ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

28.05.2014 Справа № 5021/1181/12

За позовом: Товариства з
обмеженою відповідальністю НВП
"Навігатор Л", м.

Київ

до відповідача: Публічного
акціонерного товариства "Конотопський
арматурний

завод", м. Конотоп

про стягнення 941568 грн. 35 коп.

Головуючий суддя Зражевський Ю.О.

судді: Лиховид Б.І.

Джепа Ю.А.

Представники сторін:

від позивача: Омельчук С.В.

від відповідача: Шевляков С.В.,
Панченко Н.О.;

При секретарі судового засідання
Кас'яні А.О.

Суть спору: позивач у позовній заяві
просить суд стягнути з відповідача
збитки на загальну суму 941568 грн. 35 коп.,
у тому числі: 94585 грн. 20 коп. - 100%
передоплати, здійсненої позивачем
відповідачу, 846983 грн. 15 коп. інших
збитків, які виникли внаслідок
невиконання зобов'язання, а також
судові витрати, пов'язані з розглядом
справи.

Рішенням господарського суду Сумської
області від 27.05.2013 року позовні вимоги
задоволено частково, стягнуто з
відповідача на користь позивача 456243
грн. 55 коп. збитків, 9124 грн. 87 коп.
судового збору; в іншій частині позову
відмовлено.

Рішення суду залишено без змін
постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 25.09.2013 р.
Постановою Вищого господарського суду
України від 26.02.2014р. скасовано
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 25.09.2013 р. та
рішення господарського суду Сумської
області від 27.05.2013 р., а справу передано
на новий судовий розгляд у іншому
складі суду на підставі того, що суди
попередніх інстанцій, не визначивши
правову природу відносин, які склалися
між сторонами та які норми підлягають
застосуванню при їх врегулюванні,
дійшли передчасного висновку щодо
наявності складу цивільного
правопорушення у діях відповідача, а
отже й правових підстав для
задоволення позову в частині стягнення
збитків саме в розмірі, визначеному
судами. В даній постанові касаційною
інстанцією зазначено, що під час нового
розгляду даної справи господарському
суду першої інстанції слід взяти
викладене до уваги, вжити всі
передбачені законом заходи для
всебічного, повного та об'єктивного
встановлення обставин справи, прав та
обов'язків сторін, і, залежно від
встановленого та відповідно до вимог
чинного законодавства, вирішити спір.

Під час нового розгляду даної справи
позивачем подано суду пояснення (вх.№
5046 від 16.04.2014р.), в якому зазначає, що
підтримує позовні вимоги та просить
суд стягнути з відповідача на свою
користь 941568,35 грн., з якої 100%
передоплата здійснена позивачем
відповідачу за роботи у розмірі 94
585,20 грн. та завдані збитки у розмірі 846
983, 15 грн., оскільки порушення
зобов'язань відповідачем та збитки,
завдані ним, підтверджуються доказами,
які містяться в матеріалах даної
справи.

Відповідачем подано суду пояснення від
01.04.2014р., в якому зазначає, що позивачем
не доведено належними доказами, що
відповідачем виконана робота з
відступами від умов договору; в
матеріалах справи відсутні належні
докази недоліків, які зробили
непридатним для використання
результат робіт, оскільки рішення
позивача про переплавку поковок, що
були предметом договору саме по собі не
є доказом їх придатності - це лише
волевиявлення власника (замовника). Той
факт, що відповідач в листі визнав
наявність недоліків не свідчить про
наявність вини відповідача, а оскільки
позивачем не доведено належними
доказами відступлення відповідачем
від умов договору, позовні вимоги про
стягнення збитків є безпідставними.

01.04.2014р. до господарського суду
відповідачем подана заява (вх. № 4289) про
застосування позовної давності до
позовних вимог, оскільки початок
перебігу позовної давності
починається з 13.05.2011року та спливає
13.05.2012 року, а тому позивач звернувся з
позовною заявою до суду 02 серпня 2012
року після закінчення строку позовної
давності, встановленого ст. 863 ЦК
України.

13.05.2014 року представником позивача
подано суду пояснення, в якому просить
суд стягнути з відповідача на свою
користь заборгованість у розмірі 466
7063,55 грн., з якої сума 100% передоплати,
здійсненої позивачем відповідачу за
роботу у розмірі 94 585,20 грн. та сума
завданих збитків у розмірі 372 118,35 грн.
та витрати по сплаті судового збору.

Позивачем подано пояснення (вх.№ 6113 від
13.05.2014р.) щодо застосування строку
позовної давності, в якому зазначає, що
06.03.2012р. позивачем направлено на адресу
відповідача лист вих. № А20-112, яким
позивач просив відповідача приступити
до виконання поковки та про готовність
провести 100% передоплату у сумі 56016,00
грн.; позивач у даному листі
запропонував владнати правовідносини
щодо попереднього замовлення, а саме
щодо відшкодування відповідачем
завданих позивачу збитків за брак при
виготовленні поковок та для цього
пропонував визначатися з часом та
місцем зустрічі. Оскільки відповідач
не виявив бажання мирним шляхом
врегулювати спірні правовідносини,
правовідносини між сторонами
продовжувались (відповідач повторно
виконував роботи по поковці) та не
заперечував проти відшкодування
завданих збитків, а про порушення своїх
прав (відмову відповідачем
відшкодувати завдані збитки) стало
відомо позивачу набагато пізніше, що
підтверджується наданими позивачем
доказами.

В судовому засіданні 28.05.2014 року
представник позивача наполягав на
задоволенні позовних вимог,
представник відповідача надав суду
пояснення, що у даній справі відсутні
будь-які докази псування товару, факт
браку не доведено, про недоліки, які на
думку позивача, мали місце, ним не
заявлені та просив суд застосувати
позовну давність до даного спору.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши повноважних представників
сторін, дослідивши наявні докази, які
мають суттєве значення для вирішення
спору по суті, суд встановив наступне:

Позивач - товариство з обмеженою
відповідальністю НВП "Навігатор Л"
звернувся до відповідача - публічного
акціонерного товариства "Конотопський
арматурний завод" з листом вих. № А20-132
від 31.05.2010 року, в якому просив
відповідача провести кування двох
циліндричних заготовок зі сталі
60Х3Г8Н8В. Відповідачу надавалась
заготовка розміром: O940+5 / O600-5 х 810+3 (вага
1 шт. 2615 кг.). Необхідні розміри поковки
O1100+-14 / O857+-15 х 806+15. При куванні позивач
просив відповідача застосувати оправу
для розкочування O300 х 4200, яка
знаходиться у відповідача на
відповідальному зберіганні (а.с 28, том
1).

У відповідь відповідачем було
направлено позивачу лист № 40/520у від
02.06.2010 року, в якому зазначалось, що
відповідач має технологічну і
виробничу можливість виготовити з
сировини позивача наступну продукцію,
а саме поковку O1100+-14 / O857+-15 х 806+15 з марки
сталі 60ХЗГ8Н8В в кількості 2 штуки за
ціною за одиницю без ПДВ 26188 грн. 00 коп.
Термін виготовлення продукції
протягом 15-ти днів з моменту 100%
передоплати на рахунок підприємства та
надання матеріалу (а.с. 29, том 1).

Таким чином, сторони обмінялися
листами і домовились про підряд.

Відповідно до ст. 837 Цивільного Кодексу
України за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Ознаками договору підряду є предмет -
тобто кінцевий результат
(індивідуально-визначена річ, яку
підрядник ще повинен виготовити),
виконання роботи на свій ризик з
використанням власних матеріалів або
матеріалів замовника.

Згідно товарно-транспортної накладної
№ 53 від 12.05.2011р. (а.с 34-35, том 1) позивач
(замовник) забрав поковки ст. 60Х3Г8Н8В у
кількості 2 загальною масою 5000 кг.

Позивач зазначає, що відповідачем не
було виконано взятих на себе
зобов'язань з виготовлення поковки,
отримавши за роботу 100% передоплату,
крім того, відповідачем було повністю
зіпсовано надані позивачем виливки
кілець зі сталі 60Х3Г8Н8В, на
виготовлення яких позивачем було
витрачено значні кошти, час та трудові
ресурси, тим самим завдавши останньому
значних матеріальних збитків. А тому,
саме з вини відповідача позивач мав
повторно виготовлювати кільце
(вартість додаткових робіт), що, як
зазначає позивач, є його збитками у
відповідності до ст.ст. 224, 225 ГК
України.

Позивачем було передано відповідачу 2
поковки вагою 5230 кг, з яких після
виконання відповідачем робіт з поковки
залишилося 5230,00 кг мелатобрухту.
Завдані відповідачем збитки по
матеріалу (сталі 60Х3Г8Н8В) складають
257002,20 грн. Згідно заяви (пояснення вх.№
6113 від 13.05.2014) сума понесених позивачем
збитків складає 466 703,55 грн., з якої 100%
передоплати за роботу у розмірі 94 585,20
грн. та суму завданих збитків у розмірі
372 118,35 грн., що заявлені позивачем до
стягнення з відповідача.

Відповідач вважає позовні вимоги
необґрунтованими з підстав того, що за
приписами частини першої статті 853
Цивільного Кодексу України замовник
зобов'язаний прийняти роботу, виконану
підрядником відповідно до договору
підряду, оглянути її і в разі виявлення
допущених у роботі відступів від умов
договору або інших недоліків негайно
заявити про них підрядникові. Якщо
замовник не зробить такої заяви, він
втрачає у подальшому посилатись на ці
відступи від умов договору, або на
недоліки у виконаній роботі.

Як на підставу своїх заперечень,
відповідач посилається на те, що
позивач, як замовник, фактично
отримавши матеріал (результат робіт)
12.05.2011 року не заявив про недоліки або
зауваження та без зазначення причин
відмовився від підписання акту
виконаних робіт, а тому відповідно до
приписів ст.ст. 853, 882 ЦК України має
обов'язок оплатити даний товар, а право
на відшкодування збитків у позивача
виникає лише за умови правопорушення,
про яке замовник (позивач) зобов'язаний
був заявити негайно після їх виявлення.
Крім того, відповідач в даному
поясненні просить суд застосувати
позовну даність до даного спору,
оскільки позивачем пропущений строк
звернення до господарського суду.

Відповідно до п. 3 ст. 858 ЦК України якщо
відступи у роботі від умов договору
підряду або інші недоліки у роботі є
істотними та такими, що не можуть бути
усунені, або не були усунені у
встановлений замовником розумний
строк, замовник має право відмовитися
від договору та вимагати відшкодування
збитків.

Проте, згідно ст. 863 ЦК України до вимог
щодо неналежної якості роботи,
виконаної за договором підряду,
застосовується позовна давність в один
рік, а щодо будівель і споруд - три роки
від дня прийняття роботи замовником.

Частиною третьою статті 267 вказаного
Кодексу передбачена можливість
застосування позовної давності лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення рішення судом.

Отже, сплив позовної давності є
самостійною підставою для відмови у
позові, як це визначено ч. 4 ст. 267 ЦК
України.

Позивач у поясненні щодо застосування
строку позовної давності (вх.№ 6112 від
13.05.2014) зазначає, що починає рахувати
такий строк після повторного звернення
до відповідача про переплавку ЕШЛ із
бракованої сировини вже після
звернення до відповідача з листом вих.
№ А20-112 від 06.03.2012р., в якому просив його
приступити до виконання іншої поковки
та пропозиції владнати правовідносини
щодо попереднього замовлення (в
результаті чого отримав браковану
продукцію) та відшкодування
відповідачем завданих позивачу
збитків за брак оскільки вважав, що
правовідносини з відповідачем у нього
продовжувались.

Відповідач з такою позицією позивача
не погоджується та вважає, що
правовідносини по виконаним роботам з
виготовлення поковки, в результаті
чого позивачем виявлена бракована
продукція - це один правочин, а
правовідносини, що виникли між
сторонами по переплавці ЕШЛ - зовсім
інший правочин. З такою позицією
погоджується суд.

Враховуючи, що позивачем отримано
товар 12.05.2011 року, що виявився
бракованим, право на звернення
позивача до господарського суду за
захистом своїх порушених прав виник у
нього 12.05.2011 року і перебіг позовної
давності розпочався відповідно з
12.05.2011року.

А тому, оскільки відповідачем було
заявлено про застосуванням судом
позовної давності, а позивачем, як
встановлено судом під час судового
розгляду даної справи, пропущено строк,
в межах якого він міг звернутися до
суду з вимогою про захист порушеного
права позивача, та не наведено суду
обґрунтованих, поважних причин для
поновлення пропущеного строку
звернення до суду з позовом про
стягнення з відповідача 466 7063,55 грн., що
складають суму 100% передоплати вартості
товару та нараховані збитки.

Відповідно до статей 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Докази подаються
учасниками судового процесу.
Обставини, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 43 названого Кодексу визначено,
що господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтуються на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи викладене, суд вбачає
достатні правові підстави для
застосування до спірних правовідносин
строку позовної давності.

При зазначених обставинах, вимоги
позивача задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 33, 34, 43, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Повне рішення складено 02.06.2014 р.

Головуючий суддя Ю.О.
Зражевський Судді:
Б.І.
Лиховид

Ю.А. Джепа