05.2014р.
про зменшення розміру позовних вимог,
не подав та свого уповноваженого
представника для участі в судовому
засіданні, при бажанні, не направив та
про наявність на те причин, суду не
повідомлено. Про час і місце розгляду
даної справи, у даному судовому
засіданні, відповідач належним чином
повідомлений судом на підставі ухвали
суду від 15.04.2014р. по справі №907/249/14 про
продовження строку розгляду спору,
відповідно до вимог ч.3 ст.69 ГПК України
та призначення даної справи до
судового розгляду на 29.05.2014р., яка
надіслана судом на адресу відповідача,
зазначену у позовній заяві: м. Ужгород,
вул. Можайського
,5/240, та яка є ідентичною адресі,
зазначеній у витязі з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (а.с.29-30), на
адресу суду не поверталась, що
засвідчує обставину її отримання
відповідачем.

Отже дана обставина засвідчує той
факт, що відповідачеві відомо про
наявність даного спору по даній справі.

За вищенаведених обставин, судом
вжито достатніх заходів щодо
повідомлення учасників судового
процесу (в тому числі і відповідача) про
вчинення вищезазначених процесуальних
дій по даній справі, а тому спір по
даній справі у даному судовому
засіданні вирішується, з урахуванням
вимог ч.3 ст.69 ГПК України, на підставі
наявних у справі матеріалів в порядку
ст. 75 ГПК України.

Розгляд справи відкладався
відповідно до вимог ст. 77 ГПК України.

У судовому засіданні 29.05.2014р.
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення відповідно до ч.2 ст.85
ГПК України.

Вивчивши та проаналізувавши
подані по справі доказові матеріали,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд

встановив:

Як вбачається з матеріалів
справи, між Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1, м. Виноградів (далі
- Позивач) та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2, м. Ужгород (далі -
Відповідач) було укладено Договір
поставки нафтопродуктів №3 від 04.01.2012р.
(далі - Договір, а.с.10-11).

Позивачем, як продавцем, по
періоду з 17.11 по 07.12.2013р. було
поставлено відповідачеві, як
покупцеві, нафтопродукти (дизпаливо та
бензин) на загальну суму 160 547,95грн. та
які було прийнято відповідачем, що
підтверджується наявними у справі
оригіналами видаткових накладних №23
від 17.11.2012р. на суму 45211,50грн.,
№24 від 19.11.2012р. на суму 32485,25грн.,
№10 від 07.12.2012р. на суму
82851,20грн. та товарно - транспортних
накладних на відпуск нафтопродуктів
№23 від 17.11.2012р., №24 від 19.11.2012р. та
№10 від 07.12.2012р., з підписами
позивача та відповідача та
скріпленими їх мокрими печатками (а.с.
49-54) та засвідчені копії яких також
наявні у матеріалах справи (а.с. 12-17).

Відповідно до ст.526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Також дане правило закріплено в
Господарському кодексі України.
Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Оскільки, як вищезазначені
видаткові накладні, так і товарно -
транспортні накладні на відпуск
нафтопродуктів, не містять посилання
на підставу виникнення даного
зобов"язання, таку як з укладеного
вищезазначеного Договору, тому між
сторонами вищезазначене зобов"язання
виникло з вимог, що звичайно ставляться
- по факту отримання відповідачем
нафтопродуктів на вищезазначену суму
за вищезазначеними документами.

Слід зазначити, що вищезазначені
документами також не містять
зазначення терміну оплати отриманих
нафтопродуктів.

Вимогами ч.2 ст.530 ЦК України
зокрема передбачено, що боржник
повинен виконати зобов"язання у
семиденний строк від дня пред"явлення
вимоги.

Як вбачається з матеріалів
справи, позивачем було надіслано на
адресу відповідача претензію №1 від
15.03.2013р. про повернення суми боргу (а.с.
18), що підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення
відповідачеві 03.04.2013р. такої
кореспонденції (а.с. 20 на звороті).

Отже у відповідача, відповідно до
вимог ч.2 ст.530 ЦК України,
виник з 04.04 по 10.04.2013р. обов"язок що
сплати на користь позивача загальної
суми 160 547,95грн. за отримані
нафтопродукти за вищезазначеними
документами.

Разом з тим відповідачем, у
вищезазначений строк, не було виконано
перед позивачем вищезазначене
зобов"язання та відповідачем
зворотнього не доведено, а тому з
11.04.2013р. загальна сума 160 547,95грн. за
отримані нафтопродукти вважається
заборгованістю відповідача перед
позивачем.

Слід зазначити, що позивачем
повторно було надіслано на адресу
відповідача претензію №2 від 27.02.2014р.
про необхідність сплати суми 160
547,95грн. заборгованості за отримані
нафтопродукти (а.с.19), що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення
відповідачеві 11.03.2014р. такої
кореспонденції (а.с. 20) та яка також не
була задоволена відповідачем.

За вищезазначених обставин
позовні вимоги позивача про наявність
у відповідача перед позивачем суми 160
547,95грн. заборгованості за отримані
нафтопродукти належним чином
позивачем відповідно до вимог ст.ст. 32,
33, 34 ГПК України обґрунтовані та
підтверджені матеріалами справи та
фактичними обставинами, а тому позов в
даній частині підлягає до задоволення,
шляхом стягнення з відповідача на
користь позивача в примусовому порядку
вищезазначеної суми заборгованості.

Частиною 2 статті 625 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Оскільки, як було зазначено вище з
11.04.2013р. у відповідача перед позивачем
виникла заборгованість у загальній
сумі 160 547,95грн. за отримані
нафтопродукти, тому, з урахуванням
вищенаведеної норми, є правомірно
нарахованою позивачем відповідачеві
по періоду 11.04.2013р. по 24.03.2014р. сума
963,29грн. інфляційних втрат та сума 4
592,11грн. трьох процентів річних,
обгрунтований розрахунок яких
наведено у письмовій заяві від 16.05.2014р.
про зменшення розміру позовних вимог
(а.с 41-44) та який перевірено судом, а тому
вищевказані суми також підлягають
стягненню з відповідача в примусовому
порядку на користь позивача.

Вимогами п.1 ст.546 ЦК України
передбачено, що виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком та у ст.549 цього
ж Кодексу наведено поняття неустойки
(штрафу, пені) та штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання (п.1 ст.549 ЦК України) та
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (п.2
ст.549 ЦК України).

Відповідно вимог п.2 ст. 551 ЦК
України передбачено, що розмір
неустойки (штрафу, пені),
встановлюється Договором.

Оскільки, як було зазначено вище
зобов"язання на суму 160 547,95грн. з
отриманих нафтопродуктів, виникло не з
укладеного між сторонами Договору, а з
вимог, що звичайно ставляться - по факту
отримання відповідачем
нафтопродуктів на вищезазначену суму
за вищезазначеними документами, а тому
не підлягає нарахуванню позивачем
відповідачеві пеня.

Також не може вважатися
правомірним нарахування позивачем
відповідачеві пені у сумі 5 625,59грн.,
відповідно до наведеного розрахунку у
письмовій заяві від 16.05.2014р. про
зменшення розміру позовних вимог (а.с
41-44) з посиланням на абз.5 п.2.1 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України №14 від 17.12.2013р. „Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань",
оскільки передбачений ч.6 ст.231 ГК
України розмір відповідальності за
порушення грошових зобов'язань
( у розмірі облікової ставки НБУ)
застосовується тільки тоді, коли
сторонами розмір пені не передбачений
у договорі або його розмір не
передбачений законом для певних видів
господарської діяльності.

Сторонами в укладеному Договорі
поставки нафтопродуктів №3
від 04.01.2012р. (а.с.10-11) передбачено розмір
пені, разом з тим така
відповідальність не може бути
застосована, оскільки, як було
зазначено вище, між сторонами
вищезазначене зобов"язання виникло не
з укладеного Договору та такий вид
діяльності, як купівля - продаж
регулюється Цивільним кодексом
України.

За вищезазначених обставин у
задоволенні позову в частині
суми 5 625,59грн. нарахованої пені у
зменшеному розмірі позовних вимог,
відповідно до наведеного розрахунку у
письмовій заяві від 16.05.2014р. про
зменшення розміру позовних вимог (а.с
41-44), слід відмовити.

Відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, суд покладає на відповідача
відшкодування на користь позивача
понесених витрат по оплаті судового
збору в розмірі 4 046,33грн..

На підставі викладеного,
керуючись ст.193 Господарського кодексу
України, ст. 526, 530 ч.2, 625 ч.2 Цивільного
кодексу України та ст.ст. 4, 22, 33, 43, 44, 49, 69
ч.3, 75, 77, 82 - 85, 115, 116 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2
/АДРЕСА_2,ідентифікаційний номер
НОМЕР_2/ на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 /АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1/
загальну суму 166
103,35грн. (в тому числі сума 160 547,95грн. -
основний борг, сума 4
592,11грн. - три проценти річних та сума
963,29грн. - інфляційні втрати/ та
суму 4 046,33грн. у відшкодування витрат
по сплаті судового збору.

Видати наказ.

3. У заявленій до стягнення сумі 5
625,59грн. пені, відмовити.

4. Рішення суду набирає законної
сили в порядку встановленому
відповідно до ст.85 ГПК України та може
бути оскаржено в порядку та строки,
передбачені вимогами ст. 93 ГПК
України.

Повне рішення підписано
03.06.2014р.

Суддя
В.І. Карпинець