м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/3736/14 19.05.14За позовом:
Публічного акціонерного товариства
до: Комунального
підприємства "Житлово-експлуатаційна
Голосіївського району"
про: стягнення 992929,14 грн.
Суддя: Блажівська О.Є.
Представники сторін:
від позивача: Іващенко О.В. - за
дов. № 91/2013/11/27-1 від 27.11.2013 року до 31.11.2014
від відповідача: не з'явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Публічне акціонерне товариство
"Київенерго" звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Комунального підприємства
"Житлово-експлуатаційна організація-107
Голосіївського району м. Києва про
стягнення 992 929,14 грн., з яких 955164,81 грн.
грн. інфляційних втрат.
Вимоги позивача обґрунтовані
неналежним виконанням відповідачем
зобов'язань по оплаті теплової енергії
за Договором на постачання теплової
енергії у гарячій воді № 530115 від 01.11.2007
року, у зв'язку з чим, у відповідача
виникла заборгованість у розмірі 955164,81
грн. за спожиту у період з 01.11.2011р. по
01.01.2014р. теплову енергію у гарячій воді.
З огляду на наявність заборгованості
позивачем нараховано відповідачу 3%
інфляційні втрати в розмірі 296,00 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 11.03.2014 року порушено
провадження у справі, розгляд справи
призначено на 07.04.2014 року.
07.04.2014 року представник відповідача у
судове засідання з'явився.
Представник позивача у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки належним чином суд не повідомив.
Про дату, час та місце судового
засідання був повідомлений належним
Представник відповідача у судовому
засіданні надав суду відзив на позовну
Представник відповідача надав суду
усні пояснення по праві з урахуванням
відзиву на позовну заяву. Згідно
відзиву на позовну заяву, відповідач
проти задоволення позовних вимог
заперечував, зазначивши, що основною
статтею доходу відповідача є оплата
мешканців за утримання будинків та
прибудинкових територій (квартирна
плата), що надходить безготівково на
міський розподільчий рахунок після
розщеплення платежів КП ГІОЦ КМДА.
Посилаючись на Закон України "Про ціни
і ціноутворення" відповідач вказує, що
органи виконавчої влади та органи
місцевого самоврядування, які своїм
рішенням встановлюють ціни (тарифи) на
житлово-комунальні послуги в розмірі
нижчому від розміру економічно
обґрунтованих витрат на їх
виробництво, зобов'язані відшкодувати
суб'єкту господарювання різницю між
затвердженим розміром ціни (тарифу) та
розміром економічно обґрунтованих
витрат на виробництво зазначених
послуг за рахунок коштів відповідних
бюджетів. Відповідач зазначає, що норми
ч.1ст.22 та ч.1ст.19 Законів України Про
Державний бюджет на 2013 та 2014 роки
надають право Кабінету Міністрів
України реструктурувати фактичну
бюджетну заборгованість за
визначеними ним видатками державного
бюджету, що виникла станом на 1 січня
відповідного року, та заборгованість з
різниці в тарифах на теплову енергію,
послуги з централізованого
водопостачання та водовідведення,
тарифам, що затверджувалися та/або
погоджувалися органами державної
влади чи органами місцевого
самоврядування, у встановлених ним
обсягах шляхом видачі фінансових
казначейських векселів. Відповідач
звертає увагу, що питання
заборгованості відповідача перед
енергопостачаючою компанією не
залежить повною мірою від відповідача,
а повинно вирішуватись прийняттям
відповідного розпорядження Кабінету
Міністрів України. Відповідач
зазначає, що позивачем не наведено
помісячного розрахунку нарахувань з
зазначенням кількості теплової
енергії, яку було поставлено на
житловий будинок та не вказано які
тарифи, встановлені розпорядженнями
Київської міської державної
адміністрації (далі - КМДА) застосовано.
Як на підставу для відмови у
задоволенні позовних вимог,
відповідач, також, послався на те, що
йому невідомо чи були зареєстровані в
Міністерстві юстиції України
розпорядження КМДА якими встановлено
застосовані позивачем тарифи на
житлово-комунальні послуги, в той час,
як листами №3729 від 30.03.2011р., №870110/11-11 від
05.07.2011р. Головне управління юстиції у
м.Києві Міністерства юстиції України
на запит відповідача повідомило, що
Розпорядження Київської міської
державної адміністрації, що зачіпають
права, свободи й законні інтереси
громадян, в тому числі розпорядження,
якими встановлюються тарифи на
житлово-комунальні послуги, або мають
міжвідомчий характер, підлягають
державній реєстрації у встановленому
законодавством порядку, а застосування
нормативно-правових актів без
державної реєстрації є порушенням
вимог законодавства України.

Представник відповідача надав суду
клопотання про продовження строку
розгляду справи.

Клопотання про продовження строку
розгляду справи судом задоволено.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 07.04.2014 року строк розгляду
справ відповідно до ст. 69
Господарського процесуального кодексу
України продовжено на 15 днів та у
зв'язку з неявкою позивача та
необхідністю витребування документів
по справі розгляд справи відповідно до
п.1 п.2 ч.1 ст. 77 ГПК України відкладено на
19.05.2014 року.

15.05.2014 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
позивача надійшло клопотання про
долучення документів до матеріалів
справи.

19.05.2014 року через канцелярію
Господарського суду міста Києва від
відповідача надійшло клопотання про
перенесення розгляду справи.

19.05.2014 року представник позивача у
судове засідання з'явився.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився. Про дату, час та
місце судового засідання був
повідомлений належним чином.

Представник позивача надав суду усні
пояснення пл. суті позовних вимог,
позов підтримав у повному обсязі.

Судом відмовлено в задоволенні
клопотання про перенесення розгляду
справи.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що відповідачу ухвали
суду направлялись на юридичну адресу
та неявка представника відповідача не
перешкоджає всебічному, повному та
об'єктивному розгляду всіх обставин
справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Відповідно до вимог ст.81-1 ГПК України в
судовому засіданні складений
протокол, який долучено до матеріалів
справи.

В судовому засіданні 19.05.2014 р. було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення у відповідності до ст.
85 ГПК України.

В судовому засіданні суд повідомив про
порядок отримання повного тексту
рішення відповідно до вимог ст. 87 ГПК
України.

Розглянувши надані документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, та заслухавши пояснення
позивача, присутнього в судовому
засіданні, суд -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2007р. між Акціонерною
енергопостачальною компанією
"Київенерго" (постачальник) та
Комунальним підприємством
"Житлово-експлуатаційна організація-107"
Голосіївського району м. Києва
(споживач) укладено Договір на
постачання теплової енергії у гарячій
воді № 530115 від 01.11.2007р. (надалі -
Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору, позивач
(постачальник) зобов'язався виробити та
поставити теплову енергію відповідачу
(споживачу) для потреб опалення та
гарячого водопостачання, відповідач
(споживач) зобов'язався отримати її та
оплатити відповідно до умов,
викладених в цьому Договорі.

Відповідно до 2.3.1. Договору, споживач
зобов'язався дотримуватись кількості
споживання теплової енергії за кожним
параметром в обсягах, які визначені у
Додатку №1, не допускаючи їх
перевищення; своєчасно сплачувати
вартість спожитої теплової енергії в
терміни та за тарифами, зазначеними у
додатку №2 до Договору.

Між позивачем та відповідачем укладено
додатки до Договору, якими визначено
обсяги постачання теплової енергії
абоненту, тарифи на теплову енергію,
умови припинення подачі теплової
енергії.

Згідно з п. 9 Додатку №2 до Договору
передбачено, що споживач щомісячно з 12
по 15 числа отримує в МВРТ-5 за адресою:
вул. Товарна, буд.№ 1 оформлену
постачальником платіжну
вимогу-доручення на суму, яка включає
загальну вартість теплової енергії
поточного місяця та кінцеве сальдо
розрахунків на початок поточного
місяця за мінусом суми фактично
сплаченої теплової енергії в поточному
місяці; табуляграму фактичного
споживання за попередній період та акт
звірки, який оформлює і повертає один
примірник постачальнику протягом двох
днів з моменту їх одержання.

Як вбачається з п.10 Додатку №2 до
Договору, споживач щомісячно:

- забезпечує не пізніше 10 числа місяця,
наступного за розрахунковим, оплату
коштів від населення за фактично
спожиту теплову енергію на транзитний
рахунок ГІОЦ КМДА;

- до 25 числа поточного місяця сплачує
вартість теплової енергії, яка
використовується орендарями, на
рахунок постачальника, згідно з його
розрахунком.

Як встановлено судом, зобов'язання за
Договором виконані позивачем належним
чином, що підтверджується обліковими
картками (табуляграмами) з 01.11.2011р. по
01.01.2014р., що містяться в матеріалах
справи. Вказаними доказами
підтверджується факт постачання
позивачем відповідачу протягом
вказаного періоду теплової енергії у
гарячій воді.

Позивач на виконання умов договору
поставив відповідачу у період з 01.11.2011
року по 01.01.2014 року теплову енергію на
загальну суму 2908844,08 грн., що
підтверджується відомостями обліку
споживання теплової енергії,
обліковими картками (табуляграмами).

Проте, відповідач свої договірні
зобов'язання щодо здійснення
розрахунків з оплати за надані послуги
з постачання теплової енергії
своєчасно та в повному обсязі не
здійснив, в зв'язку з чим за
відповідачем рахується борг в розмірі
955164,81 грн.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Статтею 11 Цивільного кодексу України
встановлено, що підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків є договір.

Дослідивши Договір на постачання
теплової енергії у гарячій воді №530115
від 01.11.2007р., суд прийшов до висновку про
те, що за своєю правовою природою
вказаний договір є договором
енергопостачання.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України, за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського
кодексу України встановлено, що
розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону. Оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється, як правило, у формі
попередньої оплати. За погодженням
сторін можуть застосовуватися планові
платежі з наступним перерахунком або
оплата, що провадиться за фактично
відпущену енергію.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного
кодексу України, одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Проте, всупереч згаданих приписів
закону, положень укладеного між
сторонами договору, відповідач не
виконав своїх договірних зобов'язань
щодо здійснення розрахунку з оплати
послуг з постачання теплової енергії у
визначені договором строки, в зв'язку з
чим за останнім на час розгляду справи
рахується заборгованість в розмірі
955164,81 грн. Доказів сплати вказаного
боргу відповідач суду не надав.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
встановлено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Матеріалами справи (облікові картки,
розрахунок заборгованості)
підтверджується надання позивачем
послуг із постачання теплової енергії
у гарячій воді та існування
заборгованості відповідача перед
позивачем по сплаті вартості спожитої
теплової енергії за спірний період у
розмірі 955164,81 грн.

Вказана заборгованість відповідачем
не сплачена, доказів її погашення
останнім не надано.

Таким чином, суд вважає, що позивачем
правомірно заявлено позов про
стягнення 955164,81 грн. основної
заборгованості з оплати послуг з
постачання теплової енергії у гарячій
воді.

Враховуючи те, що відповідач порушив
строки виконання грошового
зобов'язання щодо здійснення
розрахунку за надані по договору
послуги, позивач просить суд стягнути з
відповідача 3% річних та інфляційні
втрати з простроченої суми грошового
зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до розрахунку позивача, 3%
річних за загальний період
прострочення з грудня 2011 року по
грудень 2013 року становлять 37468,33 грн.,
інфляційні втрати за період
прострочення з грудня 2011 року по
грудень 2013 року складають 296,00 грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних та
інфляційних втрат, здійснених позивач,
судом встановлено, що він є арифметично
правильним, відповідає вимогам
законодавства, а тому вимога позивача
про стягнення з відповідача 37468,33 грн. 3%
річних та 296,00 грн. інфляційних втрат та
підлягає задоволенню.

Посилання представника відповідача на
те, що позивачем здійснено розрахунок
заборгованості з врахуванням тарифів,
встановлених розпорядженнями КМДА, які
не було зареєстровано у встановленому
законодавством порядку, а відтак, такий
розрахунок не може бути підтвердженням
наявності заборгованості відповідача
перед позивачем, судом до уваги не
приймається, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та згідно усних
пояснень позивача, наданих в судовому
засіданні 19.05.2014 року, розрахунок
заборгованості здійснювався позивачем
на підставі тарифів, встановлених
Постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики України
"Про затвердження тарифів на теплову
енергію ПАТ "Київенерго" №1729 від
14.12.2010р. (із змінами і доповненнями,
внесеними постановою Національної
комісії регулювання електроенергетики
України від 30 вересня 2011 року N 1879) та
Постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики України
"Про затвердження тарифів на теплову
енергію ПАТ "Київенерго" №116 від 30.09.2011р.

Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України
"Про теплопотачання" тарифи на
виробництво, транспортування та
постачання теплової енергії, крім
тарифів на виробництво теплової
енергії для суб'єктів господарювання,
що здійснюють комбіноване виробництво
теплової і електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії,
затверджуються національною комісією,
що здійснює державне регулювання у
сфері комунальних послуг, та органами
місцевого самоврядування в межах
повноважень, визначених
законодавством.

Відповідно до п.п.6 п.4 Положення "Про
Національну комісію, що здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики", затвердженого Указом
Президента України № 1059/2011 від 23.11.2011,
Національна комісія регулювання
електроенергетики України (далі -
НКРЕ) відповідно до покладених на неї
завдань установлює ціни (тарифи) на
електричну енергію, тарифи на її
передачу та постачання.

Згідно з п.6 Положення "Про Національну
комісію, що здійснює державне
регулювання у сфері енергетики",
затвердженого Указом Президента
України № 1059/2011 від 23.11.2011, НКРЕ для
забезпечення виконання покладених на
неї завдань і функцій має право
приймати у межах своєї компетенції
рішення, що є обов'язковими до
виконання суб'єктами природних
монополій.

ПАТ "Київенерго" є суб'єктом природних
монополій у сфері теплопостачання, у
зв'язку з чим, рішення НКРЕ для позивача
є обов'язковими для виконання. Відтак,
суд дійшов висновку, що позивачем
правомірно проводилось нарахування
оплати за спожиту відповідачем
теплову енергію на підставі тарифів,
встановлених постановами НКРЕ. За
таких підстав, посилання відповідача
на те, що розрахунок позивача є
неправомірним, оскільки ним
використовувались розпорядження КМДА,
які не зареєстровані Міністерством
юстиції України у встановленому
законом порядку, є безпідставними та
необґрунтованими.

Аналогічна правова позиція щодо
правомірності застосування ПАТ
"Київенерго" тарифів, встановлених НКРЕ
викладена в Постанові Верховного Суду
від 11.12.2012 у справі № 22/313.

З огляду на зазначене та враховуючи те,
що борг відповідача в сумі 955164,81 грн.
перед позивачем на час прийняття
рішення не погашений, його розмір
підтверджується наявними матеріалами
справи, суд дійшов висновку, що позовні
вимоги про стягнення з відповідача
955164,81 грн. основного боргу, 37468,33 грн. 3%
річних та 296,00 грн. інфляційних втрат є
доведеними, обґрунтованими,
відповідачем не спростовані, а відтак
підлягають задоволенню.

Відшкодування витрат по сплаті
судового збору відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладається судом на
відповідача.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства
"Житлово-експлуатаційна організація 107
Голосіївського району" (01033, м. Київ,
вул. Тарасівська, буд. 23/25,
ідентифікаційний код 35509619) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго" (01001, м. Київ, площа Івана
Франка, буд. 5, ідентифікаційний код
00131305) 955164 (дев'ятсот дев'яносто дев'ять
тисяч сто шістдесят чотири) грн. 81 коп.
основного боргу, 37468 (тридцять сім
тисяч чотириста шістдесят вісім) грн. 33
коп. 3% річних, 296 (двісті дев'яносто
шість) грн. 00 коп. інфляційних втрат, 19858
(дев'ятнадцять тисяч вісімсот п'ятдесят
п'ять) грн. 58 коп. витрат по сплаті
судового збору.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
останню не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не було скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
господарським судом.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст рішення складено: 23.05.2014
року.

Суддя
О.Є.
Блажівська