ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20.03.2014
Справа № 905/164/14

Господарський суд Донецької області у
складі судді Мальцева М.Ю., при
секретарі судового засідання Шавкун
І.Д., розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи:

за позовом Управління комунальних
ресурсів Донецької міської ради, м.
Донецьк

до відповідача: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1, м.
Донецьк

про розірвання договору оренди від
20.02.2001р. та додаткових угод до нього від
11.03.2004 та 17.11.2004 та виселення з
займаного приміщення, стягнення
9341,02грн.

за участю представників сторін:

від позивача : Міхеева Н.І., за
довіреністю № 01-18-987 від 04.06.2013

від відповідача: не з'явився

СУТЬ
СПРАВИ:

Позивач, Управління комунальних
ресурсів Донецької міської ради, м.
Донецьк звернулось до господарського
суду Донецької області з позовом до
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.
Донецьк про розірвання договору
оренди від 20.02.2001р. та додаткових угод
до нього від 11.03.2004 та 17.11.2004 та
виселення з займаного приміщення,
стягнення заборгованості зі сплати
орендної плати в сумі 9341,02грн. за період
з листопада 2010р. по листопад 2013р. та
пені у розмірі 2104,41грн., разом 11445,43грн.

В обгрунтування позовних вимог
посилається на розрахунок
заборгованості з орендної плати, копії
договору оренди від 20.02.2001р., акту
прийому-передачі від 20.02.2001р.,
додаткових угод від 11.03.2004р. та 17.11.2004р.,
рішення Донецької міської ради від
27.09.2004р. №13/20, акту звірки розрахунків
по орендній платі від 02.03.2006р., рішення
господарського суду Донецької області
від 11.01.2011р., невиконання відповідачем
умов договору.

30.01.2014р. відповідач через канцелярію
господарського суду надав заяву, в якій
просив перенести розгляд справи та не
розглядати справу без його участі. Крім
того, зазначив, що з позовними вимогами
повністю не згоден. Клопотання
господарським судом розглянуто та
задоволено.

11.03.2014р. представник позивача надав
клопотання про продовження строку
розгляду справи на п'ятнадцять днів.
Клопотання господарським судом
розглянуто та задоволено.

Представники позивача та відповідача
клопотання щодо фіксації судового
процесу не заявляли, у зв'язку з чим,
розгляд справи здійснювався без
застосуванням засобів технічної
фіксації судового процесу у
відповідності до статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розгляд справи відкладався.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
господарський суд -,

ВСТАНОВИВ:

20.02.2001р. між Представництвом Фонду
державного майна України м. Донецьку в
особі начальника Расохи Миколи
Прокоповича, діючого на підставі
положення про представництво фонду
державного майна України в м. Донецьку
та Фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_1, м. Донецьк (відповідачем) було
укладено договір оренди нежитлового
приміщення б/н (надалі Договір),
відповідно до п.1.1 якого орендодавець
передає, а орендар приймає в строкове
платне володіння і користування
нежитлове прибудоване приміщення
житлового будинку загальною площею 107,4
кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до п.6.1 договору, строк дії
даного договору встановлюється з
моменту його підписання по 20.02.2011р.

Згідно акту прийому-передачі від
20.02.2001р., що є додатком №2 до договору,
відповідачу було передано нежитлове
вбудоване приміщення, площею 107,4кв.м.,
балансова вартість, станом на 29.01.2001р.
23285,00грн.

Згідно з положеннями статті 759
Цивільного кодексу України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Право передання майна у найм має
власник речі або особа, якій належать
майнові права (ч.1 ст.761 ЦК України).

За приписами частини другої статті 762
Цивільного кодексу України та частини
третьої статті 285 Господарського
кодексу України за користування майном
з наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Частиною 2 ст.9 ЦК України передбачено,
що законом можуть бути передбачені
особливості регулювання майнових
відносин у сфері господарювання.

Водночас, на спірні правовідношення
поширюються також дії Закону України
"Про оренду державного та комунального
майна".

Відповідно до вимог передбачених
статтями 2, 3 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
правовою підставою користування
майном є договір оренди.

Статтею 10 Закону України "Про оренду
державного та комунального майна"
передбачено, що істотною умовою
договору є - орендна плата.

Приписами частини 3 статті 18 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" передбачено
обов'язки орендаря, де зазначено, що
орендар зобов'язаний вносити орендну
плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно вимог передбачених статтею 19
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" зазначено, що
орендар за користування об'єктом
оренди вносить орендну плату незалежно
від наслідків господарської
діяльності. Строки внесення орендної
плати визначаються у договорі.

Відповідно до вимог передбачених
статтею 632 ЦК України, ціна в договорі
встановлюється за домовленістю сторін.

Частиною п'ятою статті 762 Цивільного
кодексу України встановлено, що плата
за користування майном вноситься
щомісячно, якщо інше не встановлено
договором.

Відповідно до п.3.1 договору розмір
річної орендної плати за орендоване
приміщення встановлюється відповідно
до методики розрахунку і порядку
використання плати за оренду
державного майна і становить 1054,52грн.

Згідно з п.3.2 договору сума подальших
платежів визначається відповідно до
цієї методики і підлягає коригуванню
під час внесення чергового платежу
відповідно до індексу інфляції, який
встановлюється Мінстатом щомісяця.

Відповідно п.3.3 внесення орендних
платежів здійснюється щоквартально в
5-ти денний термін від дати,
встановленої для подання квартальних
бухгалтерських звітів, а за річними
звітами в 10-ти денний термін від дати,
встановленої для подання річного
бухгалтерського звіту.

11.03.2004р. між Представництвом Фонду
державного майна України м. Донецьку та
відповідачем було укладено додаткову
угоду до договору оренди нежитлового
приміщення від 20.02.2001р., якою були
внесені зміни у зв'язку з затвердженням
нової Методики розрахунку і порядку
використання орендної плати за
користування майном територіальної
громади м.Донецька, затвердженої
рішенням виконкому Донецької міської
ради від 26.11.2003р.№534, до п.3.1 та 3.3
договору. Згідно яких розмір річної
орендної плати з 26.11.2003р. склав 3479,91грн.
без урахування ПДВ, а також внесення
орендних платежів має здійснюватись
щомісяця не пізніше 15 числа, місяця
наступного за звітним.

17.11.2004р. між сторонами укладено
додаткову угоду до договору оренди
нежитлового приміщення від 20.02.2001р. між
управлінням комунальних ресурсів
Донецької міської ради (відповідно до
рішення Донецької міської ради від
27.09.2004р. №13/20 функції і повноваження
орендодавця при передачі в оренду
об'єктів права комунальної власності
передані управлінню комунальних
ресурсів Донецької міської ради) (далі
позивач) та відповідачем, якою внеслись
зміни щодо уточнення платіжних
реквізитів управління комунальних
ресурсів Донецької міської ради для
перерахування орендних платежів.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

У зв'язку із невиконанням умов договору
за відповідачем утворилась
заборгованість з орендної плати у
розмірі 9341,02грн. за період з листопада
2010р. по листопад 2013р.

Будь-яких документів у підтвердження
відсутності заборгованості
відповідачем надано не було.

Відповідач не представив суду доказів
перерахування боргу з орендної плати у
сумі 9341,02грн. , в зв'язку з чим
господарський суд робить висновок, що
борг не погашений до теперішнього часу.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до вимог ст.509 Цивільного
кодексу України та ст.173 Господарського
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Частиною першою статті 193
Господарського Кодексу України та
статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Відповідно до п. 3.4 договору та з
урахуванням наданого позивачем
розрахунку пені, позивач вимагає
стягнення з відповідача суми пені у
розмірі 2104,41грн. за період з грудня 2010р.
по грудень 2013р.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором,припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Дослідивши наданий позивачем
розрахунок пені, суд дійшов висновку,
що наданий позивачем розрахунок є
арифметично невірним, а тому суд,
перерахувавши суму пені, зробив
висновок, що підлягає стягненню з
відповідача сума пені у розмірі 634,45грн.
за період з 16.12.2010р. по 31.12.2013р.

Таким чином, позовні вимоги позивача в
сумі 11445,43грн. підлягають частковому
задоволенню у сумі 9975,47грн.

Щодо вимог про розірвання договору
оренди нерухомого майна від 20.02.2001р.,
укладеного між управлінням
комунальних ресурсів Донецької
міської ради та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5 нежитлового
приміщення загальною площею 107,4 кв.м.,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ,
додаткових угод до нього від 11.03.2001 та
17.11.2004р. та виселити з займаного
приміщення. слід зазначити наступне:
відповідно до частини 1 статті 651
Цивільного кодексу України розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Договір може бути розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом. Істотним є таке порушення
стороною договору, коли внаслідок
завданої цим шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору (частини 2 статті 651 Цивільного
кодексу України).

Відповідно до пункту 4.1 договору
орендар зобов'язаний своєчасно й у
повному обсязі сплачувати орендну
плату.

Договір може бути розірваний за
рішенням суду в разі невиконання
сторонами своїх зобов'язань (п.6.4
договору).

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" Договір оренди може бути
розірвано за погодженням сторін. На
вимогу однієї із сторін договір оренди
може бути достроково розірвано за
рішенням суду у разі невиконання
сторонами своїх зобов'язань та з інших
підстав, передбачених законодавчими
актами України.

Згідно з ч. 1 ст. 782 ЦК України
наймодавець має право відмовитися від
договору найму і вимагати повернення
речі, якщо наймач не вносить плату за
користування річчю протягом трьох
місяців підряд.

Одностороння відмова від договору
оренди не допускається. Однак на вимогу
однієї із сторін цей договір може бути
достроково розірвано за погодженням
сторін, а за наявності спору - за
рішенням господарського суду.
Підставою для розірвання договору може
бути належним чином доведене
невиконання орендарем хоча б одного з
його зобов'язань, передбачених статтею
18 Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" або договором
оренди.

Відповідач не виконав умови договору
щодо своєчасної оплати орендних
платежів, чим допустив істотне
порушення договору, оскільки, позивач
значною мірою позбавився того, на що
він розраховував при укладенні
договору, тому, це є підставою для
розірвання договору.

З огляду на наведені норми права та
встановлені судом обставини суд
вважає, що вимоги позивача про
розірвання договору оренди нерухомого
майна, від 20.02.2001р. у судовому порядку є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню у зв'язку з
доведенням несплати наймачем
(орендарем) платежів та наявності
істотного порушення умов договору.

Щодо вимоги про розірвання додаткових
угод від 11.03.2001 та 17.11.2004р.до договору
оренди нерухомого майна від 20.02.2001р. між
позивачем та відповідачем слід
зазначити, що у звязку з розірванням
основного договору додаткові угоди
припиняють свою дію, оскільки вони є
невідємною його частиною.

Таким чином, вимога щодо розірвання
додаткових угод від 11.03.2001 та 17.11.2004р.до
договору оренди нерухомого майна від
20.02.2001р. управлінням комунальних
ресурсів Донецької міської ради та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5
нежитлового приміщення загальною
площею 107,4 кв.м., розташованого за
адресою: АДРЕСА_2 не підлягає
задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону
України "Про оренду державного та
комунального майна" у разі розірвання
договору оренди, закінчення строку
його дії та відмови від його
продовження або банкрутства орендаря
він зобов'язаний повернути
орендодавцеві об'єкт оренди на умовах,
зазначених у договорі оренди.

Позовні вимоги, пов'язані з прийняттям
майна з оренди (за наслідками
припинення відповідного договору
оренди), узгоджуються з приписом пункту
5 частини другої статті 16 ЦК України,
яким передбачений такий спосіб захисту
цивільних прав та інтересів, як
примусове виконання обов'язку в натурі.

Отже, орендодавець на підтвердження
виконання зобов'язання за договором
оренди (найму) вправі в судовому
порядку вимагати повернення від
орендаря майна, яке було предметом
договору, та документального
оформлення такого повернення згідно з
частиною першою статті 545, частиною
другою статті 795 ЦК України.

Таким чином, вимога про зобов'язання
ФОП ОСОБА_5 повернути майно за актом
приймання-передачі до комунальної
власності територіальної громади м.
Донецька також підлягає задоволенню,
як обґрунтована та така, що є похідною
від вимоги про розірвання договору
оренди. Крім того, суд вважає що, вимога
щодо виселення відповідача з займаного
ним вбудованого нежитлового
приміщення, розташованого за адресою:
АДРЕСА_2, підлягає задоволенню.

Згідно приписів ст.32 ГПК України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 36 ГПК України встановлено, що
письмовими доказами є документи і
матеріали, які містять дані про
обставини, що мають значення для
правильного вирішення спору.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін
довести ті обставини, на які вони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень. Відповідно до вимог
статті 34 ГПК України визначає, що
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Втім ніякі докази не мають для суду
заздалегідь встановленої сили і
оцінюються судом в розумінні вимог
статті 43 ГПК України за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати при частковому задоволенні
позову покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 75, 82 - 85,
115 - 117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд -

В И Р I
Ш И В :

Позовні вимоги Управління комунальних
ресурсів Донецької міської ради до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про
розірвання договору оренди від 20.02.2001р.,
зобов'язання повернути майно,
стягнення 11445,43 грн. - задовольнити
частково.

Розірвати договір оренди від 20.02.2001р.
нежитлового приміщення загальною
площею 107,4кв.м., розташованого за
адресою: АДРЕСА_2 та додаткові угоди до
нього від 11.03.2004р. та 17.11.2004р., укладений
між управлінням комунальних ресурсів
Донецької міської ради та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_5 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Виселити з займаного приміщення
розташованого за адресою: АДРЕСА_2
Фізичну особу-підприємця ОСОБА_5
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1).

Зобов'язати Фізичну особу-підприємця
ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) повернути
майно(нежитлове приміщення загальною
площею 107,4кв.м., розташоване за адресою:
АДРЕСА_2) за актом приймання-передачі до
комунальної власності територіальної
громади м. Донецька.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Управління
комунальних ресурсів Донецької
міської ради (83050, м. Донецьк, вул.
Артема, 98, , р/р 0002,
місцевий бюджет Донецької міськради,
банк одержувач ГУДКУ в Донецькій
області, МФО 834016, код ОКПО 23977045, код
платежу 22080401) заборгованість по
орендній платі у розмірі 9341,02грн. та
пеню у розмірі 634,45грн., витрати по
сплаті судового збору у розмірі
2653,92грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його прийняття (складання).

Вступну та
резолютивну частини рішення оголошено
в

судовому
засіданні 20.03.2013 р.

Повне
рішення складено 25.03.2013

Суддя
М.Ю. Мальцев

Надруковано 3 примірника:1 - позивачу;1-
відповідачу; 1- у справу

Вик.Андрєєва М.А.