ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

12.05.14р. Справа № 904/243/14За позовом
Комунального підприємства
"Павлоградське виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства" Павлоградської міської
ради, м. Павлоград Дніпропетровської
області

до Державного підприємства
"Науково-виробниче об'єднання
"Павлоградський хімічний завод", м.
Павлоград Дніпропетровської області

за участю Дніпропетровського
прокурора з нагляду за додержанням
законів у воєнній сфері південного
регіону України, м. Дніпропетровськ

про визнання недійсним договору на
послуги із прийому стічних вод від
02.07.12р. № 02312

Головуючий колегії Рудь І.А.

судді Суховаров А.В.

Кармазіна Л.П.

Представники:

від позивача: Черкашин О.М., дов. № 08 від
03.01.14р., представник;

від відповідача: Сенченко Ю.М., дов. №
25/256-248 від 20.12.13р., юрисконсульт;

від прокуратури: Гаврищук Я.І., посв. №
022814 від 13.11.13р.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство
"Павлоградське виробниче управління
водопровідно каналізаційного
господарства" Павлоградської міської
ради звернулося до господарського суду
з позовом, в якому просить визнати
недійсним договір № 02312 від
02.07.12р., укладений між позивачем та
Державним підприємством
"Науково-виробниче об'єднання
"Павлоградський хімічний завод".

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що вказаний договір
суперечить ст. 203 ЦК України та є
недійсним в силу ч. 3 ст. 215 ЦК України,
оскільки з боку позивача підписаний
неповноважною особою.

Справа розглядається за участю
Дніпропетровського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері південного регіону
України.

Відповідач позовні вимоги не визнав. У
відзиві на позов зазначив, що особа,
призначена уповноваженим органом,
виконуючим обов'язки керівника
підприємства, під час вчинення
спірного правочину діяла у межах своєї
компетенції без довіреності та не
перевищувала своїх повноважень. Крім
того, позивачем неодноразово
здійснювалися платежі по спірному
договору, на підтвердження чого до
матеріалів справи відповідачем
долучена довідка Укргазбанку №5-180/03-02
від 08.01.2014р., що свідчить про вчинення
підприємством позивача дій щодо
схвалення спірного договору і тому
правочин слід вважати вчиненим від
імені юридичної особи. Вважає, що
відсутні будь-які підстави, визначені
ст. ст. 203, 215 ЦК України задля визнання
спірного договору недійним. Просив в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Прокурор надав до суду письмові
пояснення, в яких підтримав
заперечення відповідача та просив в
позові відмовити.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, у
судовому засіданні оголошувалася
перерва з 22.04.2014р. по 12.05.2014р.

В порядку ст.85 ГПК України, у судовому
засіданні оголошено вступну та
резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
докази в їх сукупності, заслухавши
пояснення представників сторін та
прокурора, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи,
02.07.2012р. між Державним підприємством
"Науково-виробниче об'єднання
"Павлоградський хімічний завод"
(виконавець) та Комунальним
підприємством "Павлоградське
виробниче управління
водопровідно-каналізаційного
господарства" Павлоградської міської
ради (замовник) укладено договір №
02312 на послуги з прийому стічних
вод (надалі - Договір), за умовами якого
виконавець зобов'язався надати послуги
замовнику по прийому стічних вод на
очисні споруди ДП „НВО" ПХЗ", а замовник
зобов'язався здійснювати своєчасну
оплату наданих виконавцем послуг на
умовах цього Договору (п. 1.1 Договору).

Об'єм наданих послуг по прийому стічних
вод в ІІ півріччі 2012 року складає вод
230,0 тис. м. куб. на суму 1 308 700,00 грн. з ПДВ
(п. 1.2 Договору).

Ціна послуг по прийому стічних вод
визначається тарифами, узгодженими
сторонами, та погодженими виконавчою
міською радою (п. 3.1 Договору).

Тариф на послуги по прийому стічних вод
на момент підписання договору складає
5,69 грн. за 1 м.куб. стічних вод, утому
числі ПДВ 0,95 грн. (п.3.2 Договору).

Виконавець включає в тариф на
відведення й очищення 1 м.куб. води всі
платежі за забруднення водойм у межах
лімітів на скидання, установленого
органами Держу правління охорони
навколишнього середовища України, у
собівартість очищення стічних вод
міста (п. 3.4 Договору).

За умовами п. 4.1 Договору замовник
зобов'язаний щомісяця, не пізніше 27
числа звітного місяця направляти свого
представника для зняття показань
обліку й оформлення двостороннього
акту про обсяги наданих послуг. У
випадку неявки представника замовника,
виконавець має право самостійно
оформити акт з зазначенням обсягів
послуг за місяць. Один екземпляр акту
направляється замовнику як
повідомлення. При цьому вважається, що
даний акт має силу до оплати.

Згідно із п. 4.5 Договору замовник
здійснює передплату в розмірі 100% за
надані послуги не пізніше 30 числа
місяця попереднього розрахунковому.

Відповідно до п. 10.1 цей Договір набирає
чинності з 01.07.2012р. і діє до 31.12.2012р.

Позивач просить визнати у судовому
порядку зазначений договір недійсним,
як такий, що не відповідає вимогам
закону, посилаючись на те, що спірний
договір з боку позивача підписаний
неповноважною особою, оскільки
виконуючий обов'язки директора КП
„Павлоградводоканал" ОСОБА_6, при
підписанні оспорюваного правочину,
вийшов за межі своїх повноважень.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін та прокурора, оцінивши надані
докази в їх сукупності, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
визначені статтею 203 Цивільного
кодексу України.

Підстави визнання недійсними угод і
настання відповідних наслідків
встановлені ст. ст. 215, 216 ЦК України.

За умовами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити
Цивільному кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства;
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і.
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частина третя статті 215 ЦК України
передбачає, якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ГК України
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками.

Господарський договір вважається
укладеним, якщо між сторонами у
передбачених законом порядку та формі
досягнуто згоди щодо усіх його
істотних умов. Істотними є умови,
визнані такими за законом чи необхідні
для договорів даного виду, а також
умови, щодо яких на вимогу однієї із
сторін повинна бути досягнута згода (ч.
2 ст. 180 ГК України).

Пунктом. 3.3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними"
№ 11 від 29.05.2013р. визначено, що у
господарських відносинах правочин
(договір), як правило, вчиняється шляхом
складання документа (документів), що
визначає (визначають) його зміст і
підписується безпосередньо особою, від
імені якої він вчинений, або іншою
особою, яка діє в силу повноважень,
заснованих, зокрема, на законі,
довіреності, установчих документах.
Для вчинення правочинів органи
юридичної особи не потребують
довіреності, якщо вони діють у межах
повноважень, наданих їм законом, іншим
нормативно-правовим актом або
установчими документами. Вирішуючи
спори, пов'язані з представництвом
юридичної особи у вчиненні правочинів,
господарські суди повинні враховувати
таке. Письмовий правочин може бути
вчинений від імені юридичної особи її
представником на підставі довіреності,
закону або адміністративного акта.
Особа, призначена повноважним органом
виконуючим обов'язки керівника
підприємства, установи чи організації,
під час вчинення правочинів діє у межах
своєї компетенції без довіреності.

Відповідно до п. 11.6. Статуту позивача до
повноважень директора, поміж іншим,
віднесено представлення підприємства
у відносинах з юридичними особами
України та інших держав щодо питань
діяльності підприємства в межах своєї
компетенції без довіреності; укладання
від імені підприємства договорів (угод)
тощо.

Згідно витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб- підприємців від 25.12.13р., органом
управління юридичної особи КП
«Павлоградводоканал» є директор
Карпець О.С., який є одночасно
підписантом та керівником
підприємства (т. 1, а.с. 37-41).

Як встановлено судом та не
заперечується позивачем, спірний
договір з боку позивача підписаний
виконуючим обов'язки директора
підприємства ОСОБА_6, що діяв на
підставі наказу по особовому складу
№77-к від 29.05.2012р. про покладення на
нього виконання обов'язків директора
КП «Павлоградводоканал» у період з
04.06.2012 р. по 03.08.2012р. на термін відпустки
директора підприємства Карпець О.С. (т.
1, а.с. 42).

Припис абзацу першого частини третьої
статті 92 ЦК України зобов'язує орган
або особу, яка виступає від імені
юридичної особи не перевищувати своїх
повноважень. Водночас саме лише
порушення даного обов'язку не є
підставою для визнання недійсними
правочинів, вчинених цими органами
(особами) від імені юридичної особи з
третіми особами, оскільки у відносинах
із третіми особами обмеження
повноважень щодо представництва
юридичної особи не має юридичної сили,
крім випадків, коли юридична особа
доведе, що третя особа знала чи за всіма
обставинами не могла не знати про такі
обмеження (абзац другий частини
третьої статті 92 ЦК України). Отже,
позов про визнання недійсним
відповідного правочину може бути
задоволений у разі доведеності
юридичною особою (позивачем) у
господарському суді тієї обставини, що
її контрагент знав або повинен був
знати про наявні обмеження повноважень
представника цієї юридичної особи, але,
незважаючи на це, вчинив з ним
оспорюваний правочин (що не отримав
наступного схвалення особи, яку
представляють). Наприклад, третя особа,
укладаючи договір, підписаний
керівником господарського товариства,
знає про обмеження повноважень цього
керівника, оскільки є акціонером
товариства і брала участь у загальних
зборах, якими затверджено його статут
(п. 3.3 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 11 від
29.05.2013р.)

Відповідно до ст. ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень; обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, позивачем не
доведено, що відповідач знав чи за
всіма обставинами не міг не знати про
обмеження чи перевищення повноважень
виконуючим обов'язки директора КП
«Павлоградводоканал» ОСОБА_6, при
підписанні спірного договору.

Одночасно, за приписами п. 3.4 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 11 від 29.05.2013р., наступне
схвалення юридичною особою правочину,
вчиненого від її імені представником, з
перевищенням повноважень,
унеможливлює визнання такого
правочину недійсним (стаття 241 ЦК
України). Настання передбачених цією
статтею наслідків ставиться в
залежність від того, чи було в
подальшому схвалено правочин особою,
від імені якої його вчинено; тому
господарський суд повинен у розгляді
відповідної справи з'ясовувати
пов'язані з цим обставини. Доказами
такого схвалення можуть бути
відповідне письмове звернення
уповноваженого органу (посадової
особи) такої юридичної особи до другої
сторони правочину чи до її
представника (лист, телефонограма,
телеграма, телетайпограма тощо) або
вчинення зазначеним органом (посадовою
особою) дій, які свідчать про схвалення
правочину (прийняття його виконання,
здійснення платежу другій стороні,
підписання товаророзпорядчих
документів і т. ін.). Наведене
стосується й тих випадків, коли
правочин вчинений не представником
юридичної особи з перевищенням
повноважень, а особою, яка взагалі не
мала повноважень щодо вчинення даного
правочину.

Як встановлено судом, позивачем
здійснювалися платежі на виконання
умов спірного договору № 02312 від
02.07.2012р., про що свідчить довідка
відділення Укргазбанку № 5-180/03-02 від
08.01.2014р. (т. 1, а.с. 67).

За встановлених обставин, посилання
позивача на підписання з боку позивача
спірного договору неповноважною
особою, як на підставу визнання
договору недійсним, на думку колегії
суддів є необґрунтованим, у зв'язку із
чим господарський суд вважає, що
спірний договір укладений відповідно
до норм чинного законодавства та
правові підстави для визнання
зазначеного договору недійсним
відсутні.

На підставі вищевикладеного, позовні
вимоги є необґрунтованими, не
підтвердженими належними доказами, та
такими, що не підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Згідно зі статтею 49 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 36, 43, 45, 49, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання.

Головуючий колегії
І.А.
Рудь

Суддя
А.В.
Суховаров

Суддя
Л.П. Кармазина

Повне рішення складено -13.05.14р.