м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/3227/14 16.05.14
За позовом Публічного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Гарант - Авто»
До Приватного
акціонерного товариства «Українська
транспортна страхова компанія»
Про стягнення 4066,80 грн.
Суддя Мельник В.І.
від позивача: Волчек Н.М.,
довіреність № 111-1-4/38-Ю від 20.12.2013р.
від відповідача: Цілик А.В.,
довіреність № 36 від 04.04.2014р.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Публічне акціонерне товариство
«Українська страхова компанія «Гарант
- Авто» (далі - позивач) подало на
розгляд господарського суду міста
Києва позов до Приватного акціонерного
товариства «Українська транспортна
страхова компанія» (далі - відповідач)
про стягнення 4 066,80 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивачем, як страховиком, відповідно
до договору страхування наземного
транспорту № 15-00/00003229/1.1.2.00 від 13.09.2012р.
було виплачено страхувальнику
страхове відшкодування в розмірі 4 066,80
грн., внаслідок чого, до позивача в
порядку ст. 27 Закону України "Про
страхування" та статті 228
Господарського кодексу України
перейшло право вимоги (регресу) в межах
здійснених фактичних затрат до
відповідача, як до особи, яка
відповідальна за відшкодування шкоди,
оскільки саме з вини особи,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована у відповідача,
сталася ДТП, наслідки якої визнано
позивачем страховим випадком та
здійснено виплату страхової суми
Ухвалою суду від 04.03.2014р. порушено
провадження у справі № 910/3227/14 та
призначено розгляд на 04.04.2014 р.
04.04.2014р. відповідач подав через
канцелярію суду клопотання про
відкладення розгляду справи.
04.04.2014р. представник позивача у
судовому засіданні надав пояснення по
справі, підтримав свої позовні вимоги у
повному обсязі, вимог ухвали суду про
порушення провадження у справі не
Представник відповідача у судове
засіданні не з`явився, вимог ухвали
суду про порушення провадження у
справі не виконав.
Суд задовольнив клопотання
відповідача та відклав розгляд справи
17.04.2014р.до суду надійшла відповідь від
05.05.2014р. відповідач подав через
канцелярію суду відзив на позов.
05.05.2014р. представник позивача у
судовому засіданні надав пояснення по
справі, підтримав свої позовні вимоги у
Представник відповідача проти позову
заперечив, з підстав викладених у
Суд відклав розгляд справи на 16.05.2014р.,
для надання можливості представнику
позивача підготувати пояснення, з
урахуванням відзиву відповідача,
поданого в день судового засідання
05.05.2014р. через канцелярію суду.
12.05.2014р. відповідач подав через
канцелярію суду документи по справі.
14.05.2014р. позивач подав через канцелярію
суду пояснення не відзив.
16.05.2014р. представник позивача у
судовому засіданні підтримав свої
позовні вимоги у повному обсязі.
Представник відповідача проти позову
Суд дійшов висновку про задоволення
позовних вимог у повному обсязі.
Згідно ст.87 Господарського
процесуального кодексу України повне
рішення та ухвали надсилаються
сторонам, прокурору, третім особам, які
брали участь в судовому процесі, але не
були присутні у судовому засіданні,
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення не пізніше трьох днів з
дня їх прийняття або за їх зверненням
вручаються їм під розписку
безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Господарський
суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

13.09.2012р. між ПАТ «УСК «Гарант - Авто»
(далі - позивач) та ОСОБА_3 як
страхувальником, було укладено договір
страхування № 15-00/00003229/1.1.2.00, згідно
умов якого об'єктом страхування є
транспортний засіб марки «Чері» д.н.з
НОМЕР_1.

10.04.2013р. в м. Києві, сталася ДТП за участю
тролейбуса «Чері» д.н.з НОМЕР_1, під
керуванням ОСОБА_3, та транспортного
засобу «ДЕУ Нексія» д.н.з НОМЕР_2, під
керуванням ОСОБА_4, відповідальність
якого на момент ДТП була застрахована у
ПрАТ «УТСК», згідно полісу № АВ/2769949.

Відповідно до постанови
Святошинського районного суду м.Києва
759/5771/13-п від 29.04.2013р., встановлено вину
гр. ОСОБА_4 у здійсненні правопорушення,
передбаченого ст. 124 Кодексу України
про адміністративні правопорушення.

Відповідно до звіту № 257 від 30.04.2013р. та
калькуляції до нього, розмір
матеріальної шкоди завданої власнику
транспортного «Чері» д.н.з НОМЕР_1,
внаслідок ДТП склав 4 660,36 грн., які було
виплачено позивачем згідно платіжного
доручення № 4966 від 14.06.2013р. та відомості
до нього, копія яких наявна в
матеріалах справи.

Згідно полісу № АВ/2769949 франшизу
встановлено у розмірі 0,00 грн., ліміт
відповідальності встановлено 50 000,00
грн.

Позивач у своєму позові просив
суд стягнути з відповідача 4066,80 грн.
боргу, з урахуванням франшизи та судові
витрати.

Стаття 22 Цивільного кодексу України
встановлює, що особа, якій завдано
збитків у результаті порушення її
цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Згідно статті 990 Цивільного кодексу
України страховик здійснює страхову
виплату відповідно до умов договору на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника) або іншої особи,
визначеної договором, і страхового
акта (аварійного сертифіката).

Вимогами статті 993 Цивільного кодексу
України встановлено, що до страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

В статті 1187 ЦК України наведено
визначення: „Джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо - і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб".

Згідно із п.2 ст.1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
страхування" страхування - це вид
цивільно-правових відносин щодо
захисту майнових інтересів громадян та
юридичних осіб у разі настання певних
подій (страхових випадків), визначених
договором страхування або чинним
законодавством, за рахунок грошових
фондів, що формуються шляхом сплати
громадянами та юридичними особами
страхових платежів (страхових внесків,
страхових премій) та доходів від
розміщення коштів цих фондів.

Статтею 4 Закону України "Про
страхування" визначено, що майнові
інтереси, які пов'язані із володінням,
користуванням і розпорядженням майном,
а також інтереси, пов'язані з
відшкодуванням страхувальником
заподіяної ним шкоди особі або її
майну, а також шкоди, заподіяної
юридичній особі (страхування
відповідальності) віднесені до
об'єктів страхування.

Абзацом 1 статті 9 Закону України „Про
страхування" визначено, що страхова
сума - грошова сума, в межах якої
страховик відповідно до умов
страхування зобов'язаний провести
виплату при настанні страхового
випадку.

Абзацом 16 ст.9 Закону України „Про
страхування" визначено, що страхове
відшкодування - це страхова виплата,
яка здійснюється страховиком у межах
страхової суми за договорами майнового
страхування і страхування
відповідальності при настанні
страхового випадку.

Згідно із статтею 27 Закону України
„Про страхування" страховик має право
вимоги в межах його фактичних затрат.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України №6 від 27
березня 1992 року "Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" суди, розглядаючи
позови про відшкодування шкоди,
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, а між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Згідно статті 1191 Цивільного кодексу
України, особа, яка відшкодувала шкоду,
завдану іншою особою, має право
зворотної вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування, якщо інший розмір не
встановлений законом.

Представник відповідача у судових
засіданнях заперечував проти позовних
вимог, посилаючись на те, що позивач
здійснив виплату страхового
відшкодування з урахуванням ПДВ, яке
мало бути вирахувано на думку
відповідача, також відповідач у
відзиві зазначив про те, що позивачем
не було враховано коефіцієнт фізичного
зносу, оскільки автомобіль вже був
декілька разів у інших ДТП, крім того
відповідач зазначав про те, що позивач
не звертався до відповідача з заявою
про виплату страхового відшкодування.

Суд не погодився з запереченнями
відповідача та дійшов висновку про
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15
днів з дня узгодження ним розміру
страхового відшкодування з особою, яка
має право на отримання відшкодування,
за наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний у разі визнання ним вимог
заявника обгрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його. Якщо відшкодування
витрат на проведення відновлювального
ремонту пошкодженого майна
(транспортного засобу) з урахуванням
зносу здійснюється безпосередньо на
рахунок потерпілої особи (її
представника), сума, що відповідає
розміру оціненої шкоди, зменшується на
суму визначеного відповідно до
законодавства податку на додану
вартість.

Оскільки, Позивач перерахував суму
страхового відшкодування на станцію
технічного обслуговування, яка є
платником ПДВ, то сума ПДВ не має
вираховуватись з суми страхового
відшкодування, і відповідно
відповідальність відповідача не
повинна зменшуватись від заявленої
ціни позову.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування цивільно-
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів» у
зв'язку з пошкодженням транспортного
засобу відшкодовуються витрати,
пов'язані з відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством.

Оцінка має провадитись на підставі
Закону України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні» незалежним
експертом зі складанням звіту
встановленої форми.

Окрім того, відповідно до п. 7.39 Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів
коефіцієнт фізичного зносу не дорівнює
0, якщо складові частини кузова, кабіни,
рами відновлювали ремонтом або вони
мають корозійні руйнування чи
пошкодження у вигляді деформації.
Відповідач не надав доказів того, що
мав місце відновлювальний ремонт
деталей у ДТП, що стались раніше, а не
повна їх заміна.

Крім зазначено, суд зазначає про те, що
згідно чинного законодавства України,
позивач не зобов`язаний звертись до
відповідача з заявою про виплату
страхового відшкодування, оскільки
позивач отримує право вимоги
потерпілої особи після виплати
останній страхового відшкодування та
не зобов"язаний звертатися
безпосередньо до особи, відповідальної
за збиток, або до особи, у якої
застраховано її цивільно-правову
відповідальність, з вимогою виплати
матеріального відшкодування, тобто
може реалізувати своє право шляхом
подачі позову до суду. Така ж позиція
викладена у постанові Верховного Суду
України № 23/279 від 28.08.2012р.

Також судом було взято до уваги те, що в
матеріалах справи наявні всі
документи. які свідчать про право
позивача на регресну вимогу про
виплату страхового відшкодування.

Згідно статті 228 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин, який відшкодував збитки, має
право стягнути збитки з третіх осіб у
порядку регресу.

Частина 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачає, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Частиною 4 статті 35 Господарського
процесуального кодексу України
визначено, що рішення суду з цивільної
справи, що набрало законної сили, є
обов'язковим для господарського суду
щодо фактів, які встановлені судом і
мають значення для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене суд дійшов
висновку про те, що позивач на підставі
ст.ст. 22, 1191, Цивільного кодексу України,
ст. 228 Господарського кодексу України
набув право регресу до відповідача
щодо відшкодування останнім понесених
позивачем витрат у вигляді суми
виплаченого страхового відшкодування,
а тому позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
покладаються на відповідача у повному
обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
49, 82 - 85 Господарського процесуального
кодексу України, Господарський суд
міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного
акціонерного товариства «Українська
транспортна страхова компанія» (, адреса: 01033, м. Київ, вул.
Саксаганського 77) на користь
Публічного акціонерного товариства
«Українська транспортна страхова
компанія «Гарант - Авто» (, адреса: 01042, м. Київ, пров.
Новопечерський 19/3) суму заборгованості
в розмірі 4066 (чотири тисячі шістдесят
шість) грн. 80 коп. - страхового
відшкодування в порядку регресу, 1827
(одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн.
- судового збору.

3. Видати наказ відповідно до ст. 116
Господарського процесуального кодексу
України.

4. Рішення набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання, оформленого
відповідно до вимог статті 84
Господарського процесуального кодексу
України.

(Повний текст рішення складено: 02.06.2014р.)

Суддя
Мельник В.І.