ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року
Справа № 915/443/14

м.
Миколаїв

за позовом: Публічне акціонерне
товариство "Миколаївобленерго"

/54017, м. Миколаїв, вул. Громадянська, 40/

/поштова адреса: 54055, м. Миколаїв, вул.
Чигрина, 94/

до відповідача: Управління з питань
культури та охорони культурної
спадщини Миколаївської міської ради
/54017, м. Миколаїв, вул. Фалеєвська, 22/

про: стягнення 239,01 грн. пені, 62,04 грн.
інфляційних.

Суддя Васильєва Л.І.

П Р Е Д С Т А В Н И К И:

від позивача: Степаненко О.О., дов. №
01/53-243 від 27.12.2013р.

від відповідача: Смирнов О.І., дов. від
05.05.2014р.

Суть спору: 02.04.2014р. позивач звернувся
до суду з позовом про стягнення з
відповідача боргу за перевищення
договірних величин споживання
електроенергії у сумі 1886,19 грн., пені в
сумі 239,01 грн., інфляційних в сумі 83,59
грн., 3% річних в сумі 14,50 грн.

Ухвалою від 04.04.2013р. суд прийняв
позовну заяву до розгляду.

В судовому засіданні 05.05.2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив
суд позов задовольнити. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог представник позивача зазначив
наступне.

Між сторонами у справі було
укладено договір № 44/116 від 09.01.2014 року
про постачання електричної енергії.

Пунктом 4.2.1 вказаного договору
сторони передбачили, що за внесення
платежів, передбачених пунктами
2.3.3-2.3.4 цього договору, з порушенням
термінів, визначених додатком № 10
«Порядок розрахунків», споживач
сплачує постачальнику пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожний день прострочення платежу,
враховуючи день фактичної оплати, 3 %
річних та індекс інфляції.

У зв'язку з несвоєчасною оплатою
відповідачем за використану активну
електричну енергію йому була
нарахована пеня за період з 17.07.2013р. по
26.02.2014р. в розмірі 239,01 грн., інфляційні
за період з 14.10.2013р. по 26.02.2014р. в розмірі
83,59 грн., 3% річних за період з 14.02.2014р. по
26.02.2014р. у розмірі 14,50 грн.

20.12.2010р. сторонами було укладено
додатки до договору №№ 1, 1а, яким було
встановлено договірні величини
споживання електричної енергії.

Згідно до умов додатку № 1а
гранична величина споживання
відповідача у лютому 2014р. склала 10040
кВт.г. Фактично відповідач спожив у
лютому 2014р. - 11867 кВт.г., що підтверджено
актом про використану електроенергію
у лютому 2014р., який надав сам
відповідач.

Відповідно до п. 6.14 ПКЕЕ
перевищення договірної величини
споживання електричної енергії
визначається під час підбиття
підсумків розрахункового періоду на
основі підтверджених сторонами даних
розрахункового періоду. Обсяг
спожитої понад договірну величину
електроенергію у лютому 2014р. склав
1827кВт.г. відповідно до розрахунку
перевищення договірних величин
електроспоживання.

У зв'язку з вищевикладеним, на
підставі додатків 1, 1а, договору № 44/116,
ч. 5 ст. 26 Закону України «Про
електроенергетику» та п. 6.16 ПКЕЕ, обсяг
спожитої електричної енергії понад
договірну граничну величину
споживання був розрахований у
двократній вартості, що склало у лютому
2014р. 1886,19 грн.

Враховуючи вищевикладене, із
посиланням на приписи ст.ст. 526, 625
Цивільного кодексу України та умови
договору позивач звернувся до суду із
позовом про стягнення з відповідача
заборгованості боргу за перевищення
договірних величин споживання
електроенергії у сумі 1886,19 грн., пені в
сумі 239,01 грн., інфляційних в сумі 83,59
грн., 3% річних в сумі 14,50 грн.

05.05.2014р. від позивача надійшла заява, в
якій він зазначає, що відповідачем
була здійснена часткова сплата
заборгованості за перевищення
договірних величин в сумі 1886,19 грн., 3%
річних в сумі 14,50 грн., інфляційних
витрат в сумі 21,55 грн., таким чином
залишаються несплаченими 239,01 грн.
пені та 62,04 грн. інфляційних витрат. В
підтвердження надав копії платіжних
доручень № 141 від 10.03.2014р., № 829 від
14.03.2014р., № 1126 від 28.04.2014р.

Відповідач у відзиві зазначив,
що рахунок за перевищення договірної
величини споживання електроенергії №
44/16/2/1 був сплачений відповідачем
платіжними дорученнями від 27.02.2014р. №№
483, 484. Дані кошти були помилково
зараховані бухгалтерією позивача в
рахунок майбутніх платежів, тому за
бухгалтерією позивача склалась штучна
заборгованість, що мала наслідком
нарахування штрафних санкції.

28.05.2014р. позивач надав письмові
заперечення на відзив, в яких пояснює,
що в платіжних дорученнях № 483 від
28.02.2014р., № 484 від 06.03.2014р. зазначено
призначення платежу «постачання
електричної енергії у лютому 2014р.». А
отже, ПАТ «Миколаївобленерго»
правомірно зарахувало кошти в
рахунок погашення заборгованості за
активну електричну енергію. При цьому,
фактичне погашення заборгованості за
перевищення договірних величин було
здійснено споживачем 28.04.2014р. платіжним
дорученням № 1126.

Ухвалою від 28.05.2014р., у зв'язку із
частковим погашенням відповідачем
суми боргу, суд на підставі п. 1.1 ст. 80
ГПК України, припинив провадження у
справі в частині стягнення 1886,19 грн.
боргу за перевищення договірних
величин споживання електроенергії,
14,50 грн. - 3% річних, 21,55 грн. - інфляційних.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши та оцінивши усі
подані у справу докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд встановив
наступне.

Між ПАТ «Миколаївобленерго» та
Управлінням з питань культури та
охорони культурної спадщини
Миколаївської міської ради було
укладено договір № 44/116 від 09.01.2014 року
про постачання електричної енергії, за
умовами якого постачальник
зобов'язався продати електричну
енергію споживачу для забезпечення
потреб електроустановок споживача з
дозволеною потужністю 162,6 кВт, а
споживач оплатити постачальнику
вартість використаної (купленої)
електричної енергії та здійснює інші
платежі згідно з умовами цього
договору.

Згідно п. 2.2.2 договору, позивач
зобов'язаний постачати відповідачу
(споживачу) електроенергію, як
різновид товарної продукції.

П. 2.3.3 договору та п. 1 додатку № 4
до договору сторони домовились, що
відповідач знімає показання
розрахункових засобів обліку
щомісячно 7-ого числа і в цей день
повідомляє про них постачальнику по
встановленій додатком № 4 до
договору формі.

Відповідно до п. 2 додатку № 10 до
договору рахунки на оплату за
фактично використану за розрахунковий
період електроенергію має бути
оплачений споживачем протягом 5
операційних днів з дня отримання.

Як вказано в п.п. 1 п. 8.1 та п.п.2 п.10.2 ПКЕЕ
постачальник електричної енергії за
регульованим тарифом має право на
отримання від споживача своєчасної
оплати за електричну енергію та інших
платежів відповідно до умов
договору та законодавства України,
споживач електричної енергії
зобов'язаний оплачувати обсяг спожитої
електричної енергії, а також
здійснювати інші платежі відповідно до
умов договору та рахунків, виставлених
на підставі актів про порушення цих
Правил та умов договору.

Ст. ст. 525, 526, 629, Цивільного кодексу
України встановлюють, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 5 ст. 530 Цивільного кодексу
України визначено, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

За приписами ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов`язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

У зв'язку з несвоєчасною оплатою
відповідачем за використану активну
електричну енергію позивач просить
стягнути пеню за період з 17.07.2013р. по
26.02.2014р. в розмірі 239,01 грн., інфляційні
за період з 14.10.2013р. по 26.02.2014р. в
розмірі 62,04 грн.

Позовні вимоги
обґрунтовані виходячи з
нижчевикладеного.

Відповідно до ст. 610 та 612 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Стаття 549 Цивільного кодексу України
встановлює, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного
кодексу України якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

За приписами ч. 1 ст. 231 Господарського
кодексу України законом щодо окремих
видів зобов'язань може бути визначений
розмір штрафних санкцій, зміна якого за
погодженням сторін не допускається.

Ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України встановлено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Згідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до п. 4.2.1 договору за
внесення платежів, передбачених п.п.
2.3.3-2.3.4 цього договору, з порушенням
термінів, визначених додатком № 10
"Порядок розрахунків", споживач сплачує
постачальнику пеню у розмірі подвійної
облікової ставки Національного Банку
України за кожний день прострочення
платежу, враховуючи день фактичної
оплати, 3 % річних та індекс інфляції.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
передбачено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано відповідачу 239,01
грн. пені за порушення термінів оплати
вартості активної електроенергії.

Судом встановлено, що позивачем
здійснено розрахунок пені в межах
піврічного строку, встановленого ч. 6
ст. 232 Господарського кодексу України.
Розрахунок пені здійснено позивачем
арифметично правильно та з урахуванням
положень норм чинного законодавства.
Розгорнутий розрахунок пені наявний в
матеріалах справи. Отже, нарахування
пені є обґрунтованим та підставним.

За невиконання належним чином
грошових зобов'язань згідно з вимогами
діючого законодавства України у
встановлений строк, крім пені за
розрахунком позивача боржнику цілком
обґрунтовано нараховано до стягнення
індекс інфляції в розмірі - 62,04 грн.

Частина 1 ст. 15 Цивільного кодексу
України встановлює, що кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Вказаною
нормою обов'язок доказування
покладений на сторони процесу.
Доказування полягає у поданні доказів
сторонами та доведенні їх
переконливості суду.

Відповідач не спростував вимоги
позивача, не надав суду відповідні
докази, які свідчать про відсутність
заборгованості перед кредитором за
договірними зобов'язаннями.

В спірних правовідносинах
відповідачем дійсно порушені норми та
приписи діючого законодавства, в
зв'язку з чим позивач цілком правомірно
звернувся до господарського суду з
відповідним позовом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги,
заявлені позивачем відповідно до вимог
чинного законодавства, матеріалами
справи підтверджені, та підлягають
задоволенню.

Судовий збір відповідно до ч. 5 ст. 49
Господарського процесуального
кодексу України слід покласти на
відповідача.

Враховуючи, що 1886,19 грн. боргу за
перевищення договірних величин
споживання електроенергії, 14,50 грн. - 3%
річних, 21,55 грн. - інфляційних були
сплачені відповідачем після
звернення позивачем із позовом до суду,
судовий збір підлягає стягненню з
відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

Керуючись ст. 32, 33, 44, 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з Управління з питань
культури та охорони культурної
спадщини Миколаївської міської ради
/54017, м. Миколаїв, вул. Фалеєвська, 22, / на користь Публічного
акціонерного товариства
"Миколаївобленерго» / 54017, м. Миколаїв,
вул. Громадянська, 40 на поточний
рахунок № 8001 у МФ КБ «Приватбанк»,
МФО 326610, код 24789699/ пеню в сумі 239,01 грн.,
інфляційні витрати в сумі 62,04 грн.
судовий збір в сумі 1827,00 грн.

Видати наказ.

Рішення у відповідності зі ст.85
Господарського процесуального кодексу
України набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
підписання рішення, оформленого
відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у справі,
мають право оскаржити в апеляційному
порядку рішення повністю або частково
у порядку і строки встановлені ст.93
Господарського процесуального кодексу
України.

Суддя
Л.I. Васильєва

Повний текст складено та
підписано 02.06.2014р.