донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

03.06.2014 справа №5006/7/20/2012

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:Діброви Г.І.суддівСтойки
О.В., Черноти Л.Ф. при секретарі
Романовій А.О. від позивача:не
з»явився;від відповідача:Рубан Д.М. - за
дов. №276 від 06.12.2013р. розглянув у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України», м. Київна рішення
господарського суду Донецької
областівід30.04.2014 рокуу справі№ 5006/7/20/2012
(суддя Фурсова С.М.)за
позовомПублічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м. Київдо
відповідачаПублічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Донецькоблгаз», м.
Донецькпростягнення 1 825 768 грн. 77
коп.ВСТАНОВИВ:

У 2012 році Публічне акціонерне
товариство «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м. Київ
звернулося до господарського суду
Донецької області з позовною заявою до
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Донецькоблгаз», м. Донецьк про
стягнення 1 825 768 грн. 77 коп., з яких: 846 069
грн. 18 коп. - інфляційні, 821 140 грн. 08 коп. -
пеня, 158 559 грн. 51 коп. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 18.04.2012 року по справі
№5006/7/20/2012 було призначено проведення
судової економічної експертизи.
Ухвалою суду від 03.03.2014 року було
поновлено провадження у справі
№5006/7/20/2012 у зв»язку з поверненням
матеріалів справи з експертної
установи без виконання.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 30.04.2014 р. позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м. Київ до
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Донецькоблгаз», м. Донецьк про
стягнення 1 825 768 грн. 77 коп. були
задоволені частково. Стягнуто з
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Донецькоблгаз», м. Донецьк на користь
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України», м. Київ пеню у
розмірі 155 518 грн. 58 коп., інфляційні в
розмірі 254 086 грн. 17 коп., 3% річних у
розмірі 150 419 грн. 96 коп. з відмовою у
стягненні іншої частини пені через
задоволення клопотання відповідача
про зменшення її розміру. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.
Відстрочено виконання рішення суду на 6
місяців.

Позивач, Публічне акціонерне
товариство «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України», м. Київ, з
прийнятим рішенням не згоден, вважає
його прийнятим з порушенням норм
матеріального та процесуального права
України. Тому він звернувся з
апеляційною скаргою, якою просить
Донецький апеляційний господарський
суд рішення господарського суду
Донецької області від 30.04.14 р. скасувати
в частині зменшення розміру пені на 665
621 грн. 50 коп., відмови у стягненні 3%
річних в сумі 8 139 грн. 55 коп. та
надання відстрочки виконання рішення
на 6 місяців і прийняти в цій частині
нове рішення, яким стягнути з
відповідача на користь позивача 665 621
грн. 50 коп. пені та 8 139 грн. 55 коп. 3%
річних, відмовити у наданні відстрочки
виконання рішення, в іншій частині
рішення залишити без змін.

Відповідач надав відзив на апеляційну
скаргу, яким просив суд апеляційної
інстанції залишити рішення
господарського суду без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав свої
заперечення щодо апеляційної скарги.

В судове засідання представник
позивача не з»явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, про причину неявки суд не
повідомив, своїми процесуальними
правами, передбаченими статтею 22
Господарського процесуального кодексу
України, не скористався, ніяких
клопотань з цього приводу судовій
колегії не надав, явка сторін ухвалою
суду від 21.05.2014 р. не була визнана
обов'язковою, неявка без поважних
причин у судове засідання
представників сторін не тягне за собою
перенесення розгляду справи на інші
строки, тому справу розглянуто за
наявними в ній матеріалами, а повний
текст постанови направляється
сторонам по справі в установленому
порядку.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду у
відповідності до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, на
підставі встановлених фактичних
обставин, переглядає справу та
викладені в скарзі доводи щодо
застосування судом при розгляді справи
норм матеріального та процесуального
права, що мають значення для справи.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
частково не відповідає вимогам чинного
законодавства України і підлягає зміні
в частині часткового задоволення вимог
про стягнення 3% річних у зв»язку з
невірним розрахунком як позивача, так і
суду першої інстанції цієї частини
позову, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 31
січня 2011 року між Національною
акціонерною компанією «Нафтогаз
України» (постачальник) та Відкритим
акціонерним товариством по
газопостачанню та газифікації
«Донецькоблгаз», правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
по газопостачанню та газифікації
«Донецькоблгаз» (покупець) було
укладено договір купівлі-продажу
природного газу № 14/105/11, відповідно до
умов якого в редакції додаткової угоди
№ 4 від 30 вересня 2011 року до договору
постачальник зобов'язався передати
покупцеві у 2011 та 2012 роках імпортований
природний газ для
виробничо-технологічних витрат та
нормативних втрат покупця, а покупець
зобов'язався прийняти і оплатити
природний газ в обсягах, зазначених у
п.21 та п.2.1.1 цього договору.

Газ, що постачається за цим договором,
використовується покупцем виключно
для виробничо - технологічних витрат та
нормованих втрат покупця. Використання
газу покупцем для інших потреб не є
предметом цього договору. (п.1.1 договору
в редакції додаткової угоди №4 від
30.09.2011 року)

Згідно з п.2.1 договору в редакції
додаткової угоди № 4 від 30 вересня 2011
року до договору, постачальник передає
покупцеві в 2011 році газ з урахуванням
вартості його транспортування
магістральними трубопроводами в
обсязі до 26 100 тис.куб.м. Постачальник
передає покупцеві у 2012 році природний
газ у обсязі до 42 557,0 тис.куб.м.

Строк поставки газу: з 1 січня 2011 року по
31 грудня 2012 року включно. (п.3.1 договору
в редакції додаткової угоди №4 від
30.09.2011 року)

Згідно з п. 3.5 договору,
приймання-передача газу, поставленого
постачальником покупцеві у
відповідному місяці поставки,
оформлюється актами
приймання-передачі газу.

Ціна газу та ціна договору узгоджені
сторонами у розділі 4 договору.

Відповідно до п.5.1 договору, оплата за
газ, з урахуванням вартості його
транспортування, здійснюється
покупцем виключно грошовими коштами
шляхом 100 % поточної оплати протягом
місяця поставки. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 15 числа, наступного за місяцем
поставки газу.

У відповідності до п. 6.1 договору, за
невиконання або неналежне виконання
договірних зобов'язань сторони несуть
відповідальність у випадках, що
передбачені чинним законодавством
України та цим договором.

Пунктом 6.2 договору сторони обумовили,
що за несвоєчасну оплату газу у строки,
зазначені в п.5.1 цього договору,
покупець сплачує на користь
постачальника, крім суми
заборгованості, пеню у розмірі не
більше подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу, за кожний
день прострочення платежу.

У п.9.1 договору в редакції додаткової
угоди №4 від 30.09.2011 року передбачено, що
цей договір набирає чинності з дати
підписання та скріплення печатками
сторін та поширює дію на відносини, що
склались між сторонами з 01 січня 2011
року і діє в частині поставки газу до 31
грудня 2012 року включно, а в частині
проведення розрахунків за газ та
послуги з його транспортування - до їх
повного здійснення.

Додатковими угодами №1 від 05.04.2011 року,
№2 від 27.07.2011 року, №3 від 31.08.2011 року, №5
від 30.09.2011 року, №6 від 11.10.2011 року до
договору купівлі - продажу природного
газу №14/105/11 від 31.01.2011 року сторони
змінювали ціну газу.

Позивач, на виконання умов договору,
протягом 2011 року передав відповідачу
природний газ, що підтверджено актами
прийому-передачі природного газу від
31.01.2011 р., 25.02.2011 р., 31.03.2011 р., 29.04.2011 р.,
29.06.2011 р., 30.06.2011 р., 29.07.2011 р., 31.07.2011 р.,
31.10.2011 р., 31.10.2011 р., 30.11.2011 р., 31.12.2012 р., які
оформлені належним чином та підписані
уповноваженими представниками сторін
і скріплені печатками підприємств без
зауважень та заперечень, в
добровільному порядку.

Однак відповідач свого обов'язку з
повної та своєчасної оплати природного
газу у встановлений договором термін
не виконав, оплативши вартість газу з
прострочками протягом вказаного
періоду.

Враховуючи наведене, позивач звернувся
із позовом до господарського суду
Донецької області про стягнення з
відповідача на його користь 846 069 грн. 18
коп. інфляційних, 821 140 грн. 08 коп. пені та
158 559 грн. 51 коп. 3% річних.

Дослідивши фактичні обставини справи,
оцінивши докази на їх підтвердження,
надавши правову кваліфікацію
відносинам сторін і виходячи з фактів,
встановлених у процесі розгляду
справи, правових норм, які підлягають
застосуванню, та матеріалів справи,
судова колегія дійшла висновку, що:

Згідно норм ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач при зверненні до суду просив
стягнути з відповідача на його користь
інфляційні у розмірі 846 069 грн. 18 коп. та
3% річних у розмірі 158 559 грн. 51 коп. за
весь час прострочення боржником його
договірного грошового зобов»язання.

У відповідності до норми ст. 625
Цивільного кодексу України, боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши
розрахунок інфляційних, наданий
позивачем, вважає, що судом першої
інстанції правомірно частково
задоволені позовні вимоги позивача про
стягнення з відповідача інфляційних у
розмірі 846 069 грн. 18 коп. тільки у сумі 254
086 грн. 17 коп., як збільшення суми
основного боргу в період прострочки
виконання боржником його грошового
зобов»язання в зв»язку з девальвацією
грошової одиниці України, з огляду на
наступне.

Так, інфляційні нарахування на суму
боргу, сплата яких передбачена
частиною другою статті 625 Цивільного
кодексу України, не є штрафною
санкцією, а виступають способом
захисту майнового права та інтересу,
який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення коштів внаслідок
інфляційних процесів за весь час
прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов»язання. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» №14 від
17.12.2013 року)

Листом Верховного Суду України від
03.04.97 р. № 62-97р «Рекомендації відносно
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ»
зазначено, що при застосуванні індексу
інфляції слід мати на увазі, що індекс
розраховується не на кожну дату місяця,
а в середньому на місяць; сума, що
внесена за період з 1 по 15 число
відповідного місяця, індексується за
період з урахуванням цього місяця, а
якщо з 16 по 31 число, то розрахунок
починається з наступного місяця.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач нарахував суми інфляційних за
періоди прострочки виконання
зобов'язань, менші за 15 днів (півмісяця),
в той час як інфляція є девальвацією
грошової одиниці України протягом
місяця і визначається державою як
середньомісячний індекс, що збільшує
суму основного боргу, який повинен
існувати протягом місячного періоду
прострочки виконання відповідачем
його грошового зобов»язання, причому
саме визначена позивачем сума боргу
відповідача повинна існувати в цей
період, а в даному випадку відповідач
частково сплачував борг у визначений
позивачем період, а тому не підлягають
задоволенню позовні вимоги позивача
про стягнення з відповідача
інфляційних за зобов»язаннями квітня
2011 року, червня 2011 року, липня 2011
року, жовтня 2011 року, листопада 2011 року,
грудня 2011 року в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком
господарського суду щодо часткового
задоволення позовних вимог позивача
про стягнення інфляційних за
зобов»язаннями січня 2011 року від
розміру простроченого платежу 4 302 828
грн. 93 коп. у сумі 60 239 грн. 61 коп.; за
зобов»язаннями лютого 2011 року від
розміру простроченого платежу 5 973 931
грн. 35 коп. у сумі 77 661 грн. 11 коп. та від
розміру простроченого платежу 3 460 894
грн. 97 коп. у сумі 27 687 грн. 16 коп.; за
зобов»язаннями березня 2011 року у
розмірі 88 498 горн. 29 коп.

Таким чином, судова колегія дійшла
висновку, що позовні вимоги позивача
про стягнення з відповідача
інфляційних правомірно частково
задоволені судом першої інстанції у
зв»язку з невірним розрахунком
позивача та з відповідача на користь
позивача вірно стягнуто інфляційні, як
збільшення суми основного боргу в
період прострочки виконання боржником
його грошового зобов»язання в зв»язку
з девальвацією грошової одиниці
України, лише в розмірі 254 086 грн. 17 коп. з
відмовою у задоволенні цієї частини
позовних вимог у розмірі 591 983 грн. 01 коп.

Одночасно з цим, судова колегія,
перевіривши розрахунок 3% річних,
наданий позивачем, як плати за
користування чужими грошовими коштами
в період прострочки виконання
відповідачем його грошового
зобов»язання з 15.02.11 р. по 27.01.12 р.,
вважає, що господарський суд дійшов
помилкового висновку про часткове
задоволення цієї частини позовних
вимог, оскільки, якщо у тексті договору
виконання грошового зобов»язання
визначається до настання певного
терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року
(частина 2 статті 252 Цивільного кодексу
України), то останнім днем виконання
такого зобов»язання вважається день,
що передує цьому терміну (в даному
прикладі - 31 липня 2014 року), водночас
коли у тексті договору виконання
грошового зобов»язання визначено «по 1
серпня 2014 року» або «включно до 1 серпня
2014 року», то останнім днем виконання
такого зобов»язання буде 1 серпня 2014
року. (п.1.9 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов»язань» №14
від 17.12.2013 року)

Як вбачається з матеріалів справи,
пунктом 5.1 договору купівлі-продажу
природного газу № 14/105/11 від 31.01.2011 року
передбачено, що оплата за газ, з
урахуванням вартості його
транспортування, здійснюється
покупцем виключно грошовими коштами
шляхом 100% поточної оплати протягом
місяця поставки, остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 15 числа, наступного за місяцем
поставки газу.

Суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку щодо нібито
виникнення прострочки відповідача по
оплаті за отриманий газ саме з 16 числа
кожного календарного місяця, а не з 15
числа, як зазначив позивач у своєму
позові, оскільки в даному випадку
останнім днем виконання відповідачем
його грошового договірного
зобов»язання є 14 число кожного
наступного календарного місяця за
місяцем поставки газу. Але позивач при
власному розрахунку 3% річних також
помилився в даті початку нарахування
плати за користування чужими грошовими
коштами в період прострочки виконання
відповідачем його грошового
договірного зобов»язання за
поставлений газ в червні 2011 року,
визначивши період нарахування 3% річних
з 14.07.2011 р., оскільки вірною датою
початку нарахування 3% річних є саме 15
число кожного місяця, наступного за
місяцем поставки газу, як дата початку
виникнення прострочки боржника.

За таких підстав, рішення суду першої
інстанції в цій частині підлягає зміні
в зв»язку з невірним розрахунком як
позивача, так і господарського суду та
до стягнення з відповідача на користь
позивача підлягає 3% річних, як плата за
користування чужими грошовими коштами
в період прострочки виконання
відповідачем його грошового
зобов»язання з 15.02.11 р. по 27.01.12 р. саме у
розмірі 158 235 грн. 50 коп. з відмовою у
стягненні 3% річних в сумі 324 грн. 01 коп.

При зверненні до суду позивач просив
стягнути з відповідача на його користь
пеню відповідно до п. 6.2 договору за
загальний період прострочки з 15.02.2011
року по 27.01.2012 року в розмірі 821 140 грн. 08
коп.

Статтею 611 Цивільного кодексу України
зазначено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ч. 4 ст. 231
Господарського кодексу України, у разі,
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України).

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу
України передбачено, що неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно приписів ст.ст. 1, 3 Закону
України від 22.11.96 р. № 543/96-ВР «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»,
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.
Розмір пені, передбачений статтею 1
цього Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Пунктом 6.2 договору сторони обумовили,
що за несвоєчасну оплату газу у строки,
зазначені в п.5.1 цього договору,
покупець сплачує на користь
постачальника, крім суми
заборгованості, пеню у розмірі не
більше подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу, за кожний
день прострочення платежу.

Судова колегія вважає, що
господарський суд дійшов помилкового
висновку про обґрунтованість позовних
вимог в частині нарахування пені за
період прострочки виконання
відповідачем його договірного
грошового зобов'язання лише у розмірі
777 592 грн. 91 коп. лише за період з 16.02.2011 р.
по 27.01.2012 р., оскільки суд першої
інстанції помилково вважає, що в даному
випадку датою початку нарахування
штрафних санкції є саме 16 число кожного
місяця, а не 15, як вірно зазначив
позивач у своєму позові.

Відповідач 11.03.2014 року надав до
господарського суду клопотання, яким
просив зменшити розмір пені до 1000 грн.
00 коп.

Згідно з п. 3 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд приймаючи рішення
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного
кодексу України, розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Згідно приписів статті 233
Господарського кодексу України, якщо
штрафні санкції, що підлягають сплаті
дуже великі у порівнянні зі збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій.

Так, з приписів названих статей
вбачається, що при зменшенні розміру
санкцій повинно бути взято до уваги
ступінь виконання зобов'язання
боржником, майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні, не лише
майнові, а й інші інтереси, що
заслуговують на увагу. Якщо порушення
зобов'язання не завдало збитків іншим
учасникам господарських відносин, суд
може з урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Оскільки пеня є різновидом
неустойки, яка має подвійну правову
природу: одночасно є засобом
забезпечення договірних зобов'язань
для стимулювання їх виконання і мірою
відповідальності за неналежне
виконання зобов'язання (санкцією), як
правового наслідку його порушення (ст.
611 Цивільного кодексу України),
неустойка має компенсаційний характер
та її розмір, як і розмір пені повинні
бути відповідними розміру понесених
позивачем збитків.

Враховуючи наведене, судова
колегія вважає, що оскільки заявлена до
стягнення сума пені не відповідає
наслідкам здійсненого відповідачем
правопорушення і позивачем не надано
суду жодних документів в підтвердження
понесених ним збитків та інших
негативних наслідків, які настали для
нього через несвоєчасну оплату
поставленого відповідачу газу, також
те, що прострочення грошових
зобов»язань за кожною місячною
поставкою не є значним, позовні вимоги
позивача перенасичені грошовими
вимогами, то судом першої інстанції
дотриманий баланс інтересів сторін
судом та правомірно зменшено розмір
пені до 155 518 грн. 58 коп.

За таких підстав, з відповідача на
користь позивача підлягає стягненню
пеня лише у розмірі 155 518 грн. 58 коп. з
відмовою в іншій частині цих позовних
вимог, але з віднесенням на відповідача
судових витрат, понесених позивачем, в
повному обсязі за цю частину позову,
виходячи з вірного розрахунку штрафної
договірної санкції у вигляді пені.

Відповідач 11.03.2014 року надав до суду
першої інстанції також клопотання,
яким просив відстрочити виконання
рішення суду на один рік.

Згідно приписів п.6 ст.83 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
приймаючи рішення, може відстрочити
або розстрочити його виконання.

Відстрочка або розстрочка виконання
рішення допускається у виняткових
випадках і залежно від обставин справи.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
можливість часткового задоволення
такого клопотання у зв»язку з
наявністю в даному випадку виключних
обставин, які ускладнюють виконання
рішення, а саме: стягнення штрафних
санкцій суттєво погіршить фінансовий
стан відповідача, призведе до
зростання заборгованості, що може
негативно відобразитись на можливості
його нормального та безперервного
функціонування; штрафні санкції мають
компенсаційний характер їх правової
природи та їх розмір повинен бути
відповідним розміру понесених
позивачем збитків; позивачем не надано
доказів настання для нього негативних
наслідків, спричинених саме
невиконанням відповідачем своїх
зобов'язань за спірним договором.

Доводи апеляційної скарги позивача
щодо необхідності відмови у
задоволенні клопотань про зменшення
розміру пені та надання відстрочки
виконання рішення суду з посиланням на
судову практику судовою колегією не
прийняті до уваги, оскільки в даному
випадку судовою колегією викладені
причини задоволення таких клопотань, і
це не тільки з причини важкого
матеріального становища відповідача, а
відповідно до вимог ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України суд першої інстанції
скористався своїм суб»єктивним правом,
яке надано йому чинним процесуальним
законодавством України і у суду
апеляційної інстанції відсутні
підстави для скасування рішення в цій
частині за нормами ст.104 Господарського
процесуального кодексу України.

Таким чином, судова колегія вважає, що
рішення господарського суду в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача 3% річних слід змінити та до
стягнення з відповідача на користь
позивача підлягають пеня у розмірі 155 518
грн. 58 коп., інфляційні у розмірі 254 086
грн. 17 коп., 3% річних у розмірі 158 235 грн. 50
коп. з відмовою у стягненні інфляційних
в сумі 591 983 грн. 01 коп., 3% річних у
розмірі 324 грн. 01 коп. та пені у
розмірі 665 621 грн.50 коп. через
задоволення клопотання відповідача
про зменшення її розміру з відстрочкою
виконання рішення суду.

З урахуванням вищевикладеного, судова
колегія Донецького апеляційного
господарського суду дійшла висновку,
що відповідно до вимог ст. 43
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
Донецької області від 30.04.2014 р. у справі
№ 5006/7/20/2012 ґрунтується на всебічному,
повному та об'єктивному розгляді всіх
обставин справи, які мають суттєве
значення для вирішення спору, але
частково не відповідає нормам
матеріального права України, тому
підлягає зміні в частині часткового
задоволення вимог про стягнення 3%
річних у зв»язку з невірним
розрахунком як позивача, так і суду
першої інстанції, залишаючи без змін
рішення суду в іншій частині, а
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору по
справі покладаються на сторони
пропорційно задоволеним вимогам, а в
частині зменшеної судом суми пені - в
повному обсязі

Керуючись статями 49, 99, 101, 103, 104, 105, 117
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України», м. Київ на рішення
господарського суду Донецької області
від 30.04.2014 р. у справі № 5006/7/29/2012
задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької
області від 30.04.2014 р. у справі
№ 5006/7/20/2012 - змінити.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України», м. Київ до Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Донецькоблгаз», м. Донецьк про
стягнення 1 825 768 грн. 77 коп.
задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Донецькоблгаз», 83050, м.
Донецьк, вул. Рози Люксембург, 23А, ЗКПО
03361075, на користь Публічного
акціонерного товариства «Національна
акціонерна компанія «Нафтогаз
України», 01001, м. Київ, вул. Б.
Хмельницького, 6, ЗКПО 20077720, пеню у
розмірі 155 518 грн. 58 коп., інфляційні у
розмірі 254 086 грн. 17 коп., 3% річних у
розмірі 158 235 грн. 50 коп., витрати зі
сплати судового збору за подання
позовної заяви у розмірі 24 635 грн. 28
коп. та витрати зі сплати судового
збору за подання апеляційної скарги у
розмірі 116 грн. 58 коп.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Національна акціонерна компанія
«Нафтогаз України», м. Київ до
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Донецькоблгаз», м. Донецьк про
стягнення інфляційних в сумі 591 983 грн. 01
коп., пені в розмірі 665 621 грн. 50 коп. та 3%
річних у розмірі 324 грн. 01 коп.

Доручити господарському суду
Донецької області видати наказ.

В іншій частині рішення господарського
суду Донецької області від 30.04.2014 р. у
справі № 5006/7/20/2012 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття, направляється сторонам
по справі в триденний строк та може
бути оскаржена до Вищого
господарського суду України через
Донецький апеляційний господарський
суд у двадцятиденний строк.

Головуючий
Г.І. Діброва

Судді
О.В. Стойка

Л.Ф. Чернота

Надр. 5 прим:

1 - у справу;

2 - позивачу;

3 - відповідачу;

4 - ДАГС;

5- ГС Дон. обл.

Довгалюк К.Г.