ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2014 р.Справа № 922/1518/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Добрелі Н.С.

при секретарі судового засідання
Савукова М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства
"Охоронне агентство "Кратос", м. Харків
до Головного управління юстиції у
Харківський обл., м. Харків про
стягнення 440934,74 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Сівтунова О.А., за
довіреністю від 10.07.2012 року;

відповідача - Лозова А.О., за
довіреністю № 4 від 08.01.2014 року;

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Охоронне
агентство "Кратос" звернулось до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою до Головного
управління юстиції у Харківській
області про стягнення 440934,74 грн. Судові
витрати позивач просить суд покласти
на відповідача. Свої позовні вимоги
обґрунтовує неналежним виконанням
відповідачем умов договору про охорону
об`єкта з використанням охоронно -
тривожної сигналізації та фізичної
охорони від 15.10.2013 року щодо оплати
наданих послуг.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 18 квітня 2014
року було прийнято вказану позовну
заяву, порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 19 травня 2014
року.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 15.05.2014 року
представник позивача надав заяву (вх. №
15819) про зменшення позовних вимог в
частині стягнення 8281,87 грн. суми
основного боргу, у зв`язку зі сплатою.
Враховуючи викладене, позивач у своїй
заяві просить суд стягнути з
відповідача 402217,73 грн. суми основного
боргу, 14698,44 грн. суми пені, 12344,76 грн.
суми інфляційних витрат, 3391,94 грн. суми
3% річних та 8818,69 грн. суми судового
збору.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 15.05.2014 року
представник позивача надав клопотання
(вх. № 15820) про долучення до матеріалів
справи документів.

Через канцелярію господарського суду
Харківської області 19.05.2014 року
представник відповідача надав
пояснення (вх. № 16291), в яких відповідач
визнає позовні вимоги в частині
стягнення 402217,73 грн. суми основного
боргу, 14698,44 грн. суми пені, 12344,76 грн.
суми інфляційних витрат, 3391,94 грн. суми
3% річних та 8818,69 грн. суми судового
збору. Разом із поясненнями відповідач
надав документи для долучення до
матеріалів справи.

Суд, дослідивши надану заяву позивача
про зменшення розміру позовних вимог,
зазначає наступне .

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач
вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи
по суті позивач має право змінити
предмет або підставу позову шляхом
подання письмової заяви.

Приймаючи до уваги п.6 Інформаційного
листа від 14.08.2007 року №01-8/675 "Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у першому півріччі 2007 року" на
запитання, чи вправі позивач частково
відмовитись від позову, не виключає
можливості часткової відмови. Однак
вона можлива лише у випадку, якщо
позивачем заявлено дві чи більше вимог,
і позивач відмовляється не від усіх цих
вимог.

Як вбачається зі змісту наданої заяви
позивача вона подана у відповідності
до ст. 22 ГПК України та підписана
представником позивача Сівтуновою О.А.,
що діє на підставі довіреності від
10.07.2012 року, ця довіреність підписана
директором ПП "ОА "Кратос". Зменшення
позовних вимог стосується часткової
відмови позивача від позовних вимог,
оскільки як вбачається з матеріалів
справи, відповідачем 05.05.2014 року було
сплачено 8281,87 грн. суми основного боргу,
у зв`язку з чим, позивач просить суд
стягнути з відповідача 402217,73 грн. суми
основного боргу, 14698,44 грн. суми пені,
12344,76 грн. суми інфляційних витрат, 3391,94
грн. суми 3% річних та 8818,69 грн. суми
судового збору.

Враховуючи вищевикладене, суд, приймає
вищезазначену заяву до розгляду та
подальший розгляд справи ведеться з
урахуванням цієї заяви.

Представник позивача в судовому
засіданні 19.05.2014 року позовні вимоги
підтримав, з урахуванням заяви проз
зменшення позовних вимог, просив суд
позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні 19.05.2014 року позовні вимоги
визнав.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом, в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
представників сторін, суд встановив
наступне.

15.10.2013 року між Приватним підприємством
"Охоронне агентство "Кратос" (позивач)
та Головним управлінням юстиції у
Харківській області (відповідач) було
укладено договір про охорону об`єкта з
використанням охоронно - тривожної
сигналізації та фізичної охорони серія
ОТС-ОО № 14/10-13, у відповідності до умов
якого відповідач доручає, а позивач
приймає на себе зобов`язання по наданню
протягом жовтня - грудня 2013 року послуг
систем безпеки (послуг охоронців та
спостереження за станом і технічне
обслуговування сигналізації, що
встановлена на об`єктах відповідача).

Відповідно до п. 4.1 договору загальна
вартість послуг складає: 342083,00 грн., ПДВ
не передбачено, на період строку дії
договору.

Відповідно до п. 4.2 договору оплата
послуг, зазначених даним договором
здійснюється відповідачем на
розрахунковий рахунок позивача не
пізніше 10 банківських днів, за кожен
календарний місяць наданих послуг, на
підставі виставленого рахунку -
фактури та акту виконаних робіт, за
умови наявності бюджетного
фінансування. Оплата за додатковими
розрахунками, згідно п.п. 5.1.2, 7.4.4 даного
договору здійснюється відповідачем на
розрахунковий рахунок позивача не
пізніше 10 банківських днів з дня
охорони або помилкового виклику.

Відповідно до п. 4.3 договору охоронні
послуги, зроблені позивачем за місяць,
вважаються виконаними і прийнятими
відповідачем, якщо останній на протязі
восьми календарних днів не пред`явив
мотивовану письмову претензію
позивачу по якості наданих послуг.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

На виконання умов зазначеного
договору, позивачем було надано
відповідачу послуги по охороні об`єкту
за період з жовтня 2013 року по січень 2014
року на загальну суму 410499,60 грн., що
підтверджується актом здачі -
приймання робіт № 312 від 18.11.2013 року на
суму 115422,00 грн., актом здачі - приймання
робіт № 336 від 25.12.2013 року на суму 111999,00
грн., актом здачі - приймання № 356 від
24.12.2013 року на суму 114662,00 грн., актом
здачі - приймання № 22 від 31.01.2014 року на
суму 68416,60 грн. (а.с. 23-26), в яких зазначена
підстава договір ОТС-ОО № 14/10-13 від
15.10.2013 року. Зазначені акти підписані
обома сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач в порушення умов договору,
не виконав свого обов`язку оплатити
надані позивачем послуги в сумі 410499,60
грн.

Позивач 21.01.2014 року направив на адресу
відповідача претензію (а.с. 28) з вимогою
сплатити заборгованість.

Вищезазначена претензія була отримана
відповідачем, що підтверджується
поштовим повідомленням про вручення
поштового відправлення (а.с. 29).

Також, заборгованість відповідача
підтверджується актом звірки взаємних
розрахунків за період з 01.04.2013 року по
01.04.2014 року (а.с. 27), який підписаний
обома сторонами та скріплений
печатками.

Відповідач відповіді на претензію не
надав, борг перед позивачем в сумі 410499,60
грн. (основна заборгованість) не
погасив, що й стало підставою для
звернення останнього до суду.

З матеріалів справи також вбачається,
що 05.05.2014 року відповідачем було
частково сплачену основну
заборгованість в сумі 8281,87 грн., що
підтверджується випискою з
банківського рахунку позивача.

У зв`язку з викладеним, позивачем було
подано заяву про зменшення позовних
вимог в частині стягнення основного
боргу в сумі 8281,87 грн., яка прийнята
судом до розгляду.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить із
наступного.

Згідно зі ст.43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

В силу вимог ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

За приписами ст.193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України, яка містить
аналогічні положення, зобов`язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Враховуючи, що у відповідності до ст. 526
ЦК України та ст. 193 ГК України
зобов`язання повинні виконуватись
сторонами у встановлених договором або
законом порядку і строках, приймаючи до
уваги викладені обставини; доведеність
з боку позивача факту порушення
відповідачем умов договору та діючого
законодавства та визнання з боку
відповідача факту наявності
заборгованості, - суд визнає вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача
заборгованості за договором про
охорону об`єкта з використанням
охоронно - тривожної сигналізації та
фізичної охорони серія ОТС-ОО № 14/10-13
від 15.10.2013 року у розмірі 402217,73 грн.
обґрунтованими та такими що
підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача,
нарахованих позивачем 3391,94 грн. 3%
річних та 12344,76 грн. суми інфляційних
витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Приймаючи до уваги встановлений факт
прострочення відповідачем виконання
основного грошового зобов'язання,
вимога про стягнення 3% річних в сумі
3391,94 грн. та інфляційних витрат в сумі
12344,76 грн. заявлені позивачем
обґрунтовано, доведені матеріалами
справи, вірно нараховані та підлягають
задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача,
нарахованих позивачем 14698,44 пені, суд
зазначає наступне.

Відповідно до п. 7.4.1 договору, за
несвоєчасну оплату охоронних послуг в
терміни установлені п. 4.2 даного
договору, відповідачем сплачуються
штрафні санкції згідно ч. 6 ст. 231 ГК
України в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від суми охорони за місяць
за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до ст. 611 ЦК одним з
наслідків порушення зобов'язань є
сплата неустойки, розмір якої
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Зважаючи на вищевикладене, позивачем
обґрунтовано нараховано відповідачу
пеню на суму заборгованості у розмірі
14698,44 грн., розрахунок пені перевірено
судом з урахуванням вимог діючого
законодавства, тому суд приходить до
висновку щодо її задоволення.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49 ГПК України.
У спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав судовий
збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються: при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Пунктом 4.7 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування розділу
VI Господарського процесуального
кодексу України" від 21.02.2013 № 7
зазначено, що частиною другою статті 49
ГПК передбачено, що в разі коли спір
виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.
Зазначена норма виступає
процесуальною санкцією, яка
застосовується господарським судом
незалежно від того, чи заявлялося
відповідне клопотання заінтересованою
стороною.

У такому застосуванні суду слід
виходити з широкого розуміння даної
норми, маючи на увазі, що передбачені
нею наслідки можуть наставати і в разі
неправомірної бездіяльності винної
особи, яка не вжила заходів до
поновлення порушених нею прав і
законних інтересів іншої особи
(зокрема, ухилялася від задоволення її
заснованих на законі вимог), що змусило
останню звернутися за судовим
захистом. Так, якщо зменшення позивачем
розміру позовних вимог пов'язане з
частковим визнанням та задоволенням
позову відповідачем після подання
позову, то судовий збір у відповідній
частині покладається на відповідача.

Враховуючи те, що зменшення позивачем
розміру позовних вимог пов`язане з
частковим задоволенням позову
відповідачем, судовий у даній справі
покладається на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України;
ст.ст. 11, 526, 549, 611, 612, 623-629, 901 Цивільного
кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193
Господарського кодексу України; ст.ст.
1, 4, 12, 33, 43, 44, 47-49, 65, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Головного управління
юстиції у Харківській області (61002, м.
Харків, вул. Петровського, буд. 16, р/р
1604 у ГУДКСУ у Харківській області,
МФО 851011, ) на користь
Приватного підприємства "Охоронне
агентство "Кратос" (61145, м. Харків, вул.
Новгородська, буд. 2, р/р 3700 в ПАТ
"УкрСиббанк" м. Харків, МФО 351005, ) 402217,73 грн. суми основного
боргу, 3391,94 грн. суми 3% річних, 12344,76 грн.
суми інфляційних витрат, 14698,44 грн. суми
пені та 8818,69 грн. витрат зі сплати
судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 21.05.2014 р.

Суддя Н.С. Добреля

922/1518/14