ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"13" травня 2014 р.Справа № 916/919/14

За позовом Відкритого акціонерного
товариства "Степовий"

до відповідача Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 239700грн.

Суддя Гут С.Ф.

Представники:

Від позивача: Боян Р.В., довіреність від
01.03.2014р.;

Від відповідачів: ОСОБА_2 - особисто;
ОСОБА_4 - адвокат.

В судовому засіданні 06.05.14р. по справі
було оголошено перерву до 13.05.2014р., в
порядку ст.77 ГПК України.

СУТЬ СПОРУ: Позивач, Відкрите
акціонерне товариство "Степовий",
звернувся до господарського суду
Одеської області з позовною заявою до
відповідача фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 про стягнення матеріальних
збитків (неодержаний прибуток) на суму
239700грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 17.03.14р. порушено
провадження у справі №916/919/14.

06.05.14р. від позивача надійшло
клопотання (вх.№11706/14 від 06.05.14р.), згідно
якого просить суд залучити до
матеріалів справи копію постанови від
17.07.2013р. Одеського окружного
адміністративного суду по справі
№815/3046/13-а.

Судом клопотання розглянуто та
задоволено, та залучено до матеріалів
справи наданий доказ по справі.

06.05.14р. від відповідача надійшло
клопотання(вх.№11635/14 від 06.05.14р.), згідно
якого просить суд залучити до
матеріалів справи докази по справі.

Судом клопотання розглянуто та
задоволено, та залучено до матеріалів
справи надані документи.

Відповідач вважає позовну заяву
безпідставною та необгрунтованою, та
просить суд відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог, з підстав
які викладені у відзиві на позов
(вх.№9131/14 від 11.04.14р.). Так в
обґрунтування відзиву зазначає про те,
що твердження позивача викладені у
позовній заяві не відповідають дійсним
та фактичним обставинам справи,
оскільки 15.10.2012р. між Степовою
Сільською радою та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 була
укладена Тимчасова угода на внесення
орендної плати за землю до місцевого
бюджету Роздільнянського району до
укладення договору орендної плати на
земельну ділянку. Договір затверджений
рішенням сесії Степової сільської ради
№188-УІ від 11.10.2012р. та виконувався
належним чином. Крім того виникає
сумнів до заявленого позивачем розміру
збитків до відшкодування, оскільки
позивачем не доведено, а матеріали
справи не містять належних доказів на
підтвердження вартості не отриманого
позивачем прибутку на день подання до
суду позову про стягнення збитків у
відповідності до приписів ст. 225 ГК
України, що у свою чергу невілює
наявність у діях відповідача складу
правопорушення. Таким чином у діях
відповідача відсутній складу
правопорушення, оскільки позивачем не
доведено та не підтверджено
відповідними доказами наявність
самого правопорушення, вини
відповідача у завданні позивачу
збитків в сумі 239700грн., не підтверджено
причинно-наслідковий зв'язок між діями
відповідача та понесенням позивачем
збитків та не доведено розмір збитків,
а отже підстави для задоволення
позовних вимог відсутні.

08.05.14р. від відповідача надійшли
пояснення до відзиву(вх.№11860/14 від
08.05.14р.)., в яких пояснює, що 15.10.2012р. між
Степовою Сільською радою та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 була
укладена Тимчасова угода на внесення
орендної плати за землю до місцевого
бюджету Роздільнянського району до
укладення договору орендної плати на
земельну ділянку. Тимчасова угода
затверджена рішенням сесії Степової
сільської ради №188-VI від 11.10.2012р. та
виконувалася належним чином, в
підтвердження чого були надані докази
оплати орендної плати та довідка
Роздільнянської об'єднаної ДПІ
Міндоходів в Одеській області від
10.04.2014р. №3861/10/15-24, з якої випливає, що до
бюджету за 2012 рік (з 15.10.2012р.) сплачено
8890грн., за 2013 рік (з 01.01.2013р. по 25.12.2013р.)
33600грн. Що стосується посилання
позивача ВАТ "Степовий" в судовому
засіданні, яке відбулося 06.05.2014р. на
Постанову Одеського окружного
адміністративного суду по справі
№815/3046/13-а від 17 липня 2013р., то Постанова
Одеського окружного адміністративного
суду по справі №815/3046/13-а від 17 липня 2013
року набрала чинності після її
перегляду в апеляційному порядку
Одеським апеляційним адміністративним
судом 21 листопада 2013р., при цьому, строк
дії Тимчасової угоди на внесення
орендної плати за землю до місцевого
бюджету Роздільнянського району до
укладення договору орендної плати на
земельну ділянку від 15.10.2012р., що була
укладена між Степовою Сільською радою
та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
становив до 15.10.2013р., тобто до набрання
чинності судовим рішенням у справі
815/3046/13-а. В процесі розгляду
адміністративної справи №815/3046/13-а
будь-які заходи забезпечення позову
ВАТ "Степовий" у вигляді зупинення дії
оскаржуваних рішень вжито не було.
Отже, доводи позивача про те, що було
самовільно, без відповідних
документів, розпочато оброблення та
засіювання земельної ділянки площею 50
га, яка належить ВАТ "Степовий"-
безпідставні та необгрунтовані,
оскільки фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 володів земельною ділянкою на
законних підставах, згідно рішення
сесії Степової сільської ради №188-VI від
11.10.2012р., яким затверджена тимчасова
угода є чинними. Крім того, будь-яка
перевірка з питань дотримання
земельного законодавства фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2
контролюючими органами не проводилася,
будь-які акти з посиланням на порушення
норм Земельного кодексу України не
складалися. Також, в обгрунтування
позовних вимог позивач зазначив, що
згідно рішення №89 від 26.10.2001р. Степової
сільської ради Роздільнянського
району Одеської області було передано
в колективну власність Відкритому
акціонерному товариству "Степовий"
загальною площею 2679,70 гектарів для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва та
видано державний акт на право
колективної власності на землю Серії
ОД 20-203 від 20.12.2001р. При цьому, в процесі
розгляду адміністративної справи
№815/3046/13-а представник відповідача в
судовому засіданні заперечував проти
позову, вважаючи його необгрунтованим,
з посиланням на те, що землі
ВАТ"Степовий" було розпайовано серед
його членів. Таким чином, вказаний
державний акт на право колективної
власності на землю від 26.10.2001р. наданий
час не є належним та допустимим
доказом. З боку ВАТ "Степовий" не надано
доказів використання та оброблення
земельної ділянки, що була надана
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 за
Тимчасовою угодою, до її укладення, а
саме до 15.10.2012р. - позивачем ВАТ
"Степовий" до справи не надано як і не
надано доказів ведення
фінансово-господарської діяльності
взагалі (навіть судовий збір за подання
позову сплачено не у безготівковому
порядку з поточного рахунку). З
викопіровки з плану земель Степової
сільської ради Роздільнянського
району Одеської області, яка є додатком
до договору 15.10.2012р., вбачається, що
земельна ділянка загальної площею 115 га
була надана по тимчасовій угоді ОСОБА_2
із земель запасу за межами населеного
пункту. З довідки Держкомзему у
Роздільнянському районі Одеської
області від 10.10.2012р. №19-19-07/2627
вбачається, що згідно даних
статистичної звітності з кількісного
та якісного обліку земель станом на
01.01.2012р., користувачем земельної
ділянки загальною площею 115,5000 га, що
знаходиться за адресою: Степова
сільська рада Роздільнянського району
Одеської області є сільська рада. Таким
чином відсутній склад правопорушення,
оскільки позивачем не доведено та не
підтверджено відповідними доказами
наявність самого правопорушення, вини
відповідача у завданні позивачу
збитків в сумі 239700грн., не підтверджено
причинно-наслідковий зв'язок між діями
відповідача та понесенням позивачем
збитків та не доведено розмір збитків,
права позивача не порушені, а отже
підстави для задоволення позовних
вимог відсутні.

Судом залучені до матеріалів справи
надані пояснення.

13.05.14р. від відповідача надійшло
клопотання(вх.№12184/14 від 13.05.14р.), згідно
якого просить суд долучити до
матеріалів справи докази по справі, а
саме: лист-відповідь Відділу
статистики в Роздільнянському районі
ГУ Управління статистики в Одеській
області від 08.05.14р. про те, що протягом
2011-2013р.р. Відкрите акціонерне
товариство "Степовий" господарську
діяльність взагалі не здійснювало.

Судом клопотання розглянуто та
задоволено, та залучено до матеріалів
справи наданий доказ по справі.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
сторін, суд встановив.

Відповідно до рішення від 26.10.2001р. №89 17
сесії ХХІІІ скликання Степової
сільської ради Роздільнянського
району Одеської області ВАТ "Степовий"
було передано у колективну власність
загальною площею 2679,70 гектарів для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва, у
тому числі: рілля -1884 га, багаторічних
насаджень -132 га, пасовища 381,8 га,
господарських будівель дворів - 48,4 га,
господарських шляхів 44,8 га,
лісовкритих площ - 88,7га, та 20.12.2001р.
видано державний акт про право
колективної власності на землю серії
ОД 20-203 додатком №1 - список громадян
членів колективного
сільськогосподарського підприємства,
який було зареєстровано в книзі
записів державних актів на право
колективної власності на землю за №2.

Колективу ВАТ "Степовий" була
розпайована зазначена земельна
ділянка, в результаті чого рілля - 1884 га
та багаторічні насадження 132 га були
передані у приватну власність членам
ВАТ "Степовий" згідно списку, який є
невід'ємною частиною зазначеного
державного акта. Пасовища площею 381,8 га,
господарських будівель дворів - 48,4 га,
господарських шляхів - 44,8 га,
лісовкритих площ - 88,7 га, залишилися в
спільній сумісній власності ВАТ
"Степовий".

Державний акт на право колективної
власності на землю ВАТ "Степовий"
посвідчує право членів ВАТ "Степовий"
на земельну ділянку площею 381,8 га
пасовищ.

В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що незважаючи на
наявність правовстановлюючих
документів на землю, зареєстрованих у
відповідності з чинним законодавством
України, фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 самовільно, без відповідних
документів, почав обробляти та
засіювати земельну ділянку площею 50га,
яка належить ВАТ "Степовий" загальною
площею 115,5га, мотивуючи тим, що він з
Степовим сільським головою уклав
договір оренди на дану земельну
ділянку площею 115,5 га.

Так, прокуратурою Роздільнянського
району проведено перевірку додержання
земельного законодавства Степовою
сільською радою при укладені договорів
оренди земельних ділянок, та в березні
2013 року було вручене Степовому
сільському голові подання про усунення
порушень земельного законодавства, де
встановлено перевіркою порушення про
прийняття рішення №188-УІ від 11.10.2013р.,
про надання згоди на оренду земельної
ділянки площею 115,5 га з фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 та вимагав
негайно скасувати це рішення. Але
незважаючи на вимогу прокуратури
фізична особа-підприємець ОСОБА_2
посіяв та зібрав врожай з даної
земельної ділянки, чим наніс
матеріальних збитків (неодержаний
прибуток) на суму 239700грн. підприємству
ВАТ "Степовий".

Крім того, позивач зазначає на те, що
відповідачем була нанесена моральна
шкода, яка полягає у приниженні честі,
гідності, престижу та ділової
репутації як господарства.

Вищевикладене зумовило звернення
Відкритого акціонерного товариства
"Степовий", до суду з даною позовною
заявою до відповідача фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
матеріальних збитків (неодержаний
прибуток) на суму 239700грн.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Згідно ст. 156 Земельного кодексу
України власникам землі та
землекористувачам відшкодовуються
збитки, заподіяні внаслідок, зокрема:
тимчасового зайняття
сільськогосподарських угідь, а також
неодержання доходів за час тимчасового
невикористання земельної ділянки.

Відповідно до частини першої статті 13
Конституції України земля є об'єктом
права власності Українського народу,
від імені якого це право здійснюють
органи державної влади і органи
місцевого самоврядування в межах,
визначених чинним законодавством
України.

Відповідно до статті 90 Земельного
кодексу України власники земельних
ділянок мають право: а) продавати або
іншим шляхом відчужувати земельну
ділянку, передавати її в оренду,
заставу, спадщину; б) самостійно
господарювати на землі; в) власності на
посіви і насадження
сільськогосподарських та інших
культур, на вироблену продукцію; г)
використовувати у встановленому
порядку для власних потреб наявні на
земельній ділянці загальнопоширені
корисні копалини, торф, лісові
насадження, водні об'єкти, а також інші
корисні властивості землі; ґ) на
відшкодування збитків у випадках,
передбачених законом; д) споруджувати
жилі будинки, виробничі та інші будівлі
і споруди. Порушені права власників
земельних ділянок підлягають
відновленню в порядку, встановленому
законом.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно ст. 16 цього ж Кодексу кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу. Одним
із способів захисту цивільних прав та
інтересів є відшкодування збитків та
інші способи відшкодування майнової
шкоди.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, у тому числі і відшкодування
збитків. Відшкодування збитків
передбачено і ст.224 Господарського
кодексу України, якою встановлено, що
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено.

За ст.614 Цивільного кодексу України
підставою відповідальності за
порушення зобов'язання є вина особи,
яка порушила зобов'язання, якщо інше на
встановлено договором або законом.

Положеннями ст.623 Цивільного кодексу
України унормовано, що боржник, який
порушив зобов'язання, має відшкодувати
кредиторові завдані цим збитки. Розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Відповідно до ч.1 ст.22 Цивільного
кодексу України особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права має право на їх
відшкодування.

Породжуючи настання цивільних прав та
обов'язків згідно ч.2 ст.11 Цивільного
кодексу України, відповідальність у
вигляді відшкодування збитків вимагає
для її застосування наявності складу
правопорушення, а саме: протиправної
поведінки (дії чи бездіяльності особи),
шкідливого результату такої поведінки,
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою та заподіяними збитками,
вини особи, яка заподіяла збитки.

Протиправною є поведінка, що не
відповідає вимогам закону або
договору, тягне за собою порушення
майнових прав та інтересів іншої особи
і спричинила заподіяння збитків
(шкоди).

Відповідно до ч.2 ст.22 Цивільного
кодексу України збитками є втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки), а також доходи, які
особа могла б реально одержати за
звичайних обставин, якби її право не
було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч.2 ст.224 Господарського
кодексу України під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Причинний зв'язок між протиправною
поведінкою порушника та збитками
полягає, передусім, у прямому
(безпосередньому) зв'язку між
протиправною поведінкою та настанням
негативного результату.

Вказані обставини підлягають
доведенню позивачем належними та
допустимими у справі доказами.

Стягнення збитків як вид
цивільно-правової відповідальності
можливе у випадку наявності таких
збитків та обґрунтованості їх розміру.

З аналізу вищевказаних норм
законодавства, вбачаться, що
об'єктивною стороною правопорушення є
наявність збитків в майновій сфері
кредитора, протиправна поведінка, яка
втілилась в невиконанні або
неналежному виконанні боржником
взятого на себе зобов'язання, причинний
зв'язок між протиправною поведінкою
боржника та збитками. Відсутність хоч
би одного з вищевказаних елементів, які
утворюють склад цивільного
правопорушення, звільняє боржника від
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання ним взятих на себе
зобов'язань, оскільки в даному випадку
його поведінка не може бути
кваліфікована як правопорушення.

Відповідно до ст. 225 Господарського
кодексу України до складу збитків, що
підлягають відшкодуванню особою, яка
допустила господарське
правопорушення, включаються: вартість
втраченого, пошкодженого або знищеного
майна, визначена відповідно до вимог
законодавства; додаткові витрати
(штрафні санкції, сплачені іншим
суб'єктам, вартість додаткових робіт,
додатково витрачених матеріалів тощо),
понесені стороною, яка зазнала збитків
внаслідок порушення зобов'язання
другою стороною; неодержаний прибуток
(втрачена вигода), на який сторона, яка
зазнала збитків, мала право
розраховувати у разі належного
виконання зобов'язання другою
стороною; матеріальна компенсація
моральної шкоди у випадках,
передбачених законом.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується у
повному обсязі особою, яка її завдала.

Предметом даного спору є стягнення
збитків позивача заподіяних
відповідачем шляхом того, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 самовільно,
без відповідних документів, почав
обробляти та засіювати земельну
ділянку площею 50га, яка належить ВАТ
"Степовий" загальною площею 115,5га,
мотивуючи тим, що він з Степовим
сільським головою уклав договір оренди
на дану земельну ділянку площею 115,5 га,
незважаючи на наявність
правовстановлюючих документів на
землю, зареєстрованих за ВАТ "Степовий"
у відповідності з чинним
законодавством України.

Проте, позивачем не надано доказів
заподіяння йому збитків в заявленій
сумі саме внаслідок неправомірних дій
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, що
свідчить про недоведеність позивачем
факту заподіяння йому збитків
внаслідок протиправних дій
відповідача, тобто наявності всіх
елементів складу цивільного
правопорушення (протиправної
поведінки відповідача, збитків,
безпосереднього причинного зв'язку між
протиправною поведінкою і збитками,
вини).

Виходячи з матеріалів справи суд
дійшов висновку, що позивачем не
доведено факту наявності у нього
прямих збитків внаслідок дій
відповідача, у зв'язку з чим позовна
вимога позивача щодо стягнення з
відповідача збитків у розмірі 239700грн.
не є обґрунтованою та не підлягає судом
задоволенню.

Дослідивши наявні матеріали справи,
суд встановив, що враховуючи існування
Тимчасової угоди на внесення орендної
плати за землю до місцевого бюджету
Роздільнянського району до укладення
договору орендної плати на земельну
ділянку, укладеної між Степовою
Сільською радою та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2, яка
затверджена рішенням сесії Степової
сільської ради № 188-УІ від 11.10.2012р., та
відсутність ознак самовільного
заняття фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2 земельної ділянки яка належить
ВАТ "Степовий" загальною площею 115,5га,
що правові підстави для задоволення
позову відсутні.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом (ст. 43 ГПК
України).

З огляду на вищевикладене, позовні
вимоги Відкритого акціонерного
товариства "Степовий" до відповідача
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
стягнення матеріальних збитків
(неодержаний прибуток) на суму 239700грн.
не обґрунтовані, матеріалами справи не
підтверджені, тому задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд,

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити.

Рішення господарського суду Одеської
області набирає чинності у порядку ст.85
ГПК України.

Повний текст рішення складено 19.05.2014р.

Суддя
Гут С.Ф.