КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2014 р.
Справа№ 910/21787/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Авдеєва П.В.

суддів: Гончарова С.А.

Яковлєва М.Л.

За участю представників:

від прокуратури: Некрасов О.М. - за
посвідченням,

від позивача 1: Деревицька Н.В. -
представник за довіреністю,

від позивача 2: представник не з'явився,

від відповідача: представник не
з'явився.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

на рішення Господарського суду міста
Києва від 26.11.2013р.

у справі №910/21787/13 (суддя Мандриченко
О.В.)

за позовом Прокурора Солом'янського
району міста Києва в інтересах держави
в особі Солом'янської районної в місті
Києві державної адміністрації та
Комунального підприємства «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної в місті Києві державної
адміністрації

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

про розірвання договору, виселення та
стягнення 17 803,43 грн.

ВСТАНОВИВ:

В листопада 2013 року Прокурор
Солом'янського району міста Києва в
інтересах держави в особі
Солом'янської районної в місті Києві
державної адміністрації та
Комунального підприємства «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної в місті Києві державної
адміністрації звернувся до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 про розірвання договору про
передачу майна територіальної громади
м. Києва в оренду № 259 СРДА від 05.12.2012
року; виселення Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 з нежитлового
приміщення загальною площею 47,3 кв.м.,
яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
повернувши зазначене приміщення
Комунальному підприємству «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної в місті Києві державної
адміністрації; стягнення з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на користь
Комунального підприємства «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної в місті Києві державної
адміністрації за неналежне виконання
умов договору оренди №259СРДА від 05.12.2012
року заборгованість з орендної плати в
розмірі 17 215,32 грн., компенсації плати за
землю у розмірі 294,50 грн. та пеню у
розмірі 293,61 грн. з мотивів, вказаних у
позовній заяві.

Рішенням Господарського суду м.Києва
від 26.11.2013р. у справі №910/21787/13 позов
задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішення суду першої
інстанції від 26.11.2013р., Фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
зазначене рішення суду скасувати та
прийняти нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм процесуального та
матеріального права.

Комунальним підприємством «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної в місті Києві державної
адміністрації подано відзив на
апеляційну скаргу, в якому просить
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а оскаржуване рішення
суду першої інстанції - без змін.

Прокуратура та Солом'янська районна в
місті Києві державна адміністрація не
скористалися своїм правом згідно ч. 1
ст. 96 ГПК України та не надали суду
відзивів на апеляційну скаргу, що
згідно ч. 2 ст. 96 ГПК не перешкоджає
перегляду рішення суду першої
інстанції.

28.05.2014р. від відповідача до суду
надійшло клопотання, в якому просить
суд відкласти розгляд справи в зв'язку
з тим, що 29.05.2014р. останній буде приймай
мати участь в іншому судовому
засіданні.

Розглянувши в судовому засіданні дане
клопотання, судова колегія дійшла до
висновку, що воно не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п.3.9.2 постанова
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України"
господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

Проте, відповідач відповідно до вимог
ст.ст.32-34 ГПК України не надано належних
та допустимих доказів на підтвердження
неможливості забезпечити участь у
судовому засіданні свого представника.
Також, не надано доказів того, що
відповідач буде приймати участь в
іншому судовому засіданні.

Крім того, судова колегія звертає увагу
на те, що розгляд даної справи
неодноразово відкладався, зокрема за
клопотанням відповідача.

Враховуючи вищевикладене та те, що
матеріали справи містять докази
повідомлення учасників судового
процесу про дату, час та місце судового
засідання з розгляду апеляційної
скарги, судова колегія вважає за
можливе розглянути подану апеляційну
скаргу за відсутності представника
відповідача.

Судова колегія, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги та відзиву,
заслухавши пояснення представників
сторін, проаналізувавши на підставі
фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм процесуального права при
прийнятті оскаржуваного рішення суду,
дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
суду першої інстанції не підлягає
скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
02.12.2012р. між Солом'янською районною в
місті Києві державною адміністрацією,
як орендодавцем, Комунальним
підприємством "Дирекція з управління
та обслуговування житлового фонду"
Солом'янської районної в місті Києві
державної адміністрації, як
балансоутримувачем, та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4, як
орендарем, був укладений договір про
передачу майна територіальної громади
м. Києва в оренду № 259 СРДА
(далі-Договір) зі строком дії до 04.12.2015р.

Пунктом 1.1 Договору передбачено, що
орендар приймає в оренду нежитлові
приміщення для розміщення
торгівельного об`єкту з продажу
товарів підакцизної групи.

Так, на виконання умов Договору
відповідач прийняв у орендне
користування приміщення загальною
площею 47,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, про
що свідчить Акт прийому-передачі
об'єкта оренди від 05.12.2012р.

Пунктом 3.1 Договору сторони погодили,
що за користування об'єктом оренди
орендар сплачує балансоутримувачу
орендну плату, розрахунок якої
здійснюється на підставі п.п.6,2 п.6
Положення про оренду майна
територіальної громади м. Києва,
затвердженого рішенням Київської
міської ради від 22.09.2011 року № 34/6250,
розрахунок якої оформляється додатком
та є невід'ємною частиною договору
(додаток 3) та на дату підписання
договору в цілому становить 5 370,00 грн.
на місяць.

Розмір орендної плати за кожний
наступний місяць визначається з
урахуванням індексу інфляції за
попередній місяць, опублікованому у
поточному місяці (п. 3.2 Договору).

Додатково до орендної плати
нараховується податок на додану
вартість у розмірах та порядку,
визначених чинним законодавством
України, який сплачується орендарем
разом з орендною платою, а також
компенсація витрат балансоутримувача
за користування земельною ділянкою,
розрахунок якої оформляється додатком
та є невід'ємною частиною договору та
сплачується разом з орендною платою (п.
3.4 Договору).

Орендна плата сплачується орендарем
незалежно від господарської
діяльності щомісячно не пізніше 20
числа наступного місяця (п. 3.6 Договору).

Згідно із п.4.2 Договору орендар
зобов'язаний вносити орендні платежі
своєчасно і в повному обсязі.

За несвоєчасну сплату орендних
платежів орендар сплачує на користь
балансоутримувача пеню в розмірі 0,5 %
від розміру несплачених орендних
платежів за кожний день прострочення
(п.6.2 Договору).

При несплаті орендарем орендної плати
протягом 3 місяців з дня закінчення
строку платежу орендодавець має право
відмовитись від Договору та вжити
необхідних заходів для примусового
виселення орендаря ( п. 5.2 Договору).

У відповідності до п.6.7 Договору при
невиконанні або порушенні однією із
сторін умов цього договору та з інших
підстав, передбачених законодавчими
актами України, договір може бути
розірваний достроково на вимогу однієї
із сторін за рішенням суду.

Відповідно до п.7.6 Договору у разі
закінчення строку дії Договору або при
його розірванні орендар зобов'язаний
за актом приймання-передачі повернути
об'єкт оренди балансоутримувачу.

Пунктом 9.4 Договору сторони погодили,
що він припиняється, в тому числі, у
разі невиконання або систематичного
неналежного виконання істотних умов
договору; достроково за рішенням суду.

Згідно із ст.626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
сторін, спрямована на встановлення,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
передбачено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

У відповідності до ч.1 ст.759 Цивільного
кодексу України за договором найму
(оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Відповідно до частин 1, 7 ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Дана норма кореспондується зі ст.525, 526
Цивільного кодексу України.

Згідно із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст.218 Господарського
кодексу України учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

У відповідності до ст.610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням визначених
змістом зобов'язання умов (неналежне
виконання).

Так, на виконання умов Договору позивач
передав, а відповідач прийняв об'єкт
оренди, що підтверджується актом
приймання-передачі об'єкта оренди від
05.12.2012 року.

Тобто, у відповідача з цього моменту
виникає обов'язок здійснювати сплату
орендних платежів на користь
орендодавця.

Згідно із ч.1 ст.762 Цивільного кодексу
України за користування майном з
наймача справляється плата, розмір
якої встановлюється договором найму.

Пунктом 3 статті 18 Закону України "Про
оренду державного та комунального
майна" встановлено обов'язок орендаря
вносити орендну плату своєчасно і у
повному обсязі.

Відповідно до пунктів 1, 3 статті 19
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна" орендар за
користування об'єктом оренди вносить
орендну плату незалежно від наслідків
господарської діяльності. Строки
внесення орендної плати визначаються в
договорі.

Таким чином, укладаючи спірний Договір
оренди нежилого приміщення, відповідач
взяв на себе зобов'язання вчасно та в
повному обсязі виконувати свої
зобов'язання щодо сплати орендних
платежів, незалежно від наслідків
своєї господарської діяльності.

Однак, відповідач не виконав свої
зобов'язання за Договором в частині
сплати орендною плати та компенсації
плати за землю у повному обсязі,
внаслідок чого у нього виникла
заборгованість перед позивачем 2 у
період з липня 2013 р. по вересень 2013 р. у
розмірі 17 509,82 грн.

Станом на день розгляду справи в суді
першої інстанції відповідач боргу не
сплатив, належних заперечень та
доказів на спростування обставин,
викладених прокурором та позивачем,
суду не надав.

У відповідності до ст.33 ГПК України
доведено факт не виконання
відповідачем зобов'язань за Договором
про передачу майна територіальної
громади м. Києва № 259 СРДА від 05.12.12 року,
надано суду первинні документи на
підтвердження суми боргу.
Відповідачем, в свою чергу, доказів
виконання зобов'язань за Договором
щодо повного та своєчасного внесення
ним орендної плати, суду надано не було.
За таких обставин позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача
заборгованості по орендній платі та
компенсації плати за землю сумі 17 509, 82
грн. обґрунтовані та підлягають
задоволенню.

Стосовно позовних вимог про стягнення
з відповідача пені, судова колегія
також погоджується з висновком суду
першої інстанції в цій частині,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають встановлені договором або
законом правові наслідки.

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у встановлений договором або
законом строк (ч.1 ст.612 Цивільного
кодексу України).

Частиною 1 статті 230 Господарського
кодексу України встановлено, що
штрафними санкціями у цьому кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлено, що розмір пені
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Пунктом 6.2 Договору сторони погодили,
що за несвоєчасну сплату орендних
платежів орендар сплачує на користь
балансоутримувача пеню в розмірі 0,5%
від розміру несплачених орендних
платежів за кожний день прострочення.

Враховуючи встановлене вище
прострочення відповідачем грошового
зобов'язання, приписи вказаних
правових норм та перевіривши
розрахунок, з останнього судом першої
інстанції правомірно стягнуто пеню в
розмірі 293,61 грн.

Щодо позовних вимог про розірвання
договору оренди про передачу майна
територіальної громади м. Києва № 259
СРДА від 05.12.12 року та виселення
відповідача з нежитлового приміщення
загальною площею 47,3 кв.м., яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, судова
колегія також погоджується з висновком
суду першої інстанції в цій частині,
виходячи з наступного.

Вищезазначені позовні вимоги
мотивовані тим, що відповідач
систематично порушує взяті на себе
зобов'язання щодо повноти та
своєчасності внесення орендної плати
за користування майном комунальної
власності, чим порушує законні
інтереси Солом'янської районної в м.
Києві державної адміністрації та КІІ
"Дирекція", призводить до недоотримання
суттєвих коштів місцевим бюджетом та
підриває економічні засади місцевого
самоврядування.

У відповідності до ст.651 Цивільного
кодексу України зміна або розірвання
договору допускається лише за згодою
сторін, якщо інше не встановлено
договором або законом. У разі
односторонньої відмови від договору у
повному обсязі або частково, якщо право
на таку відмову встановлено договором
або законом, договір є відповідно
розірваним або зміненим.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору. (ч.2 ст. 651
Цивільного кодексу України)

Відповідно до ст.782 Цивільного кодексу
України наймодавець має право
відмовитися від договору найму і
вимагати повернення речі, якщо наймач
не вносить плату за користування річчю
протягом трьох місяців підряд. У разі
відмови наймодавця від договору найму
договір є розірваним з моменту
одержання наймачем повідомлення
наймодавця про відмову від договору.

Пунктом 9.4 Договору встановлено, що
договір припиняється, в тому числі, у
разі невиконання або систематичного
неналежного виконання істотних умов
Договору.

Солом`янська районна в м. Києві
державна адміністрація, 17.09.2013 року
звернулася до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 з пропозицією про
дострокове розірвання договору оренди,
мотивуючи це систематичною несплатою
останнім орендних платежів.

Вищезазначена пропозиція була
залишена відповідачем без відповіді.

Враховуючи встановлений та доведений
факт порушення відповідачем умов
Договору оренди, а саме систематичної
несплати орендних платежів, що є
істотною умовою Договору, судова
колегія погоджується з висновком суду
щодо розірвання Договору про передачу
майна територіальної громади м. Києва
№ 259 СРДА від 05.12.12 року.

У відповідності до ч.ч.2, 3 ст.653
Цивільного кодексу України у разі
розірвання договору зобов'язання
сторін припиняються. У разі зміни або
розірвання договору зобов'язання
змінюється або припиняється з моменту
досягнення домовленості про зміну або
розірвання договору, якщо інше не
встановлено договором чи не обумовлено
характером його зміни. Якщо договір
змінюється або розривається у судовому
порядку, зобов'язання змінюється або
припиняється з моменту набрання
рішенням суду про зміну або розірвання
договору законної сили.

Беручи до уваги той факт, що
зобов'язання сторін у випадку
розірвання договору припиняються,
судова колегія вважає, що вимога
прокурора про зобов'язання відповідача
звільнити орендоване приміщення та
повернути його позивачеві 2 такою, що
підлягає задоволенню.

Стосовно тверджень апелянта про те, що
прокурор не мав прав та повноважень
звертатися до суду з позовом в
інтересах Комунального підприємства
"Дирекція з управління та
обслуговування житлового фонду"
Солом'янської районної в місті Києві
державної адміністрації, судова
колегія зазначає наступне.

У відповідності до ст.2 ГПК України
прокурор, який звертається до
господарського суду в інтересах
держави, в позовній заяві самостійно
визначає, в чому полягає порушення
інтересів держави, та обгрунтовує
необхідність їх захисту, а також вказує
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції у
спірних відносинах.

Конституційний Суд України у рішенні
від 08.04.99 р. у справі N 1-1/99 зазначив, що
інтереси держави можуть збігатися
повністю, частково або не збігатися
зовсім з інтересами державних органів,
державних підприємств та організацій
чи з інтересами господарських
товариств з часткою державної
власності у статутному фонді. Проте
держава може вбачати свої інтереси не
тільки в їх діяльності, але й в
діяльності приватних підприємств,
товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси
держави" є оціночним поняттям, прокурор
чи його заступник у кожному
конкретному випадку самостійно
визначає з посиланням на
законодавство, на підставі якого
подається позов, в чому саме відбулося
чи може відбутися порушення
матеріальних або інших інтересів
держави, обґрунтовує у позовній заяві
необхідність їх захисту та зазначає
орган, уповноважений державою
здійснювати відповідні функції
спірних відносин.

З огляду на це, обґрунтовуючи у
позовній заяві необхідність захисту
інтересів держави та зазначаючи орган,
уповноважений державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах, прокурор, а вирішуючи
питання про порушення справи за
позовними заявами прокурора і суд,
повинні враховувати, що закріплені
нормами Конституції України та іншими
правовими актам інтереси держави у
своїй основі потребують здійснення
загальнодержавних (політичних,
економічних, соціальних та інших) дій,
програм, спрямованих на захист
суверенітету, територіальної
цілісності, державного кордону України
гарантування її державної,
економічної, інформаційної,
екологічної безпеки, охорону землі як
національного багатства тощо і можуть
збігатися повністю, частково або не
збігатися зовсім з інтересами
державних органів та організацій чи з
інтересами господарських товариств з
часткою державної власності у
статутному фонді або держава може
вбачати свої інтереси і в діяльності
приватних підприємств, товариств.

Заявляючи позов про розірвання
договору про передачу майна
територіальної громади м. Києва в
оренду № 259 СРДА від 05.12.2012 року;
виселення Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 з нежитлового приміщення
загальною площею 47,3 кв.м., яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
повернувши зазначене приміщення
Комунальному підприємству «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної в місті Києві державної
адміністрації; стягнення з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на користь
Комунального підприємства «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної в місті Києві державної
адміністрації за неналежне виконання
умов договору оренди №259СРДА від 05.12.2012
року заборгованість з орендної плати в
розмірі 17 215,32 грн., компенсації плати за
землю у розмірі 294,50 грн. та пеню у
розмірі 293,61 грн., прокурор підставно
визначив Солом'янську районну в місті
Києві державну адміністрацію та
Комунальну підприємство «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Солом'янської
районної в місті Києві державної
адміністрації органами,
уповноваженими державою здійснювати
відповідні функції у спірних
відносинах, та обґрунтував інтереси
держави з приводу майна, що є предметом
спору та перебуває у державній
власності.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Доказів, які б спростовували вище
встановлені та зазначені судом
обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_4 в
апеляційній скарзі, судовою колегією
до уваги не приймаються з огляду на те,
що вони є необґрунтованими та такими,
що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія
вважає, що рішення суду першої
інстанції, яким задоволено позовні
вимоги, відповідає чинному
законодавству та матеріалам справи.
Судова колегія не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Судові витрати на підставі ст.49 ГПК
України покладаються на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України,
Київський апеляційний господарський
суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення
Господарського суду міста Києва від
26.11.2013р. у справі №910/21787/13 залишити без
задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста
Києва від 26.11.2013 року у справі №910/21787/13
залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/21787/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанову апеляційної інстанції може
бути оскаржено у касаційному порядку.

Дата підписання повного тексту
постанови 02.06.2014р.

Головуючий суддя
П.В. Авдеєв

Судді
С.А. Гончаров

М.Л. Яковлєв