Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
________________________________________________________________________
"30" травня 2014 р. Справа № 17/5007/103/11.
Господарський суд Житомирської
Судді: Лозинської І.В.
Розглянувши скаргу Підприємства з
іноземними інвестиціями у формі
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Житомир-Петрол" на
неправомірні дії головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Житомирській
області у справі
за позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю "Український
промисловий банк" (м. Київ)
до 1) Підприємства з іноземними
інвестиціями у формі Товариства з
обмеженою відповідальністю "Житомир -
Петрол" (м. Житомир)
2) Товариства з обмеженою
відповідальністю "ГЕД Холдінгз" (м.
За участю третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Слобода-Транс-Строй" (м. Тернопіль)
про звернення стягнення на предмет
іпотеки на загальну суму 7234325,05 грн. за
рахунок коштів отриманих від
реалізації предмета іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів
Під час розгляду скарги Підприємства з
іноземними інвестиціями у формі ТОВ
"Житомир-Петрол" №156 від 10.04.2014 р. на
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору від 21'.03.2014 р. у
виконавчому провадженні № 41490599
господарським судом встановлено
порушення в діях головного державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у
Житомирській області ОСОБА_1
У ч. 2 ст. 25 Закону України "Про виконавче
провадження" зазначено, що державний
виконавець протягом трьох робочих
днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження, у якій вказується,
зокрема, про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк
до семи днів з моменту винесення
Статтею 37 Закону України "Про виконавче
провадження" передбачено, що у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Згідно із ст. 28 Закону України "Про
виконавче провадження", у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом.

Приписами ч.ч. 1, 5, 8 ст. 54 Закону України
"Про виконавче провадження"
встановлено, що звернення стягнення на
заставлене майно в порядку примусового
виконання допускається за виконавчими
документами для задоволення вимог
стягувача - заставодержателя.
Реалізація заставленого майна
здійснюється в порядку, встановленому
цим Законом. Примусове звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється державним виконавцем з
урахуванням положень Закону України
"Про іпотеку".

Таким чином, примусове виконання
рішення про звернення стягнення на
предмет іпотеки має особливості,
визначені з урахуванням вимог Закону
України „Про іпотеку", на які повинен
був зважати державний виконавець при
примусовому виконанні наказу
господарського суду Житомирської
області від 02.07.2013 р. у справі №17/5007/103/11
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

У розумінні положень ст. 1 Закону
України „Про іпотеку" та преамбули
договору іпотеки №368/Zkin-06-2 від 27.12.2006 р.
(зі змінами та доповненнями)
Підприємство з іноземними
інвестиціями у формі ТОВ
"Житомир-Петрол" є іпотекодавцем, що
передає в іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання боргового
зобов'язання ТОВ "Слобода-Транс-Строй"
та вважається майновим поручителем,
тобто особою, яка передає в іпотеку
нерухоме майно для забезпечення
виконання зобов'язання боржника перед
іпотекодержателем.

Відповідно до ст. 42 Закону України „Про
іпотеку" боржник вправі до дня продажу
предмета іпотеки на прилюдних торгах
виконати вимогу за основним
зобов'язанням чи ту її частину,
виконання якої прострочено, разом з
відшкодуванням будь - яких витрат та
збитків, завданих іпотекодержателю,
витрати на підготовку до проведення
прилюдних торгів тощо.

Таке виконання є підставою для
припинення реалізації предмета
іпотеки на прилюдних торгах. Умови
договорів, що обмежують це право
боржника, є недійсними. Якщо інше не
встановлено іпотечним договором, у
разі коли основне зобов'язання
підлягає виконанню частинами, боржник
може скористатися правом, встановленим
частиною першою цієї статті, один раз
на рік або двічі протягом строку дії
основного зобов'язання. В разі
перевищення цих показників боржник має
право припинити реалізацію предмета
іпотеки лише шляхом повної сплати
решти суми за основним зобов'язанням.
Майновий поручитель чи наступний
іпотекодержатель може виконати
основне зобов'язання за боржника з
наслідками, аналогічними
вищенаведеним, і попередній
іпотекодержатель зобов'язаний
прийняти таке виконання. Наступний
іпотекодержатель, який сплачує повну
суму основного зобов'язання
попередньому іпотекодержателю,
вважається особою, на користь якої
здійснене відступлення прав
попереднього іпотекодержателя за
іпотечним договором. Майновий
поручитель, який виконав основне
зобов'язання повністю або в частині,
має право вимагати від боржника
відшкодування сплаченої майновим
поручителем суми.

Згідно із ст. 43 Закону України „Про
виконавче провадження" розподіл
стягнутих державним виконавцем з
боржника за виконавчим провадженням
грошових сум (у тому числі одержаної
від реалізації майна боржника)
здійснюється у такому порядку, і
зокрема: 1) у першу чергу повертається
авансовий внесок сторін та інших осіб
на організацію та проведення
виконавчих дій; 2) у другу чергу
компенсуються витрати державної
виконавчої служби, пов'язані з
організацією та проведенням
виконавчих дій, не покриті авансовим
внеском сторін та інших осіб; 3) у третю
чергу задовольняються вимоги
стягувача та стягується виконавчий
збір у розмірі 10 відсотків фактично
стягнутої суми

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 26.12.2003 р. №14
„Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність органів
і посадових осіб державної виконавчої
служби та звернень учасників
виконавчого провадження" відповідно до
статей 45, 46 Закону України „Про
виконавче провадження" витрати
виконавчого провадження та виконавчий
збір стягуються за постановою
державного виконавця з боржника, якщо
останній не виконав рішення
добровільно в установлений для цього
строк і воно було виконане примусово.

Станом на дату винесення постанови про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 21.03.2014 р. органом ДВС зміст ст.ст. 45, 46
Закону України „Про виконавче
провадження" в попередній редакції
відповідає нормам ст. ст. 25, 28 цього
Закону.

З пояснень представників сторін, в тому
числі представника органу ДВС, та
матеріалів справи судом встановлено,
що заходів з примусової реалізації
предмету іпотеки відділ примусового
виконання рішень управління ДВС ГУЮ у
Житомирській області не проводив.

В той же час, виходячи з викладеного,
майновому поручителю у виконавчому
провадженні згідно із вимогами ч.8 ст. 54
Закону України „Про виконавче
провадження", ч. 3 ст. 42 Закону України
„Про іпотеку" надається право у
будь-який час до дня продажу предмету
іпотеки на прилюдних торгах виконати
основне зобов'язання за боржника за
грошовими зобов'язаннями перед банком.

На підставі наведеного, суд прийшов до
висновку, що стягнення органом ДВС
виконавчого збору тільки у зв'язку з
відсутністю добровільного виконання з
боку іпотекодавця - боржника у
виконавчому провадженні №41490599 до
закінчення 7-денного строку, наданого
іпотекодавцю для добровільного
виконання наказу господарського суду
від 02.07.2013 р., є передчасним і
необґрунтованим, оскільки системний
аналіз положень Закону України „Про
іпотеку" та ст. ст. 43, 54 Закону України
„Про виконавче провадження" свідчить
про можливість стягнення виконавчого
збору тільки за рахунок коштів, що
надійшли від реалізації заставленого
майна, тобто після продажу предметів
іпотеки в примусовому порядку на
прилюдних торгах.

Сплив же строку, який наданий для
добровільного виконання рішення
господарського суду, на думку суду, сам
по собі не є тією достатньою підставою,
з яким законодавець пов"язує стягнення
виконавчого збору з боржника,
необхідно ще в такому випадку вчинення
державним виконавцем дій, спрямованих
на примусове виконання, наслідком яких
є стягнення суми за виконавчим
документом та передачі її стягувачу, а
у випадку виконання наказу
господарського суду №17/5007/103/11 від
02.07.2013 р. - після реалізації предмету
іпотеки на прилюдних торгах у межах
процедури виконавчого провадження, як
зазначено у вказаному наказі (а. с. 68 т.
3).

Не врахування в сукупності зазначених
приписів Закону і тієї обставини, що
скаржником не виконано зазначене
рішення господарського суду
самостійно, через неможливість його
виконання, так як господарським судом
визначено спосіб виконання рішення, а
саме: реалізація предмету іпотеки на
прилюдних тогах у межах процедури
виконавчого провадження, привело до
винесення оскаржуваної постанови
головним державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби ГУЮ у Житомирській області
ОСОБА_1

Крім того, на думку суду, виконавчою
службою необґрунтовано здійснено
розрахунок виконавчого збору із суми
боргу в розмірі 7234325,05 грн., 10% судового
збору з якої складає 723432,50 грн.,
оскільки відповідальність
Підприємства з іноземними
інвестиціями у формі ТОВ
"Житомир-Петрол" за іпотечним договором
№368/Zkin-06-2 від 27.12.2006 р. визначається
згідно з його п.1.2, де сторони її оцінили
в сумі 76912,00 грн. в якості початкової
ціни для реалізації об'єкта іпотеки

Враховуючи викладене, господарський
суд у мотивувальній частині ухвали від
30.05.2014 р. зазначив про неправомірні дії
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
УДВС ГУЮ у Житомирській області,
визнання недійсною постанови
державної виконавчої служби про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 21.03.2014. р. та звернув увагу на таке.

У підпункті 4 пункту 1 статті 18. Закону
України "Про виконавче провадження",
якою визначено вимоги до виконавчого
документа, зазначено, що у виконавчому
документі зазначаються, серед іншого,
резолютивна частина рішення.

Разом з тим, у постановах відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС ГУЮ у Житомирській
області, відповідно, від 15.01.2014 р. про
відкриття виконавчого провадження та
від 21.03.2014 р. про стягнення з боржника
виконавчого збору, не викладено
резолютивну частину рішення від 13.06.2013
р. у справі №17/5007/103/11 (а. с. 46 - 54 у т. 3) та
наказу господарського суду
№17/5007/103/11від 02.07.2013 р. (а. с. 68 у т. 3) щодо
встановлення початкової ціни продажу
предмету іпотеки для його подальшої
реалізації у сумі 76912,00 грн. та
зазначено не повну назву першого
відповідача.

Вказане свідчить про неналежне
виконання вимог Закону України "Про
виконавче провадження" фахівцями
відділу примусового виконання рішень
УДВС ГУЮ у Житомирській області, що
призвело до порушення прав скаржника.

З огляду на викладене, оскільки при
розгляді скарги було виявлено недоліки
у діяльності відділу примусового
виконання рішень УДВС ГУЮ у
Житомирській області суд визнав за
необхідне винести окрему ухвалу та
надіслати її начальнику вказаного
відділу з метою прийняття відповідних
заходів та недопущення в подальшому
вищевказаних порушень.

Згідно із ст. 90 ГПК України
господарський суд, виявивши при
вирішенні господарського спору
порушення законності або недоліки в
діяльності підприємства, установи,
організації, державного чи іншого
органу, виносить окрему ухвалу, яка
надсилається, зокрема, посадовим
особам, які несуть відповідальність за
ухилення від виконання вказівок, що
містяться в окремій ухвалі.

Згідно із п. 5.9. постанови Пленуму ВГСУ
„Про деякі питання практики
застосування ГПК судами першої
інстанції", суд, керуючись ч.2 ст.13
Закону України „Про судоустрій і
статус суддів" з метою забезпечення
виконання вказівок, що містяться в
окремій ухвалі, встановлює у ній строк
для надання відповіді в залежності від
змісту вказівок та терміну,
необхідного для виконання.

Керуючись ст. ст. 86, 90 ГПК України,
господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Направити окрему ухвалу начальнику
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Житомирській області для вжиття
заходів реагування і здійснення
належного контролю за виконанням
державними виконавцями вимог Закону
України "Про виконавче провадження ".

2. Про результати розгляду окремої
ухвали та вжиті заходи для усунення
недоліків повідомити господарський
суд Житомирської області в місячний
строк.

Окрему ухвалу може бути оскаржено в
установленому порядку.

Суддя Лозинська І.В.

Друк.:

1 - в справу

2 - в наряд

3 - Відділу примусового виконання
рішень УДВС ГУЮ у Житомирській
області, м. Житомир, майдан Соборний, 1