ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2014 р.Справа № 922/1001/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Френдій Н.А.

при секретарі судового засідання
Коваленко М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі", 61037, місто
Харків, вулиця Доброхотова, 11, ; до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, 61120, АДРЕСА_1,
код НОМЕР_1; про стягнення 6983,59грн. за
участю представників:

позивача - Счастилива Я.О., довіреність
№38-1867 від 28.05.2010р.;

відповідача - ОСОБА_1, особисто.

За відсутності клопотання сторін
технічна фіксація судового процесу не
здійснювалась.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські
теплові мережі" звернулося до
господарського суду Харківської
області з позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення
вартості безпідставно спожитої
теплової енергії у розмірі 6983,59грн.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідач
без укладення відповідного договору
споживав теплову енергію, яка
поставлялася позивачем у приміщення за
адресою: АДРЕСА_2, яке займає
відповідач. В якості правових підстав
позову позивач вказує на приписи ст.ст.
1212, 1213 ЦК України.

Суд перейшов до розгляду справи по суті
в судовому засіданні 05.05.2014р.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просить
суд позов задовольнити, посилаючись
при цьому на те, що відповідач у період
з листопада 2009 року по лютий 2011 року
безоплатно отримував теплову енергію,
оскільки останній має систему опалення
єдину з системою опалення житлового
будинку, що підтверджується актами про
включення та відключення опалення
№173/15232 від 27.10.2009р. та №173/14959 від
15.04.2010р.; №173/17691 від 08.10.2010р. та №173/16465
від 19.04.2011р.

Представник відповідача проти позову
заперечував та просив суд відмовити у
його задоволенні, посилаючись, зокрема,
на відсутність правових підстав
позовних вимог, в контексті приписів ч.1
ст. 19 та ч.1 п.3 ст. 20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", а саме
відсутність між сторонами письмового
договору ; необгрунтнованість розміру
позовних вимог та відсутність доказів
на підтвердження досудового
врегулювання спору, що письмово
викладено у відзиві на позов (вх.№12503
від 14.04.2014р.). Крім того, відповідач
звернувся до суду із заявою про
застосування позовної давності
(вх.№12502 від 14.04.2014р.), в якій, зважаючи на
періоди нарахованої заборгованості - з
листопада 2009 року по лютий 2011 року, -
просить суд застосувати наслідки
пропущення строку позовної давності
та відмовити в позові.

Відповідач у судове засідання 21.05.2014р.
не підготував клопотання про
призначення почеркознавчої
експертизи, для чого 19.05.2014р. просив суд
відкласти розгляд справи, та звернувся
до суду з клопотанням про залучення до
участі у справі в якості третьої особи
ОСОБА_3, посилаючись на те, що з
останньою відповідачем укладено
договір оренди нежитлового приміщення,
а відтак саме ОСОБА_3 має сплачувати
вартість комунальних послуг.

Позивач заперечує проти задоволення
заяви про застосування наслідків
пропущення строку позовної давності та
звернувся до суду з клопотанням про
долучення до матеріалів справи
письмових заперечень проти вказаної
заяви та відзиву на позов №306/юр від
13.05.2014р. (вх.№15632 від 14.05.2014р.). В судовому
засіданні 21.05.2014р. представник позивача
звернувся до суду з клопотанням про
долучення до матеріалів справи
доказів, наданих на підтвердження того,
що строк позовної давності позивачем
не пропущено - до суду надано заяву,
складену відповідачем 26.04.2011р.,
адресовану позивачу, в якій він просить
останнього надати дозвіл на погашення
заборгованості за бездоговірним
споживанням в сумі 10252,73грн. протягом
шести місяців, починаючи з травня 2011
року, рівними частинами.

Суд відхилив клопотання відповідача
про залучення до участі у справі в
якості третьої особи ОСОБА_3.

Розглянувши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
всебічно та повно дослідивши матеріали
справи та надані учасниками судового
процесу докази, заслухавши пояснення
присутніх сторін, суд встановив
наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Зокрема, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є договори
та інші правочини.

Як встановлено, Комунальне
підприємство "Харківські теплові
мережі" належить до комунальної
власності територіальної громади м.
Харкова відповідно до рішення №191/03 від
24.09.2003р. ХVI сесії Харківської міської
ради XXIV скликання "Про комунальну
власність м. Харкова". Метою діяльності
підприємства є задоволення потреб
населення міста Харкова, підприємств,
установ і організацій, незалежно від
форм власності.

Відповідно до п. 2 ст. 275 Господарського
кодексу України, Закону України "Про
теплопостачання", споживання теплової
енергії допускається тільки на
підставі договору, укладеного між
Теплопостачальною організацією та
Споживачем. Згідно приписів ст. 19
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" та ст. 19 Закону України "Про
теплопостачання" відносини між
учасниками у сфері житлово-комунальних
послуг мають здійснюватися виключно на
договірних засадах. При цьому,
обов'язком споживача послуг є
укладання договору на отримання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем або
виробником на основі типового
договору.

Відповідач займає нежитлові
приміщення загальною площею 45,00кв.м. у
житловому багатоквартирному будинку
за адресою: АДРЕСА_3, що належать йому на
праві власності (а.с. 18).

Як стверджує позивач, фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1, у період з
листопада 2009 року по лютий 2011 року,
теплова енергія отримувалася
безпідставно, оскільки останній має
систему опалення єдину з системою
опалення житлового будинку, що
підтверджується актами про включення
та відключення опалення: №173/15232 від
27.10.2009р. та №173/14959 від 15.04.2010р.; №173/17691
від 08.10.2010р. та №173/16465 від 19.04.2011р. (а.с.
11-12), підписаними позивачем та
балансоутримувачем будівлі за адресою
: АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що в подальшому між
комунальним підприємством "Харківські
теплові мережі" (теплопостачальна
організація) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (споживач)
укладено договір №12179 купівлі-продажу
теплової енергії в гарячій воді від
01.02.2011р., згідно умов якого
теплопостачальна організація бере на
себе зобов"язання постачати
споживачеві теплову енергію в гарячій
воді в потрібних йому обсягах, а
споживач зобов"язаний оплачувати
одержану теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами) в
терміни, передбачені цим договором.
Теплова енергія постачається
споживачу в обсягах згідно з додатком
№1 до цього договору в гарячій воді на
такі потреби: опалення та вентиляцію - в
період опалювального сезону; гарячого
водопостачання - протягом року;
кондиціювання повітря - по мірі
необхідності та наявності технічної
можливості, вартість якої згідно з п.
3.2.6. договору споживач зобов'язаний
своєчасно сплачувати.

Спір у даній справі виник з підстав
того, що в період з листопада 2009 року по
лютий 2011 року теплова енергія
використовувалася відповідачем без
укладення договору та не оплачена
останнім.

Згідно розрахунку, наданого позивачем
(а.с.58-59), що перевірений судом і є таким,
що підтверджується матеріалами справи,
за тарифом 586,43грн. за Гкал з 21.02.2009р. по
30.09.2011р., та 899,94грн. за Гкал з 01.10.2011р. по
31.12.2013р., заборгованість склала 7214,26грн.,
але в зв"язку з частковою оплатою,
станом на 20.12.2013р., заборгованість
склала 6983,59грн.

Таким чином, за період з листопада 2009
року по лютий 2011 року у відповідача
перед позивачем утворилася
заборгованість за теплову енергію в
сумі 6983,59грн., в зв"язку з чим останній
направляв відповідачу лист-вимогу від
20.12.2013р. про оплату безпідставно
спожитої теплової енергії (а.с. 22), але
доказів оплати станом на момент
розгляду даної справи в матеріалах
справи не міститься.

Згідно Закону України "Про
теплопостачання", теплова енергія - це
товарна продукція, що виробляється на
об'єктах сфери теплопостачання для
опалення, підігріву питної води, інших
господарських і технологічних потреб
споживачів, призначена для
купівлі-продажу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
передбачено, що цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема є:
договори та інші правочини; створення
літературних, художніх творів,
винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності;
завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі; інші
юридичні факти. Цивільні права та
обов'язки можуть виникати
безпосередньо з актів цивільного
законодавства. У випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства, цивільні права та
обов'язки виникають безпосередньо з
актів органів державної влади, органів
влади Автономної Республіки Крим або
органів місцевого самоврядування. У
випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду. У випадках, встановлених
актами цивільного законодавства або
договором, підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків може бути
настання або ненастання певної події.

Так, цивільні права і обов'язки
виникають, крім угод, також внаслідок
інших дій суб'єктів. Такими діями
зокрема, може бути користування
тепловою енергією без договору.

Відповідно до статті 1212 Цивільного
кодексу України особа, яка набула майно
або зберегла його у себе за рахунок
іншої особи (потерпілого) без
достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала. Таким
чином, обов'язковою умовою, з якою
законодавець пов'язує виникнення
даного виду зобов'язань, є відсутність
правової підстави для набуття,
збереження майна однією особою за
рахунок іншої особи.

Статтею 1213 Цивільного кодексу України
передбачено, що набувач зобов'язаний
повернути потерпілому безпідставно
набуте майно в натурі. У разі
неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Оскільки сторони не перебували у
період з листопада 2009 року по лютий 2011
року в договірних відносинах, які б
регулювали відносини щодо постачання
теплової енергії, як того вимагають
норми чинного законодавства України,
суд дійшов висновку, що поставлена
відповідачеві теплова енергія на суму
6983,59 грн. є безпідставно набутою, а отже,
вимоги позивача про відшкодування її
вартості на підставі ст.ст. 1212, 1213
Цивільного кодексу України є
правомірними.

Аналогічна правова позиція викладена у
постанові Верховного Cуду України від
16.05.2011 у справі № 15/147/10, яка відповідно
до положень статті 111-28 ГПК України є
обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до ст. 4-3 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Згідно із ст. 34 ГПК України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

В силу ст. 33 ГПК України кожна із сторін
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підстави своїх
вимог чи заперечень. Відповідно до ст. 34
ГПК України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідно статей 55 Конституції
України, статей 15, 16 Цивільного кодексу
України кожна особа має право
звернутись до суду за захистом свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

При цьому, суд бере до уваги, що в п. 2.3
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12. 2011 року, зазначено, що якщо стороною
(або іншим учасником судового процесу)
у вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.

Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання (п. 2 ст. 614 ЦК
України). Відповідач позовні вимоги не
спростував, доказів оплати заявленої
до стягнення суми суду не представлено.

Враховуючи вищевикладене,
дослідженими судом матеріалами справи
підтверджується факт набуття,
збереження майна (теплової енергії)
відповідачем без достатньої правової
підстави. Теплова енергія є
специфічною товарною продукцією, яку
неможливо повернути в натурі, отже
відшкодуванню підлягає її вартість.

Враховуючи викладене, та те, що на
момент прийняття рішення по справі в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази погашення відповідачем
заборгованості в добровільному
порядку, суд вважає заявлену вимогу
позивача щодо стягнення з відповідача
суми вартості безпідставно спожитої
теплової енергії у розмірі 6983,59грн.
нормативно та документально
обґрунтованою, не спростованою
відповідачем, та такою, що підлягає
задоволенню.

Вирішуючи клопотання відповідача про
застосування наслідків пропущення
строку позовної давності, суд
керується наступним.

Положеннями ст.256 ЦК України визначено,
що позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ч.1 ст.257 ЦК України).

Згідно до ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила. За
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідач мотивує своє клопотання
тим, що предметом позову є стягнення
вартості безпідставно спожитої
теплової енергії у період з листопада
2009 року по лютий 2011 року, а позивач із
позовом у даній справі звернувся до
суду 19.03.2014р.

Разом з тим, відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.264
ЦК України перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

В даному разі у матеріалах справи
містяться докази, що підтверджують
факт того, що строк позовної давності
позивачем не пропущено - заява,
складена відповідачем 26.04.2011р.,
адресовану позивачу, в якій він просить
останнього надати дозвіл на погашення
заборгованості за бездоговірним
споживанням в сумі 10252,73грн. протягом
шести місяців, починаючи з травня 2011
року, рівними частинами, що свідчить
про вичнення відповідачем дії, що у
розумінні ч.ч. 1, 2, 3 ст. 264 ЦК України,
перериває строк позовної давності,
встановлений ч.1 ст. 257 ЦК України, а тому
суд відмовляє у задоволенні заяви
відповідача про застосування
наслідків пропущення строку позовної
давності.

Розглянувши клопотання відповідача
про залучення до участі у справі в
якості третьої особи ОСОБА_3, суд
відмовив у його задоволенні, з огляду
на наступне.

Мотивуючи своє клопотання про
залучення вказаної особи до участі у
справі, відповідач вказує на на те, що з
ОСОБА_3 ним укладено договір оренди
нежитлового приміщення від 01.04.2009р., а
відтак саме ОСОБА_3 має сплачувати
вартість комунальних послуг.

Разом з тим, у п.5.6. договору оренди
нежитлового приміщення від 01.04.2009р.
прямо встановлено, що вартість
комунальних послуг за користування
приміщенням сплачується орендодавцем
(ФОП ОСОБА_3.), а орендар, в свою чергу,
зобов"язаний компенсувати орендодавцю
вартість комунальних послуг на
підставі сплачених квитанцій. В
контексті наведеного вбачається, що
рішення у даній справі не вплине на
права та обов"язки ОСОБА_3, що, за
змістом ст. 27 ГПК України, є умовою для
залучення до участі у справі третьої
особи.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судові
витрати з цієї справи, які складаються
з 1827,00грн. судового збору, покладаються
на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 22, 32, 33, 43, 44-49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (61120, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на
користь Комунального підприємства
"Харківські теплові мережі" (61037, місто
Харків, вулиця Доброхотова, 11, ) вартість безпідставно
спожитої теплової енергії у сумі
6983,59грн., 1827,00грн. витрат зі сплати
судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу, а
прокурор апеляційне подання протягом
десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 26.05.2014 р.

Суддя Н.А. Френдій