ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" січня 2014 р.
Справа № 5015/1043/12 (21/93 (10)

Львівський апеляційний господарський
суд в складі колегії суддів:

головуючий суддя Гриців В.М., суддів
Кордюк Г.Т., Хабіб М.І.

при секретарі судового засідання Швець
О.В.

за участю прокурора Палига О.І.,
представників: Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Львівській області
Васильченко О.О., Державної податкової
інспекції у Сихівському районі м.
Львова Хома Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Львівській
області та Державної податкової
інспекції у Сихівському районі м.
Львова Львівської області Державної
податкової служби на ухвалу
господарського суду Львівської
області від 26 квітня 2013 року у справі
№5015/1043/12 (21/93(10) про банкрутство
публічного акціонерного товариства
«Науково-виробничий комплекс
«Полярон»

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Львівської області
(колегія у складі головуючий суддя
Артимович В.М., судді Морозюк А.Я.,
Цікало А.І.) 26 квітня 2013 року по справі
№5015/1043/12 (21/93(10) про банкрутство
публічного акціонерного товариства
"Науково-виробничий комплекс "Полярон"
ухвалив включити в реєстр вимог
кредиторів Публічного акціонерного
товариства „Науково-виробничий
комплекс „Полярон" грошові вимоги
Державного агентства резерву України
в сумі 22468094,46 грн., з яких 7881003,95 грн.
(сума вартості відсутніх матеріальних
цінностей державного резерву, третя
черга), 7881003,95 грн. (штраф, шоста черга) та
6706086,56 грн. (пеня, шоста черга). У
включенні решти грошових вимог
Державного агентства резерву України
до реєстру вимог кредиторів відмовити.

Регіональне відділення Фонду
державного майна України по Львівській
області та Державна податкова
інспекція у Сихівському районі м.
Львова подали апеляційні скарги на
ухвалу господарського суду Львівської
області від 26 квітня 2013 року у справі
№5015/1043/12 (21/93(10).

Регіональне відділення Фонду
державного майна України по Львівській
області просить Львівський
апеляційний господарський суд
скасувати оскаржену ухвалу та прийняти
постанову, якою відмовити в
задоволенні заяви Державного
агентства резерву України.

Державна податкова інспекція у
Сихівському районі м. Львова просить
Львівський апеляційний господарський
суд скасувати оскаржену ухвалу та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
включенні в реєстр вимог кредиторів
грошових вимог Державного агентства
резерву України.

Розгляд справи неодноразово
відкладався, у судових засіданнях
оголошувались перерви за клопотанням
представників сторін та у зв'язку із
зміною складу суду.

Скаржники вважають, що оскаржена
ухвала прийнята з порушенням норм
матеріального і процесуального права.
Зокрема, стверджують, що вимоги
заявника є безпідставними, оскільки
ПАТ "НВК "Полярон" не є правонаступником
ДВО "Полярон", яке й повинне було
зберігати матеріальні цінності
мобрезерву та відповідати у разі їх
втрати.

Керуючий санацією ПАТ "НВК "Полярон"
арбітражний керуючий Суслов Р.В.
апеляційні скарги підтримує й просить
задовольнити. Факту перебування на
зберіганні у боржника матеріальних
цінностей мобрезерву, втрати
(самовільного відчудження) частини цих
матеріальних цінностей та грошових
вимог Державного агентства резерву
України не визнає.

Львівський апеляційний господарський
суд розглянув апеляційні скарги
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Львівській
області та Державної податкової
інспекції у Сихівському районі м.
Львова Львівської області Державної
податкової служби, матеріали справи,
заслухав пояснення прокурора,
арбітражного керуючого Суслова Р.В. та
представників сторін і вважає, що
ухвалу господарського суду Львівської
області від 26 квітня 2013 року у справі
№5015/1043/12 (21/93(10) про банкрутство ПАТ
«Науково-виробничий комплекс
«Полярон» слід залишити без змін з
нижченаведених підстав.

Згідно з матеріалами справи
провадження про банкрутство
публічного акціонерного товариства
"Науково-виробничий комплекс "Полярон"
порушене ухвалою господарського суду
Львівської області від 14 жовтня 2010 року
за заявою ДПІ у Сихівському районі
м.Львова в порядку статті 11 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Оголошення про порушення провадження у
справі про банкрутство публічного
акціонерного товариства
"Науково-виробничий комплекс "Полярон"
опубліковано 14 грудня 2010 року в газеті
"Голос України" № 236.

Державний комітет України з державного
матеріального резерву
(правонаступником якого є Державне
агентство резерву України), звернувся
до господарського суду Львівської
області із заявою про визнання
кредиторських вимог до Публічного
акціонерного товариства
„Науково-виробничий комплекс
„Полярон" в загальній сумі 44629520,63 грн.
та включення їх до третьої черги
реєстру вимог кредиторів, в тому числі
основного боргу в сумі 15654439,61 грн.,
штрафу в сумі 15654439,61 грн. та пені в сумі
13320641,41 грн. на суму 44 629 520,63 грн., з яких 15
654 439,61 грн. основного боргу, 15 654 439,61 грн.
- 100% штрафу та 13 320 641,41 грн. пені.

Справа в частині означених
кредиторських вимог розглядалась
неодноразово. Ухвалою господарського
суду Львівської області від 13.07.2011р.,
залишеною без змін постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 06.10.2011р.,
відмовлено повністю в задоволенні
заяви Державного комітету України з
державного матеріального резерву про
визнання грошових вимог до боржника.

Постановою Вищого господарського суду
України від 26.01.2012 р. постанову
Львівського апеляційного
господарського суду від 06.10.2011р. та
ухвалу господарського суду Львівської
області від 13.07.2011р. скасовано, а справу
№21/93(10) передано на новий розгляд до
господарського суду Львівської
області.

Вищий господарський суд України не
погодився із висновком судів першої та
апеляційної інстанцій про те, що
заявником не доведено належними
доказами, наявності грошових
зобов'язань боржника перед комітетом
відповідно до Закону України "Про
державний матеріальний резерв" від
24.01.1997 року, а відтак, необґрунтованість
включення грошових вимог і
констатував, що суд першої інстанції
належним чином не дослідив
обґрунтованість заявлених
кредиторських вимог Державного
агентства резерву України до боржника,
та відповідність їх вимогам чинного
законодавства.

Під час нового розгляду справи у суді
першої інстанції Державне агентство
резерву України з урахуванням правових
позицій Вищого господарського суду
України надало додаткові пояснення та
обґрунтування заявлених кредиторських
вимог, у яких виокремлено самовільно
відчужені підприємством матеріальні
цінності, факт відсутності яких вперше
виявлено актом перевірки від 20 липня 2006
року. Згідно поданих розрахунків,
вартість таких матеріальних цінностей
на момент встановлення факту
незабезпечення збереження
матеріальних цінностей мобрезерву
становить 7881003,95 грн., штраф 100%
становить 7881003,95 грн. та пеня за період
з 20 липня 2006 року по 10 листопада 2010 року
становить 6706086,56 грн. Всього сума
кредиторських вимог становить 22468094,46
грн.

Також в порядку ст. 29 ГПК України у
справу вступив прокурор Західного
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері,
про що 19 березня 2013 року письмово
повідомив суд першої інстанції.
Прокурор теж пояснив, що вартість
самовільно відчужених боржником
матеріальних цінностей державного
реєстру, факт відсутності яких вперше
виявлено актом перевірки від 20.07.2006р.,
становить 7881003,95 грн.

Прокурор і представник Державного
агентства резерву України стверджують,
що вартість самовільно використаних
матеріальних цінностей визначена з
урахуванням вимог закону України «Про
державний матеріальний резерв»,
Порядку формування, розміщення та
проведення операцій з матеріальними
цінностями державного резерву,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1129 від 8 жовтня 1997
року та листа Міністерства економіки
України від 28 січня 2000 року № 53-19/108
відповідно до ринкових цін на
самовільно відчужені матеріальні
цінності мобілізаційного резерву на
день виявлення факту відсутності
(самовільного відчуження).

Господарський суд Львівської області
ухвалою від 26 квітня 2013 року по справі
№5015/1043/12 (21/93(10) частково задовольнив
вимоги Державного агентства резерву
України і включив у реєстр вимог
кредиторів Публічного акціонерного
товариства „Науково-виробничий
комплекс „Полярон" грошові вимоги
Державного агентства резерву України
в сумі 22468094,46 грн., з яких 7881003,95 грн.
(сума вартості відсутніх матеріальних
цінностей державного резерву, третя
черга), 7881003,95 грн. (штраф, шоста черга) та
6706086,56 грн. (пеня, шоста черга).

Суд першої інстанції виходив із
наступних підстав і обставин.

Статутом державного виробничого
об'єднання "Полярон", зареєстрованого
05.11.1993 р., визначено, що Виробниче
об'єднання "Полярон" є державним
об'єднанням підприємств Міністерства
машинобудування,
військово-промислового корпусу та
конверсії, розташованих на території
України, з метою об'єднання зусиль по
виробничій, науковій, комерційній та
інших видах діяльності, засноване на
державній власності. До складу
об'єднання входять наступні
підприємства: завод "Полярон", завод
"Екватор", завод "Меридіан" (п. 1.1.
статуту).

Наказом Міністерства промислової
політики України від 13.10.2004 р. № 527
проведена зміна найменування
державного підприємства завод
"Полярон" на державне підприємство
науково-виробничий комплекс "Полярон".

Відповідно до преамбули статуту
державного підприємства
науково-виробничий комплекс "Полярон"
(у новій редакції), зареєстрованого
18.04.2005 р., державне підприємство
науково-виробничий комплекс "Полярон"
засноване на державній власності,
підпорядковане Міністерству
промислової політики України та є
правонаступником усіх немайнових і
майнових прав і обов'язків державного
підприємства заводу "Полярон".

У статуті публічного акціонерного
товариства "Науково-виробничий
комплекс "Полярон", зареєстрованому
07.06.2010 р., зазначено, що публічне
акціонерне товариство
"Науково-виробничий комплекс "Полярон"
створено згідно з наказом
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Львівській
області від 23.04.2010 р. № 00546 в процесі
приватизації майна державного
підприємства науково-виробничий
комплекс "Полярон". Згідно п. 2.3 статуту
публічне акціонерне товариство
"Науково-виробничий комплекс "Полярон"
є правонаступником державного
підприємства науково-виробничий
комплекс "Полярон".

Закладка цінностей державного
мобілізаційного резерву була
проведена відповідно до номенклатури
накопичення матеріальних цінностей
згідно завдання ГУ МЕП СРСР від 21.01.1988 р.
№ 1988 № 3-587т.

Відповідно до пункту 10 "Порядку
формування, розміщення та проведення
операцій з матеріальними цінностями
державного резерву", затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
N 1129 від 08.10.1997 р., матеріальні цінності
вважаються закладеними до державного
резерву після підписання акта про їх
прийняття, розміщення на місці
постійного зберігання та оформлення
відповідних бухгалтерських документів
складського обігу. Аналогічна норма
містилася і у "Положенні про
мобілізаційний резерв", затвердженому
постановою ЦК КПРС та Ради міністрів
СРСР від 29.09.1969 р., що діяла на момент
оформлення мобілізаційного завдання
ГУ МЕП СРСР від 21.01.1988 року № 1988 № 3-587т,
на яке посилається у своїй заяві
Державне агентство резерву України.
Таким чином, документом, що підтверджує
закладення матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву на
відповідальне зберігання, є акт
закладки матеріальних цінностей за
формою N 1.

Упродовж 12.11.2002 р. до 14.11.2002 р. Львівським
КРВ проведена контрольна перевірка
наявності, якісного стану, умов
зберігання, обліку та звітності
матеріальних цінностей мобрезерву, які
знаходяться на відповідальному
зберіганні на державному виробничому
об'єднанні "Полярон", про що 14.11.2002 р.
складено акт.

Наказом Міністерства промислової
політики України від 30.04.2004 року "Про
приведення структури управління
державного підприємства "Завод
"Полярон" до норм чинного
законодавства", Генерального директора
державного виробничого об'єднання
"Полярон" (ДВО «Полярон) - директора
державного підприємства "Завод
"Полярон" (ДП завод «Полярон») Чауса О.М.
було зобов'язано ліквідувати
самостійні підприємства у складі
об'єднання створені наказами по
виробничому об'єднанню, які не
відповідають вимогам п. 1 ст. 56 ГК
України.

30.11.2004 року, генеральним директором ДВО
"Полярон" видано наказ № 78 про
ліквідацію з 04.01.2005 року ДВО "Полярон" як
суб'єкта господарювання. Крім того,
22.01.2008 року Міністерством промислової
політики України видано наказ № 40 про
припинення юридичної особи ДВО
"Полярон" шляхом ліквідації.

У відповідності до наказу Міністерства
промислової політики України № 10/6-1-1661
від 10.10.2005 року, Генерального директора
ДВО "Полярон" зобов'язано: "Терміново
створити комісію з інвентаризації,
оцінки придатності, термінів
зберігання, якості та придатності до
використання усієї номенклатури
матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву ДВО "Полярон".
Визначитися і підготувати приміщення
на ДП "Завод "Полярон", обладнавши їх
необхідною охоронною та протипожежною
сигналізацією."

ДВО "Полярон" (ідентифікаційний код
14311962) перебуває в стані припинення
підприємницької діяльності та до цього
часу не ліквідовано, що підтверджено
Витягом з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

Наказом Міністерства промислової
політики України від 13.10.2004 року № 527
проведена зміна найменування
Державного підприємства завод
"Полярон" на Державне підприємство
науково-виробничий комплекс "Полярон"
(ДП НВК «Полярон»).

На виконання листа Міністерства
промислової політики України № 10/6-1-1661
від 10.10.2005 року, наказом № 2 від 19.02.2006
року на ДВО "Полярон" було створено
комісію та проведено інвентаризацію
матеріально-технічних цінностей
ресурсів мобілізаційного резерву, для
передачі на відповідальне зберігання
на ДП НВК "Полярон".

У 2005 р. Контрольно-ревізійним
управлінням у Львівській області
проведено перевірку стану обліку та
збереження мобілізаційного резерву
матеріально-технічних і сировинних
ресурсів, додержання вимог
законодавства під час здійснення
операцій з цим майном державного
підприємства - завод "Полярон" за 2002 - 2004
роки та дев'ять місяців 2005 року, про що
29.12.2005 р. складено акт № 05-21/26, у якому
зазначено, що згідно карток
складського обліку перевіркою
встановлено наявність на збереженні
заводу "Полярон" цінностей
держмобрезерву у 2003, 2004 та 2005 роках.

Надалі листом від 20.06.2006 р. № 10/3-3-915
Міністерство промислової політики
України погодило переміщення
матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву з державного
підприємства завод "Полярон" на
державне підприємство
науково-виробничий комплекс "Полярон",
який є правонаступником заводу.

Отже, матеріальні цінності
мобілізаційного резерву були
переміщені на ДП НВК "Полярон", в тому
обсязі в якому останні були
зафіксовані результатами
інвентаризації відповідно до листа
Міністерства промислової політики
України від 20.06.2006 року № 10/3-3-915. В акті
інвентаризації вартість матеріальних
цінностей визначена в сумі 2 085 540,78 грн.,
як балансова вартість

У липні 2006 року Державним комітетом
України з державного матеріального
резерву перевірено наявність,
кількісний стан, якість, умови
зберігання, облік та звітність
матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву, що
знаходились на відповідальному
зберіганні державного підприємства
науково-виробничий комплекс „Полярон"
(ідентифікаційний код 14308606), на
підставі чого 20.07.2006 р. складено акт
перевірки Вказаною перевіркою
встановлено факти незабезпечення
збереження та самовільного
використання підприємством
матеріальних цінностей
мобілізаційного резерву, у тому числі й
розброньованих і самовільно
відчуджених матеріальних цінностей, що
відображено в акті у табл. №№ 1, 3.

Прокурор і представник Державного
агентства резерву України стверджують,
що вартість самовільно використаних
матеріальних цінностей визначена з
урахуванням вимог закону України «Про
державний матеріальний резерв»,
Порядку формування, розміщення та
проведення операцій з матеріальними
цінностями державного резерву,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 1129 від 8 жовтня 1997
року та листа Міністерства економіки
України від 28 січня 2000 року № 53-19/108
відповідно до ринкових цін на
самовільно відчужені матеріальні
цінності мобілізаційного резерву на
день виявлення факту відсутності
(самовільного відчуження) і така
становить 7 881 033,95 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що між заявником та ДП завод "Полярон" у
спрощений спосіб у 2003 р. був укладений
договір відповідального зберігання
цінностей державного матеріального
резерву. Наявність на відповідальному
зберіганні саме у ДП - завод "Полярон", а
не у ДВО "Полярон", матеріальних
цінностей державного мобілізаційного
резерву із 2003 р. підтверджується,
зокрема, актом перевірки КРУ у
Львівській області від 29.12.2005 р. № 05-21/26.

При цьому суд першої інстанції
керувався приписами ст. 11 закону
України «Про державний мобілізаційний
резерв» про те, що частина запасів
матеріальних цінностей державного
резерву може зберігатися на
промислових, транспортних,
сільськогосподарських,
постачальницько-збутових та інших
підприємствах, в установах і
організаціях незалежно від форм
власності на договірних умовах; ч. 1 ст.
181 Господарського кодексу України,
згідно з якою господарський договір за
загальним правилом викладається у
формі єдиного документа, підписаного
сторонами та скріпленого печатками.
Допускається укладення господарських
договорів у спрощений спосіб, тобто
шляхом обміну листами, факсограмами,
телеграмами, телефонограмами тощо, а
також шляхом підтвердження прийняття
до виконання замовлень, якщо законом не
встановлено спеціальні вимоги до форми
та порядку укладення даного виду
договорів.

Також суд врахував роз'яснення,
викладені у п. 4 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.10.2012р. № 11 "Про деякі питання практики
застосування законодавства про
державний матеріальний резерв" про те,
що відповідні правовідносини
підпадають під ознаки договору
зберігання, правовий режим якого
визначено главою 66 Цивільного кодексу
України. Такий договір згідно з
частиною першою статті 937 ЦК України
укладається у письмовій формі.
Водночас законом не встановлено
наслідків у вигляді недійсності
договору відповідального зберігання
матеріальних цінностей державного
резерву через недодержання форми його
укладення, а тому господарські суди
повинні у кожному конкретному випадку
з'ясовувати дійсний зміст
правовідносин сторін на предмет
наявності між ними договірних відносин
щодо зберігання відповідних
матеріальних цінностей. Доказами такої
наявності можуть бути, зокрема,
документи, зазначені у пункті 10
названого Порядку, а саме акт про
приймання матеріальних цінностей та
належно оформлені бухгалтерські
документи складського обліку.

За змістом ч. 10 ст. 14 Закону України "Про
державний матеріальний резерв" у разі
незабезпечення збереження
матеріальних цінностей державного
резерву, в тому числі самовільного
відчуження, з юридичних осіб, на
відповідальному зберіганні яких
перебувають ці цінності, стягується
штраф у розмірі 100 відсотків вартості
виходячи з їх ринкової ціни на день
виявлення факту відсутності
(самовільного відчуження), а також пеня
з вартості відсутнього їх обсягу за
кожний день до повного повернення
матеріальних цінностей.

У разі недоцільності закладення і
зберігання зазначених матеріальних
цінностей або виключення їх з
номенклатури, скасування
мобілізаційного чи іншого
спеціального завдання зазначені
юридичні особи за рішенням
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державного матеріального резерву,
відшкодовують вартість відсутніх
матеріальних цінностей державного
резерву виходячи з їх ринкової ціни на
день виявлення факту відсутності
(самовільного відчуження) із сплатою
пені до повного відшкодування вартості
матеріальних цінностей.

Виходячи із змісту названої норми
закону та фактичних обставин справи
суд першої інстанції дійшов висновку
про те, що Державний комітет України з
державного матеріального резерву, як
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
державного матеріального резерву, мав
право звертатись до боржника, на
відповідальному зберіганні якого
знаходились матеріальні цінності
державного резерву, з грошовими
вимогами про відшкодування вартості
відсутніх матеріальних цінностей
державного резерву виходячи з їх
ринкової ціни на день виявлення факту
відсутності (самовільного відчуження).

Суд констатував, що подавши у даній
справі заяву з грошовими вимогами до
боржника про відшкодування вартості
відсутніх матеріальних цінностей
державного резерву, заявник визнав
недоцільність закладення і зберігання
відсутніх матеріальних цінностей
матеріального резерву, у зв'язку з чим
обрав правильний спосіб захисту
порушеного права.

Згідно поданих заявником розрахунків
вартість самовільно відчужених
боржником матеріальних цінностей, факт
відсутності яких вперше виявлено актом
перевірки від 20.07.2006 р. на день
встановлення факту відсутності,
становить 7881003,95 грн. Відповідно 100 %
штрафу теж становить 7881003,95 грн. Пеня з
вартості відсутнього обсягу
матеріальних цінностей за кожний день,
починаючи з дня виявлення факту
відсутності (20.07.2006р.) до дати порушення
провадження у справі про банкрутство
(10.11.2010р.) становить 6706086,56 грн.

У силу п. 6 ч. 1 ст. 268 Цивільного кодексу
України до вимог про стягнення штрафу
та пені, передбачених статтею 14 Закону
України "Про державний матеріальний
резерв", позовна давність не
застосовується.

Решта вимог заявник не підтримував і не
доводив суду, хоча й не подавав заяви
про уточнення заявлених вимог. Такої ж
позиції дотримувався і прокурор.

Боржник не спростував доводів
кредитора, не назвав і не надав жодних
доказів повернення майна чи його
частини до державного матеріального
резерву.

З урахуванням п. 1-1 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції, чинній з 19 січня 2013 року),
дати порушення провадження у справі
про банкрутство публічного
акціонерного товариства
«Науково-виробничий комплекс
«Полярон» та стадії судової процедури
банкрутства суд першої інстанції
керувався положеннями Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"(в
редакції, чинній до 19 січня 2013 року)
(далі - Закон).

Згідно ст. 1 Закону кредитор - юридична
або фізична особа, яка має у
встановленому порядку підтверджені
документами вимоги щодо грошових
зобов'язань до боржника. Конкурсні
кредитори - кредитори за вимогами до
боржника, які виникли до порушення
провадження у справі про банкрутство
та вимоги яких не забезпечені заставою
майна боржника. До конкурсних
кредиторів відносяться також
кредитори, вимоги яких до боржника
виникли внаслідок правонаступництва
за умови виникнення таких вимог до
порушення провадження у справі про
банкрутство. Грошове зобов'язання - це
зобов'язання боржника заплатити
кредитору певну грошову суму
відповідно до цивільно-правового
договору та на інших підставах,
передбачених цивільним законодавством
України.

За визначенням ч. 3 ст. 31 Закону у третю
чергу задовольняються вимоги щодо
сплати податків та зборів (обов'язкових
платежів) та вимоги центрального
органу виконавчої влади, що здійснює
управління державним резервом, а в
шосту чергу задовольняються інші
вимоги.

У зв'язку з цим грошові вимоги заявника
в сумі вартості відсутніх матеріальних
цінностей державного резерву 7881003,95
грн. підлягають задоволенню у третю
чергу реєстру вимог кредиторів
боржника, а штраф в сумі 7881003,95 грн. та
пеня в сумі 6706086,56 грн. - у шосту чергу
реєстру вимог кредиторів.

Отже, суд першої інстанції дослідив
юридичну природу вимог кредитора і
констатував, що заявник визнав
недоцільність закладення і зберігання
відсутніх матеріальних цінностей
державного матеріального резерву, у
зв'язку з чим обрав правильний спосіб
захисту порушеного права - у судовій
процедурі банкрутства на стадії
розпорядження майном боржника
звернувся до публічного акціонерного
товариства «Науково-виробничий
комплекс «Полярон», на відповідальному
зберіганні якого знаходились
матеріальні цінності державного
резерву, з грошовими вимогами про
відшкодування вартості відсутніх
матеріальних цінностей державного
резерву виходячи з їх ринкової ціни на
день виявлення факту відсутності
(самовільного відчуження), стягнення
штрафу та пені відповідно до вимог ч. 10
ст. 14 Закону України "Про державний
матеріальний резерв".

При цьому суд першої інстанції
встановив факт неможливості виконання
зобов'язання про повернення втрачених
(самовільно відчуджених) матеріальних
цінностей державного резерву. Адже
всупереч вищеназваним доказам боржник
заперечував сам факт перебування на
збереженні у нього матеріальних
цінностей державного мобілізаційного
резерву. Також боржник не заявляв
вимог до кредитора, пов'язаних із
оплатою за зберігання матеріальних
цінностей держкомрезерву.

За змістом ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

За приписами ст.ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна належними і
допустимими доказами довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Львівський апеляційний господарський
суд у повному обсязі перевірив ухвалу
господарського суду Львівської
області від 26 квітня 2013 року у справі
№5015/1043/12 (21/93(10) і вважає, що така
постановлена з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
на підставі дослідження усіх
матеріалів справи, а отже є законною і
обґрунтованою. Скаржник належними і
допустимими доказами не спростував
висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 ГПК
України, Львівський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу господарського суду Львівської
області від 26 квітня 2013 року у справі
№5015/1043/12 (21/93(10) залишити без змін, а
апеляційні скарги Регіонального
відділення Фонду державного майна
України по Львівській області та
Державної податкової інспекції у
Сихівському районі м. Львова
Львівської області Державної
податкової служби без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття.

Постанову може бути оскаржено в
касаційному порядку.

Головуючий суддя
Гриців В.М.

суддя
Кордюк Г.Т.

суддя
Хабіб М.І.