ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2014 р.Справа № 922/649/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "НВП
"Енергорегулятор" (м. Харків) до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТехноІмпорт" (м.
Санкт-Петербург, РФ) про стягнення 27 410
000 руб. рф за участю представників
сторін:

позивача - Батіщев П.С. (довіреність від
05.02.2014 р.);

відповідача - Кошовський С.В.
(довіреність від 24.05.2014 р.)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ТОВ "НВП "Енергорегулятор",
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом до ТОВ
"ТехноІмпорт" про стягнення з
відповідача на свою користь
заборгованість, яка виникла у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
взятих на себе зобов'язань за
контрактом №1/2012, укладеним між
сторонами 07.02.2012 р. Відповідно вимог
позовної заяви, заявлена до стягнення
сума заборгованості становить 27 410 000
руб. рф (еквівалент 6 975 845,00 грн.). Свої
позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що відповідач не виконав взяті на
себе зобов'язання передбачені
контрактом №1/2012 від 07.02.2012 р. щодо
своєчасної оплати за поставлений
товар.

Розпорядженням керівника апарату суду
"Щодо призначення повторного
автоматичного розподілу справи"
призначено повторний автоматичний
розподіл справи №922/649/14 в зв'язку
відсутністю судді Мамалуя О.О.

Згідно витягу автоматизованої системи
документообігу господарського суду
Харківської області від 07.04.2014 р. справу
№922/649/14 призначено для розгляду судді
Сальніковой Г.І.

Ухвалою суду від 10.04.2014 р. розгляд
справи відкладено на 26.05.2014 р. о 11:45 год.

В судовому засіданні 26.05.2014 р. судом
було оголошено перерву до 02.06.2014 р. о 10:20
год.

02.06.2014 р. до канцелярії суду від
представника позивача надійшли
додаткові пояснення по справі.

В судовому засіданні 02.06.2014 р.
представник позивача підтримав
позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні 02.06.2014 р. не заперечував проти
наявності заборгованості.

Розглянувши матеріали справи, всебічно
та повно з'ясувавши обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши в сукупності докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

07.02.2012 р. між ТОВ "НВП "Енергорегулятор"
(продавець) та ТОВ "ТехноІмпорт"
(покупець) було укладено контакт №1/2012.

Відповідно до п.1.1 контракту, продавець
зобов'язався виготовити та поставити
покупцю два комплекти обладнання
автоматичного регулювання швидкості
гідротурбіни в розібраному вигляді для
Зеленчукської ГАЕС (Росія) на два
агрегати (далі обладнання).

Згідно п. 1.2 контракту, продукція
постачається на умовах FCA, м. Харків,
України (згідно Інкотермс 2010).

Відповідно до п. 2.1 контракту, загальна
вартість цього контракту становить
62350000,00 російських рублів.

20.11.2013 р. між сторонами була укладена
додаткова угода №1 до контракту №1/2012
від 07.02.2012 р.

Відповідно до п.7.1. контракту (в
редакції додаткової угоди №1 від 20.11.2013)
строк поставки обладнання до 31.12.2013.
Датою поставки вважається дата
оформлення української
вантажно-митної декларації.

П. 3.1 контракту сторони угодили, що
оплата по цьому контракту
здійсьнюється в наступному порядку:
3.1.1. перший авансовий платіж на
виготовлення продукції в розмірі 40% від
загальної вартості контракту, що
становить 24940000,00 російських рублів,
покупець оплачує протягом 15
банківських днів з дати підписання
контракту; 3.1.2. другий авансовий платіж
на виготовлення продукції в розмірі 60%
від загальної вартості контракту, що
становить 37410000,00 російських рублів,
покупець оплачує протягом 30
календарних днів з дати поставки. (в
редакції додаткової угоди №1 від
20.11.2013).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач сплатив авансовий платіж
28.02.2012 р. в розмірі 24940000,00 російських
рублів, що підтверджується копією
банківської виписки.

Також 13.01.2014 р. відповідачем було
перераховано суму 10000000 російських
рублів як частину останнього платежу.

Судом встановлено, що позивач виконав
свої обов'язки у повному обсязі,
поставив відповідачеві товар, проте
відповідач в порушення норм чинного
цивільного та господарського
законодавства України та умов
контракту №1/2012 від 07.02.2012 р., лише
частково оплатив за отриману
продукцію, що стало підставою для
звернення позивача з позовом до суду з
даним позовом.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про
міжнародне приватне право» у разі
відсутності згоди сторін договору про
вибір права, що підлягає застосуванню
до цього договору, застосовується
право відповідно до частин другої і
третьої статті 32 цього Закону.

Згідно з частинами 2-3 ст. 32 Закону
України «Про міжнародне приватне
право» у разі відсутності вибору права
до змісту правочину застосовується
право, яке має найбільш тісний зв'язок
із правочином, при цьому правочин більш
тісно пов'язаний з правом держави, у
якій сторона, що повинна здійснити
виконання, яке має вирішальне значення
для змісту правочину, має своє місце
проживання або місцезнаходження

Пункт 1 статті 44 Закону України «Про
міжнародне приватне право» вказує, що у
договорі купівлі- продажу стороною, яка
повинна здійснити виконання, яке має
вирішальне значення для змісту
договору, є саме продавець.

Відповідно до ст. 47 вказаного Закону
Право, що застосовується до договору,
охоплює, серед іншого, тлумачення
договору, права та обов'язки сторін,
виконання договору, наслідки
невиконання або неналежного виконання
договору.

Відповідно до ст. 1 Конвенції вона
(Конвенція) застосовується до
договорів купівлі-продажу товарів між
сторонами, комерційні підприємства
яких перебувають у різних державах,
коли ці держави є договірними
державами або коли згідно з нормами
міжнародного приватного права
застосовано право договірної держави.

Враховуючи викладене, беручи до уваги,
що саме позивач (резидент України) є
продавцем за контрактом №1/2012 від
07.02.2012, укладеним між ним та
відповідачем, до спірних правовідносин
має застосовуватись матеріальне право
України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 1 Інформаційного листа Вищого
господарського суду України №01-06/928/2012
від 17.07.2012 р. "Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права", відповідно до
частини першої статті 692 ЦК України
покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу.

Якщо інше не встановлено укладеним
сторонами договором або актом
цивільного законодавства, перебіг
строку виконання грошового
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору купівлі-продажу, починається
з моменту прийняття товару або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, і положення
частини другої статті 530 названого
Кодексу, в якій ідеться про строк
(термін) виконання боржником обов'язку,
що не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, до
відповідних правовідносин не
застосовується.

При цьому підписання покупцем
видаткової накладної, яка є первинним
обліковим документом у розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
і яка відповідає вимогам, зокрема,
статті 9 названого Закону і Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку та
фіксує факт здійснення господарської
операції і встановлення договірних
відносин, є підставою виникнення
обов'язку щодо здійснення розрахунків
за отриманий товар. Строк виконання
відповідного грошового зобов'язання
визначається за правилами,
встановленими частиною першою статті
692 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України,
покупець зобов'язаний оплатити товар
після його прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та
приймаючи до уваги вимоги ст. 526
Цивільного Кодексу України, а саме те,
що зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, враховуючи те, що
відповідач не надав суду жодного
документу, який би спростовував
наявність заборгованості перед
позивачем, хоча мав можливість
скористуватись своїми процесуальними
правами та надати документи в
обґрунтування своєї позиції по справі,
суд дійшов висновку про те, що позовна
вимога позивача про стягнення
заборгованості за отриманий товар в
сумі 27 410 000 руб. рф (еквівалент 6 975 845,00
грн.) правомірна та обґрунтована, така,
що не спростована відповідачем, тому
підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу, судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судовий
збір покладається: у спорах, що
виникають при укладанні, зміні та
розірванні договорів, - на сторону, яка
безпідставно ухиляється від прийняття
пропозицій іншої сторони, або на обидві
сторони, якщо господарським судом
відхилено частину пропозицій кожної із
сторін; у спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших
підстав, - на сторони пропорційно
розміру задоволених позовних вимог.
Якщо спір виник внаслідок
неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору. Судовий
збір, від сплати якого позивач у
встановленому порядку звільнений,
стягується з відповідача в доход
бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору. Суми, які
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, послуги
перекладача, адвоката та інші
витрати, пов'язані з розглядом справи,
покладаються: при задоволенні позову -
на відповідача; при відмові в позові -
на позивача; при частковому
задоволенні позову - на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Відповідно до статті 44 та статті 49
Господарського процесуального кодексу
України, суд вважає за необхідне
покласти на відповідача витрати по
сплаті судового збору в сумі 73080,00 грн.,
оскільки з його вини спір було доведено
до суду.

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТехноІмпорт" (195197,
Російська Федерація, м.
Санкт-Петербург, вул. Мінеральна, буд. 13,
К; ОГРН 448; ИНН ; КПП 780401001) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "НВП
"Енергорегулятор" (61046, м. Харків, вул.
Пожарського, 2/10, )
заборгованість в розмірі 27 410 000 руб. рф
(еквівалент 6 975 845,00 грн.) та витрати по
сплаті судового збору в сумі 73080,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 05.06.2014 р.

Суддя Г.І. Сальнікова