ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.05.14р. Справа № 904/1784/14

За позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1,
м. Дніпропетровськ

до відповідача-1: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, м. Харків

відповідача-2: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3, м.
Дніпропетровськ

про стягнення 60 520,00 грн.

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_4, довіреність б/н
від 13.03.2014 року, представник;

від відповідача -1: не з'явився;

від відповідача -2: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернувся до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом
про стягнення з відповідача- 1: Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2
заборгованості за договором № 2711/Ч від
27.11.2013 року у сумі 60 520,00 грн., з яких:
основний борг у сумі 32 160,00 грн., штрафні
санкції за понаднормативний простій з
05.12.2013 року по 15.01.2014 року у сумі 21 000,00
грн., штрафна санкція за зрив
перевезення у розмірі 10% від фрахту у
сумі 5 360,00 грн. та про солідарне
стягнення з відповідача- 1: Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2 та
відповідача-2: Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 2 000,00 грн. за
договором поруки № б/н від 28.11.2013 року.
Судові витрати у справі позивач
просить покласти на відповідачів.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що
відповідачем-1 не виконано умов
договору № 2711/Ч від 27.11.2013
року про надання позивачу послуг з
транспортного експедирування вантажу
автомобільним транспортом в
міжнародному та внутрішньому
сполученні.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги з
підстав, наведених у позові.

Відповідач-1 відзиву на позов та
витребуваних судом документів не
надав, у судове засідання не з'явився,
про час і місце розгляду справи
повідомлявся належним чином
відповідно до вимог частини першої
статті 64 Господарського
процесуального кодексу України за
адресою, зазначеною у позові.

Направлена судом на адресу
відповідача-1 кореспонденція повернута
підприємством зв'язку з відміткою: "за
закінченням терміну зберігання".

Відповідно до роз'яснень Вищого
господарського суду України,
викладених в інформаційному листі №
01-8/482 від 13.08.2008 року, до повноважень
господарських судів не віднесено
з'ясування фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних
осіб-учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.

За змістом підпункту 3.9.1. пункту 3.9.
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
р. № 18 (із змін. і доп.) "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК.

У разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідач-2 у судові засідання не
з'явився.

Направлена судом на його адресу
кореспонденція вручена адресату
особисто 12.04.2014 року, що вбачається з
рекомендованих повідомлень про
вручення поштового відправлення,
наявних у матеріалах справи (а.с. 37 том
1).

У відзиві за позовну заяву відповідач-2
зазначив, що між позивачем та ним було
укладено договір поруки від 28.11.2013 року
щодо належного та своєчасного
виконання відповідачем-1 зобов'язань з
перевезення вантажу, які виникли перед
позивачем та випливають з договору №
2711/Ч транспортного експедирування
вантажу автомобільним транспортом в
міжнародному та внутрішньому
сполученні, укладеного між позивачем
та відповідачем-1. Проти заявленого
позову заперечень не має, розгляд
справи просить провести без його
участі.

За вказаних обставин та відповідно до
статті 75 Господарського
процесуального кодексу України суд
розглядає справу без відповідачів та
за наявними у справі доказами.

Розгляд справи призначався на 15.05.2014
року.

У судовому засіданні 15.05.2014 року
проголошені вступна та резолютивна
частини рішення.

Під час розгляду справи судом
досліджені письмові докази, що
містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.11.2013 року між Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (далі - Позивач,
Експедитор) та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 (далі - Відповідач-1,
Перевізник) був укладений договір №
2711/Ч про надання послуг з транспортного
експедирування вантажу автомобільним
транспортом в міжнародному та
внутрішньому сполученні (далі -
Договір).

Відповідно до пункту 1.1. договору
експедитор доручає, а перевізник
зобов'язується виконати транспортні
перевезення у міжнародному або
внутрішньому сполученні за заявками
експедитора, а експедитор
зобов'язується оплатити перевізнику за
надані транспортні послуги грошові
кошти у розмірі та в строки,
передбачені даним договором та
заявкою, яка є невід'ємною частиною
даного договору та оформлюється для
кожного окремого перевезення.

Пункт 5.2. договору передбачає, що
підтвердженням надання послуг з
перевезення вантажу є акт виконаних
робіт і СМR або ТТН з відміткою
вантажоотримувача.

За умовами пунктів 5.1.,5.3. договору
експедитор здійснює оплату
транспортних послуг перевізника
протягом 5-ти банківських днів з
моменту надання рахунку, акта, ТТН, СМR.
Оплата здійснюється в гривнях шляхом
перерахування грошових коштів на
банківський рахунок перевізника після
отримання оригіналу рахунку, копій
транспортної накладної, оригіналу акту
виконаних робіт та оригіналів інших
документів щодо перевезення (ТТН, СМR),
якщо інше не вказано в заявці.

Даний договір набуває чинності з
моменту його підписання та діє до 31.12.2013
року (пункт 11.1. договору).

Якщо жодна із сторін до закінчення
строку дії договору не повідомить іншу
сторону в письмовій формі про
розірвання цього договору, то строк
його дії буде автоматично
продовжуватися на кожний наступний
календарний рік (пункт 11.4 договору).

За узгодженою між позивачем та
відповідачем-1 заявкою № П-000013126Ч від
27.11.2013 року до договору № 2711/Ч від 27.11.2013
року відповідач-1 прийняв до виконання
замовлення позивача здійснити
перевезення вантажу (м'які меблі) за
маршрутом Україна - Казахстан на
наступних умовах.

ЗАВАНТАЖЕННЯ:

дата завантаження: 03.12.2013 року;

адреса завантаження: Україна,
Дніпропетровська область, м. Кривий
Ріг, вул. Орджонікідзе, 36;

РОЗВАНТАЖЕННЯ:

дата розвантаження: 18.12.2013 року;

адреса розвантаження: Казахстан,
Алма-Атинська область, Алма-Ата, вул.
Ратушного, 88А.

Сума фрахту: 53 600,00 грн.

Умови оплати: 60% передоплати по
замитненню, 30% - оплати по
розвантаженню, 10% - по оригіналам
документів.

Відповідно до CMR № 028717 (а.с. 17 том 1)
відповідач-1 прийняв до перевезення
вантаж позивача автомобілем МАN AX 1280
BP/AX1560XX. Після проведення митних
процедур 05.12.2013 року відповідачу-1 було
дозволено перевезення вантажу через
митний кордон. Між тим, зазначений
автомобіль митний кордон України не
перетинав, що підтверджується листом
Дніпропетровської митниці Міндоходів
Міністерства доходів і зборів України
№ 1311/04-50-11-ПУ від 25.02.2014 року (а.с. 24 том 1).
Автомобіль простоював на митному
кордоні до 15.01.2014 року, після чого
вантаж був перевантажений в автомобіль
державний номер АХ 32-64 АХ 32-46 ХР та
доставлений за місцем призначення, що
підтверджується актом коригування від
15.01.2014 року за митною декларацією
110050004/2013/07109 від 05.12.2013 року та CMR № 268877
(а.с. 18-22 том 1).

Невиконання перевезення відповідно до
умов договору і є причиною спору.

Відповідно до статті 929 Цивільного
кодексу України за договором
транспортного експедирування одна
сторона (експедитор) зобов'язується за
плату і за рахунок другої сторони
(клієнта) виконати або організувати
виконання визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до статті 909 Цивільного
кодексу України за договором
перевезення вантажу одна сторона
(перевізник) зобов'язується доставити
довірений їй другою стороною
(відправником) вантаж до пункту
призначення та видати його особі, яка
має право на одержання вантажу
(одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

На виконання пункту 5.3. договору та
узгодженої заявки позивач за платіжним
дорученням № 118 від 06.12.2013 року
перерахував відповідачу-1 60%
передоплати у сумі 32 160,00 грн. (а.с.
16 том 1). У зв'язку з невиконанням
останнім договірних зобов'язань з
перевезення вантажу вказана
передоплата підлягає поверненню.

Так, відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (стаття 525
Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 1212
Цивільного кодексу України особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

За умовами пункту 3 частини третьої
статті 1212 Цивільного кодексу України
положення цієї глави застосовуються
також до вимог про повернення
виконаного однією із сторін у
зобов'язанні.

Доказів повернення суми попередньої
оплати у сумі 32 160,00 грн., отриманої за
договором № 2711/Ч від 27.11.2013 року,
відповідач-1 суду не надав.

За вказаних обставин заявлені
позивачем вимоги про повернення йому
попередньої оплати за договором № 2711/Ч
від 27.11.2013 року у сумі 32 160,00 грн. є
законними та обґрунтованими.

Згідно з пунктом 6.2. договору
нормативний простій на завантаження,
відвантаження та митну операцію 48+48
години (вихідні та святкові дні не
враховуються). При перевезенні в межах
України нормативний простій на
завантаження, відвантаження 24 години
(вихідні та святкові дні не
враховуються). Понаднормативний
простій сплачується в Україні - 500 грн.,
за межами України - 800 грн. за кожну добу.
Запізнення автомобіля під
завантаження/відвантаження від дати
вказаної в заявці: штраф 500 грн. в
Україні, за межами України - 800 грн. за
кожну добу запізнення, якщо в заявці не
вказано інше.

З урахуванням викладеного заявлені
позивачем до стягнення штрафні санкції
за понаднормативний простій з 05.12.2013
року по 15.01.2014 року у сумі 21 000,00 грн. із
розрахунку 500 грн. на добу нараховані
правомірно та підлягають задоволенню.

Заявлена позивачем вимога про
стягнення штрафної санкції за зрив
перевезення у розмірі 10% від фрахту у
сумі 5 360,00 грн. задоволенню не підлягає.

За змістом пункту 6.4. договору якщо
перевізник після підписання заявки
відмовиться від перевезення менше ніж
за 24 години до моменту завантаження, то
він сплачує штраф у розмірі 10% від
фрахту, але не менше ніж 250 грн. з огляду
на таке.

За обставинами справи відповідач не
відмовлявся від перевезення до дати
завантаження. Вантаж ним був прийнятий
до перевезення, але послуга щодо цього
ним надана не була, що є підставою для
стягнення з нього попередньої оплати у
сумі 32 160,00 грн. та штрафної санкції за
понаднормативний простій з 05.12.2013 року
по 15.01.2014 року у сумі 21 000,00 грн. Всього - 53
150,00 грн.

Відповідно до статті 546 Цивільного
кодексу України виконання зобов'язання
може забезпечуватися неустойкою,
порукою, гарантією, заставою,
притриманням, завдатком.

За договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі (стаття 553 Цивільного кодексу
України).

28.11.2013 року між Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (далі - Позивач,
Кредитор) та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3 (далі - Відповідач-2,
Поручитель) укладено договір поруки №
б/н (далі - договір поруки).

Відповідно до умов пункту 1.1. договору
поруки поручитель зобов'язується перед
кредитором відповідати за належне,
своєчасне та у повному обсязі
виконання боржником - Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 зобов'язань з
перевезення вантажу, які виникли перед
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та
випливають з договору № 2711/Ч від 27.11.2013
року транспортного експедирування
вантажів автомобільним транспортом у
міжнародному та внутрішньому
сполучені, укладеного між кредитором
та боржником.

Відповідно до статті 554 Цивільного
кодексу України у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо договором
поруки не встановлено додаткову
(субсидіарну) відповідальність
поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Згідно з пунктом 1.2. договору
поручитель несе солідарну
відповідальність з боржником перед
кредитором за виконання боржником усіх
своїх зобов'язань згідно договору №
2711/Ч від 27.11.2013 року транспортного
експедирування вантажів автомобільним
транспортом у міжнародному та
внутрішньому сполучені у сумі 2 000,00 грн.

Договір поруки набуває чинності з
моменту підписання його сторонами
(пункт 4.1 договору поруки).

За змістом пункту 4.2. договору поруки
строком припинення поруки є повне
виконання боржником або поручителем
своїх зобов'язань.

04.03.2014 року та 03.03.2014 року позивач
направляв на адресу відповідача -1 та
відповідача-2 вимоги про сплату суми
боргу за невиконання умов договору
перевезення та договору поруки. На
підтвердження зазначених вимог
позивачем надано фіскальні чеки та
описи вкладення від 06.03.2014 року (а.с. 27-30
том 1). Вимоги позивача залишені
відповідачами без відповіді та
задоволення.

Позивач, звертаючись до суду про
стягнення заборгованості у сумі 2 000,00
грн., визначив солідарну
відповідальність відповідачів у цій
частині. За таких обставин одноосібна
відповідальність відповідача-1
підлягає зменшенню на цю суму і з
огляду на безпідставність позовних
вимог щодо штрафу у сумі 5 360,00 грн. буде
складати 51 160,00 грн. (32 160,00 грн. + 21 000,00
грн. = 53 160,00 грн.; 53 160,00 грн. - 2 000,00 грн. = 51
160,00 грн.).

Таким чином, стягненню з відповідача-1
на користь позивача підлягає
заборгованість у сумі 51 160,00 грн. та 2 000,00
грн. солідарно з відповідача-1 та
відповідача-2.

Відповідно до частини другої статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається на
Фізичну особу - підприємця ОСОБА_2 у
сумі 1 604,81 грн. пропорційно задоволеним
позовним вимогам.

Керуючись ст.ст. 4, 32-34, 36, 43, 44, 49, 75, 82-85,
115-117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_2 (61105, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) на користь Фізичної особи
- підприємця ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3)
заборгованість у сумі 51 160,00 грн.,
судовий збір у сумі 1 604,81 грн.

Стягнути солідарно з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 (61105, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2) та з
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (49000,
АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер
НОМЕР_4) на користь Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3)
заборгованість у сумі 2 000,00 грн.

Накази видати після набрання рішенням
законної сили.

В решті позову - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
через господарський суд
Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 19.05.2014 року.

Суддя І.І. Колісник