м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/6806/14 22.05.14

За позовом Комунального підприємства
виконавчого органу Київради (Київської

міської державної
адміністрації) «Київреклама»

До Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

Про стягнення 16 505,09 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Метелкіна О.Л. - по
дов. № 196-17/КР від 08.01.2014

від відповідача ОСОБА_1

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Комунального
підприємства виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації) «Київреклама» про
стягнення з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 16 505,09 грн. заборгованості яка
складається з : 14 076,47 грн. основного
боргу, 737,68 грн. пені, 1 253,83 грн. 15% річних
та 437,11 грн. збитків від зміни індексу
інфляції за неналежне виконання взятих
на себе останнім зобов'язань згідно
договору на право тимчасового
користування місцем(-ями) для
розміщення рекламного (-их) засобу(-ів),
що перебуває(-ють) у комунальній
власності територіальної громади м.
Києва, його районів або повноваження
щодо розпорядження яким(-и) здійснюють
органи місцевого самоврядування м.
Києва № 1177/767/11 від 21.12.2011.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 15.04.2014 порушено провадження у
справі № 910/6806/14 та призначено її до
розгляду на 29.04.2014.

В судовому засіданні 29.04.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 06.05.2014.

Відповідачем 06.05.2014 до відділу
діловодства суду подано клопотання про
відкладення розгляду справи та
зобов'язання позивача надати
відповідачу копію позовної заяви та
доданих до неї документів, посилаючись
на те, що відповідач копію позовної
заяви та додані до неї документи не
отримав та йому необхідний час
підготуватись до розгляду справи та
підготувати відзив на позов.

Суд розглянувши дане клопотання
відмовив в його задоволенні, з огляду
на наступне

Відповідно до статті 56 Господарського
процесуального кодексу України
позивач, прокурор чи його заступник
зобов'язані при поданні позову
надіслати сторонам копії позовної
заяви та доданих до неї документів
відповідно до кількості відповідачів
та третіх осіб листом з описом
вкладення.

Згідно Правил надання послуг поштового
зв'язку, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України № 270 від
05.03.2009, розрахунковий документ -
(касовий чек, розрахункова квитанція
тощо) видається відправникові з
додержанням вимог Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» і підтверджує факт надання
послуги відділенням зв'язку.

Докази відправлення відповідачеві
копії позовної заяви і доданих до неї
документів повинні додаватись до
позовної заяви (п. 2 ч. 1 ст. 57
Господарського процесуального кодексу
України).

Таким чином, позивач в якості належних
доказів надіслання відповідачеві
копії позовної заяви та доданих до неї
документів має подати розрахунковий
документ (поштову квитанцію), який
підтверджує факт надання послуги
зв'язку разом з описом вкладення у
цінний лист, який підтверджує зміст
поштового відправлення.

В матеріалах справи міститься поштова
квитанція № 4254 від 11.04.2014 та
відповідний опис вкладення у цінний
лист від 11.04.2014, які свідчать про
надіслання позивачем копії позовної
заяви з додатками відповідачу на
адресу : АДРЕСА_1, яка згідно витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців є
місцем проживання відповідача.

Таким чином, в матеріалах справи №
910/6806/14 містяться належні докази
надіслання позивачем на адресу
відповідача копії позовної заяви та
доданих до неї документів.

Положеннями Господарського
процесуального кодексу України не
передбачено надання доказів отримання
стороною у справі кореспонденції, а
лише докази надіслання.

Крім того, отримавши ухвалу суду про
порушення провадження у справі позивач
не був позбавлений скористатись
правами, наданими сторонам у справі
згідно статті 22 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до якої сторони мають право
знайомитися з матеріалами справи,
робити з них витяги, знімати копії…

В судовому засіданні 06.05.2014 на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України було оголошено перерву
до 22.05.2014.

Відповідач у поданому 22.05.2014 до відділу
діловодства суду відзиві проти
задоволення позовних вимог заперечує
та зазначає, що відповідачем згідно
платіжного доручення № 203 від 22.04.2014
було проведено оплату за користування
місцями розміщення рекламних засобів в
сумі 13 126,07 грн.

В судовому засіданні 22.05.2014, відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України, було оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши пояснення представників
позивача і відповідача, Господарський
суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

21.12.2011 між Комунальним підприємством
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації)
«Київреклама» (підприємство) та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1
(розповсюджувач) було укладено договір
№ 1177/767/11 на право тимчасового
користування місцем(-ями) для
розміщення рекламного (-их) засобу(-ів),
що перебуває(-ють) у комунальній
власності територіальної громади м.
Києва, його районів або повноваження
щодо розпорядження яким(-и) здійснюють
органи місцевого самоврядування м.
Києва (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору за цим
договором на підставі відповідного
наказу робочого органу про
встановлення пріоритету на місце(-я)
для розміщення рекламного(-их)
засобу(-ів), дозволу(-ів) на розміщення
зовнішньої реклами на певний строк та у
певному місці, наданого(-их) на підставі
розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
розповсюджувачеві надається право
тимчасового користування місцем(-ями)
для розміщення рекламного(-их)
засобу(-ів) (далі - РЗ), що перебуває(-ють)
у комунальній власності
територіальної громади м. Києва, його
районів або повноваження щодо
розпорядження яким(-и) здійснюють
органи місцевого самоврядування м.
Києва (далі - Право тимчасового
користування), за умов повного
дотримання розповсюджувачем цього
договору та Порядку розміщення реклами
в м. Києві, затвердженого рішенням
Київської міської ради від 27.09.2010 № 767, з
наступними змінами та доповненнями
(далі - Порядок), а розповсюджувач
зобов'язується користуватися наданим
йому Правом тимчасового користування у
відповідності до умов цього договору,
Порядку, інших норм чинного
законодавства України, що встановлюють
вимоги до розміщення РЗ, своєчасно та
згідно з умовами цього договору
перераховувати плату за Право
тимчасового користування виключно на
поточний рахунок підприємства,
належним чином, своєчасно та у повному
обсязі виконувати свої обов'язки за цим
договором та не зловживати наданими
розповсюджувачу правами.

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач
вважає, що відповідачем в порушення
умов договору не було у повному обсязі
сплачено кошти за право тимчасового
користування місцем(-ями) для
розміщення РЗ, в зв'язку з чим у
відповідача виникла заборгованість
перед позивачем в розмірі 14 076,47 грн., та
за неналежне виконання зобов'язань
позивачем нарахована пеня в розмірі
737,68 грн., 15% річних в сумі 1 253,83 грн. та
437,11 грн. збитків від зміни індексу
інфляції.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України
встановлено, що відповідно до ст. 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно п. 3.1. договору адресні програми
на пріоритет - це перелік місць для
розміщення РЗ, на які розповсюджувачем
встановлено пріоритет. Адресна
програма на пріоритет має відображати
перелік місць для розміщення РЗ, на які
встановлено пріоритет, відомості про
розповсюджувача, дату та строк дії
пріоритету, відомості про базовий
тариф.

З адресної програми № 1 від 21.12.2011 до
договору вбачається, що
розповсюджувачу ЗР надано право на
тимчасове користування місцями за
такими адресами:

1. Шевченківський район, бул. Тараса
Шевченка, 10 (кронштейн на стіні будівлі,
розміри 0.500х4.000 загальною площею 4.0000 кв.
м., кількість площин 2 № 22293-08).

Базова плата 287,00 грн. без ПДВ. Строк дії
з 21.12.2011 до 21.12.2016.

2. Шевченківський район, бул. Тараса
Шевченка, 10 (рекламна вивіска, напис на
будинку (будівлі), споруді, розміри
2.000х0.800 загальною площею 1.6000 кв. м.,
кількість 1 № 22294-08).

Базова плата 196,00 грн. без ПДВ. Строк дії
з 21.12.2011 до 21.12.2016.

За умовами п. 4.1.1. договору підприємство
має право на підставі відповідних
рішень дозвільного органу та
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) визначати розмір плати
за право тимчасового користування,
змінювати розмір плати за право
тимчасового користування, у разі змін в
технологічній (конструктивній) РЗ,
площі рекламного засобу, зонального
коефіцієнту та базового тарифу.

Відповідно до п. 4.2.1. та 5.2.3. договору
підприємство зобов'язане формувати
рахунки на оплату за право тимчасового
користування, інших платежів та
компенсації витрат підприємства на
організацію та проведення демонтажу
РЗ, а розповсюджувач в свою чергу
зобов'язаний не пізніше 5 числа місяця,
наступного за звітним, отримувати та
сплачувати рахунки за право
тимчасового користування, у тому числі
у разі встановлення пріоритету.

Отже, за умовами договору обов'язок по
отриманню щомісяця рахунків на оплату
права за тимчасове користування місцем
для розміщення РЗ покладено на
відповідача.

Позивачем на виконання умов договору
сформовано наступні рахунки: № 59430 від
15.08.2012 на суму 579,60 грн., № 59779 від 07.09.2012
на суму 384,00 грн., № 66962 від 15.01.2013 на суму
854,40 грн., № 68341 від 12.02.2013 на суму 854,40
грн., № 69871 від 15.03.2013 на суму 854,40 грн., №
71435 від 12.04.2013 на суму 854,40 грн., № 72727 від
13.05.2013 на суму 854,40 грн., № 74246 від 12.06.2013
на суму 854,40 грн., № 75671 від 10.07.2013 на суму
854,40 грн.. № 77034 від 12.08.2013 на суму 854,40
грн., № 78641 від 12.09.2013 на суму 854,40 грн., №
80182 від 10.10.2013 на суму 854,40 грн., №82039 від
13.11.2013 на суму 854,40 грн., № 83654 від 12.12.2013
на суму 854,40 грн., № 86951 від 28.02.2014 на суму
1 900,80 грн., № 87602 від 13.03.2014 на суму 950,40
грн., загалом на суму14 067,60 грн.

Відповідачем доказів в підтвердження
того, що він звертався до позивача для
отримання рахунків не подано.

Згідно п. 5.2.4. договору розповсюджувач
зобов'язався своєчасно та у повному
обсязі вносити на поточний рахунок
підприємства плату за право
тимчасового користування.

Згідно п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Проте, як свідчать матеріали справи
відповідач не виконав своїх обов'язків
щодо внесення плати за право
тимчасового користування місцями для
розміщення РЗ, в результаті чого
виникла заборгованість, яка станом на
день звернення з позовом до суду
становила 14 067,60 грн.

Відповідачем подано платіжне
доручення № 203 від 22.04.2014 про
перерахування позивачу коштів в
загальному розмірі 13 126,07 грн.

Стаття 80 Господарського
процесуального кодексу України
містить вичерпний перелік підстав з
яких господарський суд припиняє
провадження у справі.

Припинення провадження у справі - це
форма завершення справи, яке зумовлене
передбаченими законом обставинами, які
повністю відкидають можливість
судочинства.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського
процесуального кодексу України суд
припиняє провадження у справі, якщо
відсутній предмет спору.

Матеріали справи свідчать про
відсутність предмету спору в частині
позовних вимог про стягнення основного
боргу в розмірі 13 126,07 грн., що у
відповідності до п. 1-1 ст. 80
Господарського процесуального кодексу
України, тягне за собою припинення
провадження у справі в цій частині.

Стаття 610 Цивільного кодексу України
визначає що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Таким чином, позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача боргу за місця
для розміщення зовнішньої реклами в
сумі 950,40 грн. обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується те,
що відповідач, в порушення умов
договору, у визначені строки оплату за
право розміщення реклами не провів, а
отже є таким, що прострочив виконання
зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Одним із правових наслідків порушення
зобов'язання, згідно ст. 611 Цивільного
кодексу України є сплата боржником
неустойки.

Згідно п. 7.2. договору за несвоєчасне
або не повне внесення плати
підприємство має право застосувати до
розповсюджувача пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє на
момент сплати пені від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлює, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони
визначили відповідальність за
порушення зобов'язання щодо внесення
плати за право тимчасового
користування місцями.

Разом з цим, пунктом 6 статті 232
Господарського кодексу України
встановлено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Зазначена стаття передбачає строк, у
межах якого нараховуються штрафні
санкції, у разі якщо інше не
встановлено законом або договором, а
строк, протягом якого особа може
звернутися до суду за захистом свого
порушеного права встановлюється
Цивільним кодексом України.

В зв'язку з тим, що взяті на себе
зобов'язання по сплаті за розміщення ЗР
відповідач виконав несвоєчасно, він
повинен сплатити позивачу, крім суми
основного боргу, пеню відповідно до п.
7.2. договору, розмір якої, за
обґрунтованими розрахунками позивача
становить 737,68 грн.

Вимоги позивача в частині стягнення
пені в сумі 737,68 грн. обґрунтовані і
підлягають задоволенню.

В зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення по сплаті
платежів, позивач на підставі ст. 625
Цивільного кодексу України просить суд
стягнути на свою користь 15% річних в
розмірі 1 253,83 грн. та 437,11 грн. збитків
від зміни індексу інфляції.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно з п. 7.3. договору позивач має
право нарахувати боржнику за
прострочення внесення платежів за
право тимчасового користування 15
відсотків річних від простроченої
суми.

Отже, з урахуванням викладеного суд
приходить до висновку, що пунктом 7.3.
договору сторони узгодили інший розмір
річних, сплата яких передбачена в
порядку 625 Цивільного кодексу України.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку про задоволення вимог
позивача щодо стягнення з відповідача
15% річних в розмірі 1 253,83 грн. та 437,11 грн.
збитків від зміни індексу інфляції (за
обґрунтованими розрахунками позивача).

Згідно з ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем не
надав.

Таким чином, позовні вимоги
Комунального підприємства виконавчого
органу Київради (Київської міської
державної адміністрації)
«Київреклама» обґрунтовані та
підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до вимог ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача. При
розподілі судового збору суд приймає
до уваги те, що відповідач здійснив
часткову оплату суми основного боргу
після порушення провадження у справі.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 49,
п. 1-1 ст. 80, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження у справі в частині
стягнення з відповідача суми основного
боргу в розмірі 13 126,07 грн. припинити.

3. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідент.
номер НОМЕР_1) на користь Комунального
підприємства виконавчого органу
Київради (Київської міської державної
адміністрації) «Київреклама» (м. Київ,
вул. Боричів узвіз, 8, ) 950
(дев'ятсот п'ятдесят) грн. 40 коп.
основного боргу, 737 (сімсот тридцять
сім) грн. 68 коп. пені, 1 253 (одну тисячу
двісті п'ятдесят три) грн. 83 коп. - 15%
річних, 437 (чотириста тридцять сім) грн.
11 коп. збитків від зміни індексу
інфляції, 1 827 (одну тисячу вісімсот
двадцять сім) грн. 00 коп. витрат по
сплаті судового збору.

Повне рішення складено 26.05.2014.

Суддя
В.В.Сівакова