ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2014 р.Справа № 922/884/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання
Ямщикової М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного
товариства "Страхова компанія "Юнівес"
(м. Київ) до Товариства з додатковою
відповідальністю "Міжнародна страхова
компанія" (м. Харків) про стягнення 5
606, 02 грн. за участю представників
сторін:

позивача - Кардашевської Т.В.,
довіреність № 1636-13 від 31.12.2013 р.;

відповідача - Коваленка А.О.,
довіреність вих. № 1850 від 20.09.2013 р.;

ВСТАНОВИВ:

13 березня 2014 року Приватне акціонерне
товариство "Страхова компанія "Юнівес"
(м. Київ), звернулось до господарського
суду Харківської області з позовною
заявою про стягнення з Товариства з
додатковою відповідальністю
"Міжнародна страхова компанія" (м.
Харків), 4606,02 грн. коштів та судового
збору, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що до позивача перейшло право вимоги до
відповідача як до страховика особи,
винної у ДТП.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 14 березня 2014
року було прийнято вказану позовну
заяву, порушено провадження у справі та
призначено її розгляд на 31 березня 2014
року.

31 березня 2014 року від відповідача до
канцелярії суду надійшов відзив на
позовну заяву, в якому останній просив
суд відмовити в задоволенні позовних
вимог, та зазначив, що звернувся до
ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса з
проханням провести авто товарознавче
дослідження щодо визначення розміру
збитку та відповідно до висновку
експертного авто товарознавчого
дослідження № 9517 від 13.11.2013 р. розмір
збитку, що був спричинений становить
2113,26 грн. Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону "Про
обов"язкове страхування цивільно-
правової відповідальності власників
наземних траспортних засобів" розмір
страхового відшкодування зменшується
на ПДВ, що без врахування ПДВ становить
1761,05 грн., та полісом АС/0017704 від 30.05.2013 р.
передбачена безумовна франшиза в
розмірі 1000 грн., з вирахуванням якої
розмір страхового відшкодування
становить 761,05 грн. Відповідач зазначив,
що вказане відшкодування у розмірі 761,05
грн. сплачене відповідачем у повному
обсязі 17.12.2013 р., що підтверджується
платіжним дорученням, страховим актом,
розрахунком страхового відшкодування.

31 березня 2014 року представник позивача
надав додаткові документи, які
долучені судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 31 березня 2014 року
було оголошено перерву 10 квітня 2014
року.

07 квітня 2014 року представник позивача
надав заперечення на відзив, в яких
зазначив, що характер та обсяг
отриманих в результаті ДТП збитків
позивачем було визначено на підставі
звіту по визначенню вартості
відновлюваного ремонту № 613 від 28.08.2013
р., яким вартість відновлюваного
ремонту автомобіля Мерседес Бенз 350, н/з
НОМЕР_1 складає 12599,03 грн., який був
складений у відповідності до Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
дорожніх транспортних засобів від
24.11.2003 р. № 142/5/2092. Також представник
позивача зазначає, що дійсно згідно п.
36.2 ЗУ, на який посилається відповідач,
якщо відшкодування витрат на
проведення відновлюваного ремонту
пошкодженого майна з урахуванням зносу
здійснюється безпосередньо на рахунок
потерпілої особи, сума, що відповідає
розміру оціненої шкоди, зменшується на
суму визначеного відповідно до
законодавства податку на додану
вартість, проте дана норма регулює
здійснення саме страхового
відшкодування потерпілій особі, а у
нашому випадку мова йде про стягнення
грошової суми в порядку регресу. Крім
того, представник позивача зазначив, що
Верховним Судом України у листі "Судова
практика розгляду цивільних справ, що
виникають з договорів страхування" від
19.07.2011 роз"яснено, що визначаючи розмір
заподіяної шкоди при страхування
наземного транспорту, суди, у разі
виникнення спору щодо визначення
розміру шкоди, повинні виходити з
фактичної (реальної) суми, встановленої
висновком авто товарознавчої
експертизи, або відповідними
документами станції технічного
обслуговування, на якій проводився
ремонт автомобіля.

09 квітня 2014 року представник
відповідача надав додаток до відзиву
на позовну заяву, в якому зазначив, що
розмір ПДВ відповідачем було
вираховано цілком правомірно виходячи
з того, що згідно з п. 196.1.3 ст. 196
Податкового Кодексу України не є
об"єктом оподаткування податком на
додану вартість операції з надання
послуг із страхування, співстрахування
або перестрахування особами, що мають
ліцензію на здійснення страхової
діяльності відповідно до закону, а
також пов"язаних з такою діяльністю
послуг страхових брокерів та страхових
агентів. Представник відповідача також
зазначає, що відповідно до листа ДПА
України № 10143/5/16-1516 від 21.08.2009 р.
стосовно порядку врахування страховою
компанією сум податку на додану
вартість при проведенні розрахунку
розміру страхового відшкодування,
стягненню з відповідача підлягає сума
страхового відшкодування без
нарахування 20% податку на додану
вартість. Крім того, таку ж позицію має
і Вищий господарський суд України - у
рішенні по справі № 5019/2475/11 від 23.04.2013 р.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 10 квітня 2014
року було відкладено розгляд справи на
13 травня 2014 року.

13 травня 2014 року представник позивача
надав заперечення, в яких зазначив, що
правовідносини між страховиками, коли
мова йде про стягнення в порядку
регресу, регулюються ст. 993 ЦК України
та ст. 27 ЗУ "Про страхування", в яких мова
йде про те, що до страховика, який
виплатив страхове відшкодування
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальні за завдані
збитки. Таким чином, позивач зазначив,
що стягненню з відповідача підлягає
страхове відшкодування у сумі 3844,97
грн.(4606,02 грн. - 761,05 грн. сплачене
страхове відшкодування) та судові
витрати.

Суд, дослідивши дані заперечення,
зазначає, що як вбачається зі змісту
вказаної заяви дані заперечення
стосується зменшення позовних вимог, у
зв`язку з чим, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач
вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи
по суті позивач має право змінити
предмет або підставу позову шляхом
подання письмової заяви.

Приймаючи до уваги п.6 Інформаційного
листа від 14.08.2007 року №01-8/675 "Про деякі
питання практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у першому півріччі 2007 року" на
запитання, чи вправі позивач частково
відмовитись від позову, не виключає
можливості часткової відмови. Однак
вона можлива лише у випадку, якщо
позивачем заявлено дві чи більше вимог,
і позивач відмовляється не від усіх цих
вимог.

Відповідно до п. 3.11. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 року №18
передбачено, що ГПК, зокрема статтею 22
цього Кодексу, не передбачено права
позивача на подання заяв (клопотань)
про "доповнення" або "уточнення"
позовних вимог, або заявлення
"додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в
разі надходження до господарського
суду однієї із зазначених заяв
(клопотань) останній, виходячи з її
змісту, а також змісту раніше поданої
позовної заяви та конкретних обставин
справи, повинен розцінювати її як:

- подання іншого (ще одного) позову, чи

- збільшення або зменшення розміру
позовних вимог, чи

- об'єднання позовних вимог, чи

- зміну предмета або підстав позову.

У будь - якому з таких випадків
позивачем має бути додержано правил
вчинення відповідної процесуальної
дії, а недотримання ним таких правил
тягне за собою процесуальні наслідки,
передбачені ГПК та зазначені в цій
постанові.

Як вбачається зі змісту наданої заяви
позивача вона подана у відповідності
до ст. 22 ГПК України та підписана
представником позивача Кардашевською
Т.В., що діє на підставі довіреності
№1636-13 від 31.12.2013.

Враховуючи вищевикладене, суд приймає
вищезазначену заяву до розгляду та
подальший розгляд справи ведеться з
урахуванням цієї заяви.

Представник позивача підтримував
зменшені позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову
заперечував з мотивів, наведених у
відзиві та додатку до відзиву.

Розглянувши матеріали
справи, повно та всебічно дослідивши
обставини та докази на їх
підтвердження, вислухавши
уповноважених представників сторін,
судом встановлено наступне.

31 липня 2013 року о 09:10 у м. Харкові по вул.
Сумській сталася дорожньо- транспортна
пригода за участю автомобілів
Фольксваген Пасссат н/з НОМЕР_2 під
керуванням ОСОБА_5 та автомобіля
Мерседес Бенз 350, н/з НОМЕР_1 під
керуванням ОСОБА_6, що підтверджується
довідкою № 9240101.

Майнові інтереси власника автомобіля
Мерседес Бенз 350, н/з НОМЕР_1 на момент
ДТП були застраховані в ПАТ "Страхова
компанія "Юніверс" на підставі
укладеного договору № 085-А/13/ХВ від
11.06.2013 р., у відповідності до умов якого
позивач взяв на себе зобов"язання
виплатити страхове відшкодування при
настанні страхового випадку, в тому
числі "збитки внаслідок ДТП".

Статтею 979 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором страхування
одна сторона (страховик) зобов'язується
у разі настання певної події
(страхового випадку) виплатити другій
стороні (страхувальникові) або іншій
особі, визначеній у договорі, грошову
суму (страхову виплату), а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору.

Згідно постанови Київського районного
суду м. Харкова ОСОБА_5 визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КпАП України.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

Характер та обсяг отриманих збитків в
результаті ДТП підтверджується Звітом
визначенню вартості відновлюваного
ремонту № 613 від 28.08.2013 р., який був
складений у відповідності до Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
дорожніх транспортних засобів від
24.11.2003 р. № 142/5/2092, згідно з яким вартість
відновлюваного ремонту автомобіля
Мерседес Бенз 350, н/з НОМЕР_1 складає
12599,03 грн.

Відповідач заперечував проти розміру
витрат, та зазначив, що звернувся до
ХНДІСЕ ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса з
проханням провести авто товарознавче
дослідження щодо визначення розміру
збитку та відповідно до висновку
експертного авто товарознавчого
дослідження № 9517 від 13.11.2013 р. розмір
збитку, що був спричинений становить
2113,26 грн.

Верховним Судом України у листі "Судова
практика розгляду цивільних справ, що
виникають з договорів страхування" від
19.07.2011 роз"яснено, що визначаючи розмір
заподіяної шкоди при страхування
наземного транспорту, суди, у разі
виникнення спору щодо визначення
розміру шкоди, повинні виходити з
фактичної (реальної) суми, встановленої
висновком авто товарознавчої
експертизи, або відповідними
документами станції технічного
обслуговування, на якій проводився
ремонт автомобіля.

Відповідачем не надано жодних доказів,
які б спростували складений звіт по
визначенню вартості відновлюваного
ремонту № 613 від 28.08.013 р., окрім цього не
надано доказів звернення до позивача,
або страхувальника з заявою про огляд
транспортного засобу.

Таким чином, за заявою страхувальника
страховиком на підставі розрахунку
було виплачено страхове відшкодування
в сумі 5606,02 грн., що підтверджується
платіжним дорученням № 1199 від 09.09.2013 р.,
в графі "призначення платежу" якого
зазначено:"Відшкод. ТОВ
"Енергоінвестпроект" за дог. 085-А/13/ХВ
від 11.06.2013 р. по Mercedes-Benz GL350CD14Matic р.н.
НОМЕР_1 без ПДВ".

Цивільно- правова відповідальність
власника автомобіля Фольксваген
Пасссат н/з НОМЕР_2 застрахована
відповідачем згідно з полісом
обов"язкового страхування цивільно-
правової відповідальності власників
наземних засобів № АС/0017704.

Згідно з даним полісом розмір франшизи
складає 1000 грн.

Відповідно до ст. 9 Закону України „Про
страхування" та ст. 12 Закону України
„Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи, крім
випадків відшкодування шкоди, завданої
життю та/або здоров'ю потерпілих.

Таким чином, сума витрат на виплату
страхового відшкодування складає 4606,02
грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звертався до відповідача з
претензією № 182-21/13 від 02.09.2013 р. з
вимогою сплатити страхове
відшкодування.

Відповідач сплатив позивачу страхове
відшкодування частково на суму 761,05
грн., що підтверджується платіжним
дорученням № 6728 від 17.12.213 р.

Внаслідок неналежного виконання своїх
обов"язків щодо повної виплати
страхового відшкодування, у
відповідача виникла заборгованість у
сумі 3844,97 грн., що і стало підставою
позивачу для звернення до суду.

Суд, розглянувши заперечення
відповідача з посиланням на положення
п. 36.2 ст. 36 Закону, яка передбачає, що у
разі виплати страхового відшкодування
на користь потерпілого, розмір
страхового відшкодування зменшується
на розмір ПДВ, вважає їх
необгрунтованими, оскільки положення
вказаної статті не розповсюджуються на
правовідносини між страховиками, коли
мова йде про стягнення в порядку
регресу.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст. ст. 3-5 ЗУ "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" (надалі - Закон)
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

Об'єктом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
майнові інтереси, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
відшкодуванням особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована, шкоди, заподіяної
життю, здоров'ю, майну потерпілих
внаслідок експлуатації забезпеченого
транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону, страховим
випадком є подія, внаслідок якої
заподіяна шкода третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу і внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Частиною 1 ст. 25 Закону України "Про
страхування" передбачено, що
здійснення страхових виплат і виплата
страхового відшкодування проводиться
страховиком згідно з договором
страхування на підставі заяви
страхувальника (його правонаступника
або третіх осіб, визначених умовами
страхування) і страхового акта
(аварійного сертифіката), який
складається страховиком або
уповноваженою ним особою (аварійним
комісаром) у формі, що визначається
страховиком.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України
страховик здійснює страхову виплату
відповідно до умов договору на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника) або іншої особи,
визначеної договором, і страхового
акта (аварійного сертифіката).

За приписами п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Оскільки винна особа у ДТП має поліс
страхування цивільно-правової
відповідальності, а отже, відповідно до
ч. 22.1 ст. 22 Закону, при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Тобто, обов'язок відшкодувати шкоду
замість винуватця у заподіянні такої
шкоди, несе Страховик (Відповідач) в
межах встановлених лімітів
відповідальності та в порядку ЗУ "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів".

Відповідно до ст. 993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Аналогічне зазначено і в ст. 27 Закону
України "Про страхування", згідно з якою
до страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Виходячи із цього, відповідальною
особою в розумінні ст. 27 ЗУ "Про
страхування" та ст. 993 Цивільного
Кодексу України, в силу положень ЗУ "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" є саме Відповідач.

Відповідно ч. 1 ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено обов'язок доказування
кожною стороною тих обставин, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень .

Відповідно ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Стаття 129 Конституції України
встановлює, що судді при здійсненні
правосуддя незалежні і підкоряються
лише закону. Змагальність сторін та
свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості - є однією із основних
засад судочинства.

Дослідивши матеріали справи, докази
надані в обґрунтування позовних вимог,
суд приходить до висновку про те, що
позивачем доведено наявність
передбачених Законом умов для
стягнення суми виплаченого страхового
відшкодування, у зв'язку з чим позовні
вимоги у сумі 3844,97 грн. є такими, що
підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ч. 1 ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судові
витрати з цієї справи слід покласти на
відповідача.

На підставі ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129
Конституції України, ст. ст. 993, 1188 ЦК
України, керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49,
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою
відповідальністю "Міжнародна страхова
компанія" (61023, м. Харків, вул.
Мироносицька, 99 А-3 , код 31236795) на користь
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Юнівес" (03680 ,м. Київ,
вул. Червоноармійська, 72, код 32638319) 3844,97
грн. коштів та 1827 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 19.05.2014 р.

Суддя О.В. Смірнова