КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2014 р. Справа№
16/46(11/196/31(2/164))

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Чорної Л.В.

при секретарі Дмитрина Д.О.

розглянувши апеляційні скарги
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Чернігівській області, Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області

на ухвалу Господарського суду
Чернігівської області від 28.02.2014р.

за скаргою Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2

на дії Відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області

у справі №16/46(11/196/31(2/164)) (суддя - Кушнір
І.В.)

за позовом: Суб'єкта підприємницької
діяльності ОСОБА_2

до 1) Деснянського відділу Державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції

2) Головного управління Державної
казначейської служби України в
Чернігівській області

за участю Заступника прокурора
Чернігівської області на стороні
відповідача 2

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача 1: 1) ОСОБА_4;

2) ОСОБА_5;

3) ОСОБА_6;

про відшкодування шкоди

ВСТАНОВИВ:

У січні 2014 року Суб'єкт підприємницької
діяльності ОСОБА_2 звернувся до
господарського суду Чернігівського
суду зі скаргою на дії відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Чернігівській області, в якій просить:
визнати незаконною бездіяльність
відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області, пов'язаного з
виконанням наказів господарського
суду Чернігівській області №
16/46(11/196/31(2/164)) від 10.02.2010 р.; визнати
протиправним рішення відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управляння юстиції у
Чернігівській області, пов'язане з
відмовою у прийнятті до провадження
виконавчих документів; визнати
незаконними постанови відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управляння юстиції у
Чернігівській області ВП № 41603984 та ВП
№ 41620989 від 21.01.2014 року про відмову у
відкритті виконавчого провадження;
зобов'язати відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управляння юстиції у Чернігівській
області прийняти до провадження накази
№ 16/46(11/196/31(2/164)), видані 10.02.2010 року
господарським судом Чернігівської
області на примусове стягнення з
боржника Деснянського відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції на користь Стягувача 114220,45 грн.
- шкоди; 1142,20 грн. - державного мита та 118
грн. - витрат на ІТЗ; зобов'язати відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області вчинити дії по
виконанню виконавчих документів у
відповідності до вимог Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень», а саме звернутися із
заявою про виконання рішення суду до
Головного управління Державної
казначейської служби України в
Чернігівській області.

Скарга мотивована тим, що відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області безпідставно
ухиляється від виконання наказів №
16/46(11/196/31(2/164)), виданих 10.02.2010 року
Господарським судом Чернігівської
області на примусове стягнення з
боржника Деснянського відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції на його користь коштів у
розмірі 115 480,65 грн., при цьому скаржник
посилається на п. 3 Прикінцевих та
Перехідних положень Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень».

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 28.02.2014 р. скаргу суб`єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2
задоволено частково. Визнано
незаконними постанови відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управляння юстиції у
Чернігівській області ВП №41603984 та ВП
№41620989 від 21.01.2014 року про відмову у
відкритті виконавчого провадження.
Зобов'язано відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управляння юстиції у Чернігівській
області прийняти до провадження накази
№ 16/46(11/196/31(2/164)), видані 10.02.2010 року
господарським судом Чернігівської
області на примусове стягнення з
боржника Деснянського відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції на користь Стягувача 114220,45 грн.
- шкоди; 1142,20 грн. - державного мита та 118
грн. - витрат на ІТЗ. Зобов'язано відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області вчинити дії по
виконанню виконавчих документів у
відповідності до вимог Закону України
"Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень", а саме звернутися із
заявою про виконання рішення суду до
відповідного органу державної
казначейської служби України.

Ухвала місцевого господарського суду
мотивована безпідставними відмовами
відділу примусового виконання рішень
відділу державної виконавчої служби
Головного управління юстиції у
Чернігівській області, з огляду на ту
обставину, що Прикінцевими та
Перехідними положеннями Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» передбачено
подання виконавчих документів за
рішеннями суду про стягнення коштів
або рішення суду, що набрали законної
сили, боржниками за якими є державний
орган безпосередньо до органу
державної виконавчої служби.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої
інстанції Відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області звернувся до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просить ухвалу
господарського суду міста Києва від
28.02.2014 року по справі № 16/46(11/196/31(2/164)),
скасувати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
ухвала Господарського суду
Чернігівської області прийнята з
порушенням норм матеріального права.

Крім того через відділ документального
забезпечення роботи Київського
апеляційного господарського суду
надійшла апеляційна скарга Головного
управління Державної казначейської
служби України в Чернігівській
області, в якій апелянт просить
скасувати частково ухвалу
господарського суду міста Києва від
28.02.2014 року по справі № 16/46(11/196/31(2/164)), в
частині зобов'язання відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області звернутися із
заявою про виконання рішення суду до
відповідного органу державної
казначейської служби України.

На підставі апеляційних скарг на
ухвалу Господарського суду міста Києва
від 28.02.2014 року, згідно ст. ГПК України,
Київським апеляційним господарським
судом ухвалами від 14.04. 2014р. порушено
апеляційне провадження.

Представники сторін в судове засідання
23.04.2014 року не з'явилися, будучи
належним чином повідомленим про час та
місце проведення судового засідання по
розгляду апеляційної скарги.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами. Явка в
судове засідання представників сторін
-це право, а не обов'язок, справа може
розглядатись без їх участі, якщо
нез'явлення цих представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК
України у випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду
справи є правом та прерогативою суду,
основною умовою для якого є не
відсутність у судовому засіданні
представників сторін, а неможливість
вирішення спору у відповідному
судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті
4 ГПК України, статті 17 Закону України
"Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" при розгляді справи частину 1
статті 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
колегія суддів зазначає, що право особи
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
кореспондується обов'язок
добросовісно користуватися наданими
законом процесуальними правами,
утримуватись від дій, що зумовлюють
затягування судового процесу, та
вживати надані процесуальним законом
заходи для скорочення періоду судового
провадження (пункт 35 рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Юніон Еліментарія Сандерс
проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від
07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи
є достатніми для всебічного, повного і
об'єктивного розгляду справи та
належне повідомлення осіб щодо дати
провденення судового засідання, судова
колегія визнала за можливе розглянути
апеляційну скаргу у відсутності
представників сторін.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що в
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
та додатково поданими доказами
повторно розглядає справу.

Відповідно до ч.5 ст.106 Господарського
процесуального кодексу України,
апеляційні скарги на ухвали місцевого
господарського суду розглядаються в
порядку, передбаченому для розгляду
апеляційних скарг на рішення місцевого
господарського суду.

Дослідивши доводи апеляційних скарг,
наявні матеріали справи, перевіривши
правильність застосування
господарським судом Чернігівської
області при прийнятті оскарженої
ухвали норм процесуального права,
колегія суддів апеляційної інстанції
вважає, що ухвала місцевого
господарського суду прийнята з вірним
застосуванням норм процесуального
права, є обґрунтованою з наступних
підстав.

Імперативною нормою ст. 124 Основного
Закону України передбачено, що судові
рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України.

Статтею 115 ГПК України закріплено
імперативний припис щодо
обов'язковості рішень, ухвал, постанов
господарського суду, що набрали
законної сили. Вони є обов'язковими на
всій території України. Ця норма є
відтворенням норми ст. 124 Конституції
України, згідно з якою судові рішення
ухвалюються судами іменем України і є
обов'язковими до виконання на всій
території України.

Також, принцип обов'язковості
виконання судових рішень передбачає
Закон України "Про судоустрій і статус
суддів", згідно ч. 2 ст. 13 якого судові
рішення, що набрали законної сили, є
обов'язковими до виконання усіма
органами державної влади, органами
місцевого самоврядування, їх
посадовими та службовими особами,
фізичними і юридичними особами та їх
об'єднаннями на всій території України.

Рішення, ухвали, постанови
господарського суду, що набрали
законної сили, виконуються у порядку,
встановленому Законом України "Про
виконавче провадження".

Згідно положень ст. 1 Закону України
"Про виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Як вірно встановлено судом першої
інстанції рішенням господарського
суду Чернігівської області у справі
№16/46(11/196/31(2/164)) від 02.11.2009 стягнуто з
рахунку Деснянського відділу
Державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції на користь суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_2
114220,45 грн. збитків, 1713,30 грн. державного
мита та 118,00 грн. витрат з
інформаційно-технічного забезпечення
судового процесу.

Постановою Київського апеляційного
господарського суду від 21.01.2010,
залишеною без змін постановою Вищого
господарського суду України від 20.04.2010,
рішення в частині стягнення державного
мита змінено та постановлено стягнути
з Деснянського відділу Державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції на користь
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_2 1142,20 грн. державного мита та 118,00
грн. витрат з інформаційно-технічного
забезпечення судового процесу.

На виконання вказаної постанови 10.02.2010
місцевим господарським судом були
видані відповідні накази.

15.02.2010 було відкрито виконавче
провадження.

При розгляді попередньої скарги
відповідно до ухвали від 11.01.2011 судом
було встановлено, що на ім'я боржника на
час виконання судового рішення
відкрито в управлінні Дежказначейства
у м. Чернігові лише один рахунок №
3635, який відповідно до Плану
рахунків бухгалтерського обліку
виконання державного та місцевого
бюджетів, затвердженого наказом
Державного казначейства України від
28.11.2000 № 119 призначений для обліку руху
депозитних сум.

Під час виконавчого провадження орган
ДВС та стягувач зверталися до суду із
заявами щодо зміни порядку та способу
виконання судового рішення, пропонуючи
стягувати кошти не з відповідача-1, а з
Державного бюджету в особі Головного
управління юстиції у Чернігівській
області, проте у задоволенні заяв було
відмовлено.

17.03.2011 державним виконавцем були
складені акти про відсутність у
боржника майна, за рахунок якого
можливо погасити борг стягувачу.

В подальшому орган ДВС виніс постанови
про повернення виконавчих документів
стягувачеві від 03.08.2011 ВП № 17391997, від
03.08.2011 ВП № 17391956.

Ухвалою господарського суду
Чернігівської області від 06.03.2012,
залишеною без змін постановою
Київського апеляційного
господарського суду від 23.05.2012 вказані
постанови було скасовано. При цьому суд
вказав, що органом ДВС виконані не всі
можливі виконавчі дії, зокрема, не були
направлені в органи держказначейства
необхідні документи.

Після скасування постанов про
повернення виконавчого документа
органом ДВС були виконані наступні дії:

1. 21.06.2012 була винесена постанова про
відновлення виконавчих проваджень.

2. 02.07.2012 державним виконавцем складено
акт про відсутність у боржника коштів
та майна , на які можливо звернути
стягнення.

3. 24.07.2012 накладено арешт на рахунок
боржника, відкритий в Головному
управлінні державної казначейської
служби № 3635.

4. 08.08.2012 до органу казначейської служби
направлено вимогу для примусового
списання коштів з цього ж рахунку.

5. 09.08.2012 орган казначейства направив
листа про повернення без виконання
постанов про арешт коштів боржника на
підставі п.27 постанови КМУ №845 від
03.08.2011р., оскільки зазначений у
постановах рахунок не є реєстраційним
чи спеціальним і не є бюджетним
рахунком, з цих же підстав 13.08.2012р. орган
казначейства повернув без виконання
платіжну вимогу.

6. 14.08.2012 була виставлена платіжна
вимога № 406/1 від 14.08.2012р. до ЧФ ПАТ
"Укрексімбанк" для списання з рахунку
боржника 14062 швейцарських франків
шляхом продажу на МВРУ за гривню, яка
17.08.2012р. повернута банком без виконання.

7. 27.08.2012 орган ДВС виніс постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачеві, які мотивовані тим, що у
боржника відсутнє майно, на яке може
бути звернене стягнення, а вжиті
виконавцем заходи щодо розшуку такого
майна виявилися безрезультатними.

Ухвалою господарського суду
Чернігівської області від 03.10.2012 у
справі №16/46(11/196/31(2/164)) визнано
незаконною бездіяльність відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області, пов'язану з
виконанням наказів господарського
суду Чернігівської області № 16/46
(11/196/31(2/164)) від 10.02.2010 та визнано
незаконними постанови відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області про повернення
виконавчих документів стягувачеві від
27.08.2012 ВП № 17391997, від 27.08.2011 ВП № 17391956.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 07.11.2012
апеляційну скаргу відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області на ухвалу господарського суду
Чернігівської області від 03.10.2012 у
справі №16/46(11/196/31(2/164)) з доданими
документами повернуто без розгляду.

Постановами старшого державного
виконавця Сенченко М.В. від 27.11.2012
виконавчі провадження ВП № 17391997, ВП №
17391956 були відновлені.

Листами відділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області № 02.01-25/141-1 від
25.12.2013 та № 02.01-25/142-1 від 25.12.2013 СПД
ОСОБА_2 були надіслані постанови ВП №
17391956 від 25.12.2013 та ВП № 17391997 від 25.12.2013
про повернення виконавчого документа
стягувачу.

Зазначені постанови були винесені на
підставі п.2 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України
"Про виконавче провадження", оскільки у
боржника відсутнє майно, на яке може
бути звернуто стягнення, а вжиті
державним виконавцем заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними.

Надалі, враховуючи те, що 17 червня 2013
року Міністерство юстиції України
надіслало лист № 7449-0-33-13/6.1 від 06.06.2013
року, яким повідомило, що 27.12.2012 року на
рахунок Головного управління юстиції в
Чернігівській області, який відкритий
в Головному управлінні Державної
казначейської служби в Чернігівській
області, надійшли кошти в сумі 116000 грн.
по КЕКВ 1135 для погашення боргу за
наказами господарського суду
Чернігівської області від 10.02.2013 року
№ 16/46(11/196/31(2/164)), а також беручи до уваги,
що з 01 січня 2013 року набрав чинності
Закон України "Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень", СПД
ОСОБА_2 звернувся до Головного
управління Державної казначейської
служби України в Чернігівській області
із відповідною заявою.

Листами Головного управління
Державної казначейської служби
України в Чернігівській області за №
15-19/770/13-728 від 31.12.2013 року та за № 04-05/75
від 16.01.2014 СПД ОСОБА_2 було
рекомендовано звернутися до Державної
виконавчої служби України.

Враховуючи, що в постанові ВП№ 17391956 від
25.12.2013 року про повернення виконавчого
документа стягувачу та постанові ВП №
17391997 від 25.12.2013 року про повернення
виконавчого документа стягувачу було
зазначено право Стягувача на
пред'явлення виконавчого документа до
25.12.2014 року, то відповідно до Закону
України "Про виконавче провадження"
останній звернувся із заявами про
відкриття виконавчих проваджень до
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області примусового
виконання наказів №16/46(11/196/31(2/164)),
виданих 10.02.2010р. господарським судом
Чернігівської області на примусове
стягнення з боржника Деснянського
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції на користь СПД ОСОБА_2 114220,45
грн. - збитків, 1142,20 грн. - державного
мита та 118 грн. - витрат на ІТЗ.

Листами відділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області № 02.01-25/795-1 та №
02.01-25/796-1 від 21.01.2014 року СПД ОСОБА_2 було
надіслано постанови ВП № 41603984 та ВП
№41620989 від 21.01.2014 року про відмову у
відкритті виконавчого провадження.

Підставою для відмови у відкритті
виконавчого провадження було
зазначено ч.2 ст. 3 Закону України "Про
виконавче провадження".

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень», держава гарантує
виконання рішення суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити певні
дії щодо майна, боржником за яким є:
державний орган; державні
підприємство, установа, організація
(далі - державне підприємство); юридична
особа, примусова реалізація майна якої
забороняється відповідно до
законодавства.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень», виконання рішень суду
про стягнення коштів, боржником за
якими є державний орган, здійснюється
Державною казначейською службою
України в межах відповідних бюджетних
призначень шляхом списання коштів з
рахунків такого державного органу, а в
разі відсутності у зазначеного
державного органу відповідних
призначень - за рахунок коштів,
передбачених за бюджетною програмою
для забезпечення виконання рішень
суду. Стягувач за рішенням суду про
стягнення коштів з державного органу
звертається до Державної
казначейської служби України у строки,
встановлені Законом України «Про
виконавче провадження», із заявою про
виконання рішення суду.

Разом з тим. відповідно до ч. 2 ст. 3
Закону України «Про виконавче
провадження» рішення про стягнення
коштів з державних органів, державного
та місцевого бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, прийнятих судами, а також
іншими державними органами, які
відповідно до закону мають право
приймати такі рішення (далі - державні
органи), унормовано Порядком виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затвердженим Постановою
Кабінету Міністрів України від 03
серпня 2011 року № 845.

Пунктом 2 даного порядку визначено, що
безспірним списанням є операції з
коштами державного та місцевих
бюджетів, що здійснюються з метою
виконання рішень про стягнення коштів
Казначейством та його територіальними
органами) без згоди (подання) органів,
що контролюють справляння надходжень
бюджету, боржників, органів місцевого
самоврядування та/або державних
органів на підставі виконавчих
документів.

Відповідно до п. п. 24, 25 Порядку,
стягувачі, на користь яких прийняті
рішення про стягнення коштів з
рахунків боржника, подають до органу
Казначейства, в якому обслуговується
боржник, документи, зазначені у пункті 6
цього Порядку. Безспірне списання
коштів з рахунка боржника здійснюється
в першочерговому порядку. Проведення
платежів за його платіжними
дорученнями здійснюється після
безспірного списання у разі наявності
коштів на рахунку.

Таким чином, Законами України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень», «Про виконавче
провадження» та Порядком виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ, встановлено певний порядок
виконання рішень про стягнення коштів
з державних установ, провадження за
якими повинен здійснювати центральний
орган виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, а не органи
виконавчої служби, як зазначив
представник відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області в своїй апеляційній скарзі.

Отже управлінням державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Чернігівській області абсолютно вірно
зазначено в спірних постановах ВП №
41603984 та ВП №41620989 від 21.01.2014 року про
відмову у відкритті виконавчого
провадження згідно з ч.2 ст.3 Закону
України «Про виконавче провадження»,
що рішення про стягнення коштів з
державних органів, державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Таким чином, основне виконання
вищевказаних рішення господарського
суду та виданих на його виконання
наказів буде здійснюватися саме
органами, що здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Проте сама процедура виконання буде
дещо відрізнятися з огляду на те, що
пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцевих та
перехідних положень» Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень», передбачено, що
виконавчі документи за рішеннями суду
про стягнення коштів або рішення суду,
що набрали законної сили, боржниками за
якими є визначені частиною першою
статті 2 цього Закону суб'єкти, які
видані або ухвалені до набрання
чинності цим Законом, подаються до
органу державної виконавчої служби
протягом шести місяців з дня набрання
чинності цим пунктом.

Відповідно до п.1 Прикінцевих та
Перехідних положень даного Закону:
«Цей Закон набирає чинності з 1 січня 2013
року.»

З матеріалів справи вбачається, що
рішення господарського суду
Чернігівської області у справі
№16/46(11/196/31(2/164)) винесено 02.11.2009, набрало
законної сили 21.01.2010, тобто до набрання
чинності вищевказаним Законом, а отже
дія цих положень розповсюджується на
виконання зазначеного судового акту.

Як вірно зазначено місцевим
господарським судом положення п.3
Прикінцевих та Перехідних положень
вищевказаного Закону носять
спеціальний характер та мають
прерогативу у застосуванні перед
загальними правовими нормами.

Отже згідно положень ч.1 ст.1 Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» направлення
стягувачами виконавчих документів
щодо виконання рішень суду про
стягнення коштів або рішень суду, що
набрали законної сили, боржниками за
якими є визначені частиною першою
статті 2 цього Закону суб'єкти, які
видані або ухвалені саме до набрання
чинності цим Законом, саме до органів
державної виконавчої служби, а не до
органу, що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів чи до
органу, є саме тим особливим порядком
їх виконання.

З огляду на вище зазначене позиція
скаржника з приводу необхідності
застосування до спірних правовідносин
щодо визначення органу, до якого
необхідно стягувачу направити
виконавчі документи, приписів п.3
Прикінцевих та Перехідних положень
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень» є
вірною, а дії скаржника з направлення
виконавчих документів до відділу
примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Чернігівській області колегія суддів
визнає правомірними.

З урахуванням вищенаведеного колегія
суддів вважає обґрунтованим висновок
місцевого господарського суду про
наявність правових підстав для
часткового задоволення скарги
позивача по справі на дії Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області.

Відповідно до ст. 104 Господарського
процесуального кодексу України,
підставами для скасування або зміни
рішення місцевого господарського суду
є:

1) неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які місцевий
господарський суд визнав
встановленими;

3) невідповідність висновків,
викладених у рішенні місцевого
господарського суду, обставинам
справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
ухвала господарського суду
Чернігівської області від 28.02.2014 року у
справі № 16/46(11/196/31(2/164)) відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам і матеріалам справи,
прийнята з дотриманням норм
процесуального права, є законною і
обґрунтованою, підстав для її
скасування не вбачається, а тому
апеляційні скарги, з викладених у них
підставах, задоволенню не підлягають.

Зважаючи на відмову в задоволенні
апеляційних скарг, відповідно до вимог
ст.49 Господарського процесуального
кодексу України, судовий збір за
розгляд апеляційних скарг
покладається на апелянтів.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
99, 101, 102 - 105, 106 Господарського
процесуального кодексу України,
Київський апеляційний господарський
суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного
управління Державної казначейської
служби України в Чернігівській
області, Відділу примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області залишити без задоволення,
ухвалу Господарського суду
Чернігівської області від 28.02.2014 року у
справі № 16/46(11/196/31(2/164)) залишити без
змін.

Матеріали справи № 16/46(11/196/31(2/164))
повернути до Господарського суду
Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з
моменту її прийняття і може бути
оскаржена до Вищого господарського
суду України протягом двадцяти днів з
дня її прийняття.

Головуючий суддя
О.В. Тищенко

Судді
І.А. Іоннікова

Л.В. Чорна