ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

13 травня 2014 року
Справа № 10/2180

Господарський суд Черкаської області в
особі судді Шумка В.В., при секретарі
судового засідання Бульбі Н.О., за
участю ліквідатора Хоменка О.А.,
представників кредиторів:

Головного управління юстиції у
Черкаській області - Кривенко А.О. - за
довіреністю,

ПАТ "Черкасиобленерго" - Нечипоренка
В.Ф. - за довіреністю,

представника трудового колективу
- ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні заяву Управління
Пенсійного фонду України в м. Смілі та
Смілянському районі Черкаської
області про грошові вимоги у справі про
банкрутство державного підприємства
«Машинобудівний завод «Оризон», -

ВСТАНОВИВ:

Провадження у справі про
банкрутство Державного підприємства
«Машинобудівний завод «Оризон»
порушено господарським судом
Черкаської області 31 серпня 2009 року.

23 жовтня 2012 року господарський
суд прийняв постанову про визнання
боржника банкрутом, відкрив процедуру
його ліквідації.

За поданням державного органу з
питань банкрутства ліквідатором
банкрута призначено арбітражного
керуючого Хоменка Олександра
Анатолійовича.

Провадження у цій судовій справі,
згідно з частиною першою розділу Х
Закону України "Про внесення змін до
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" від 22.12.2011 р.,
здійснюється згідно з положеннями
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" в редакції до
19.01.2013 р.(у подальшому тексті ухвали -
"Закон" у відмінках).

До суду із заявою про визнання поточних
грошових вимог звернувся кредитор -
Управління Пенсійного фонду України в
м. Смілі та Смілянському районі
Черкаської області - на суму 109248,83 грн.

Вказана сума складається з
відшкодування витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій у сумі 86100,05
грн., а також заборгованість зі сплати
єдиного внеску згідно поданої
звітності боржником у сумі 23148,78 грн.

Розгляд заяви судом призначено на
22.04.2014 р., відкладено на 13.05.2014 р.

Заявник, належно повідомлений
судом про час і місце розгляду його
заяви, вимоги суду щодо участі його
представника у засіданні суду не
виконав, надіслав суду клопотання про
розгляд його заяви без участі
представника.

Ліквідатор у засіданні суду
вимоги кредитора визнав частково - на
суму 23148,78 грн., проти решти вимог
заперечив, мотивуючи це їх
невідповідністю чинному
законодавству, зокрема, ст. 23 Закону
України "Про внесення змін до Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" та фактичним
обставинам справи.

Розглянувши заяву сумісно з
матеріалами справи, заслухавши доводи
та пояснення ліквідатора суд вважає, що
ця заява підлягає задоволенню
частково, з таких підстав та мотивів.

Згідно з заявою кредитора його
грошові вимоги до банкрута, на суму
109248,83 грн. виникли в період з травня 2013
року по лютий 2014 року включно, тобто
після визнання судом підприємства
банкрутом, відкриття процедури його
ліквідації. Вказана сума складається з
заборгованості по сплаті єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування (23148,78 грн.) та
відшкодування фактичних витрат
Пенсійного фонду на виплату і доставку
пільгових пенсій, призначених колишнім
працівникам підприємства-банкрута
(86100,05 грн.).

Законом встановлено, що з дня
прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури строк виконання всіх
грошових зобов'язань банкрута та
зобов'язання щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів)
вважається таким, що настав, а вимоги за
зобов'язаннями боржника, визнаного
банкрутом, що виникли під час
проведення процедур банкрутства,
можуть пред'являтися тільки в межах
ліквідаційної процедури (ст. 23 Закону).

Отже, у зв'язку з визнанням
боржника банкрутом у такої особи
виникає особливий правовий статус,
який є значно відмінний від статусу
боржника.

Так, згідно положень зазначеної
статті 23 Закону у банкрута
припиняється підприємницька
діяльність та припиняються
повноваження органів управління
банкрута щодо управління банкрутом та
розпорядження його майном, а також
повноваження власника (власників)
майна банкрута.

Відповідно до ст. 25 Закону
ліквідатор з дня свого призначення
здійснює повноваження, визначені у ч. 1
вказаної статті, а також здійснює інші
повноваження, передбачені цим Законом.
Отже, правосуб'єктність ліквідатора
визначена в Законі та він позбавлений
права здійснювати повноваження, які не
передбачені положеннями Закону та
виходять за межі його компетенції.

Таким чином, виходячи з аналізу
положень Закону, в ліквідаційній
процедурі нові зобов'язання у банкрута
в особі його органу управління -
ліквідатора (ліквідаційної комісії)
можуть виникати виключно у випадках
прямо передбачених у цьому Законі і
порядок їх виконання визначений
нормами Закону.

Такими випадками є зобов'язання з
оплати поточних комунальних і
експлуатаційних витрат та інших
витрат, пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури (ч. 9 ст. 30
Закону).

Вказане також підтверджується
тим, що законодавцем чітко визначено
призначення коштів єдиного рахунку
боржника в ліквідаційній процедурі, з
огляду на таке.

Відповідно до ч. 7 ст. 30 Закону
ліквідатор зобов'язаний
використовувати при проведенні
ліквідаційної процедури тільки один
рахунок боржника в банківській
установі - основний рахунок. Отже,
згідно з приписами Закону кошти, які
надходять при проведенні
ліквідаційної процедури,
зараховуються на даний основний
рахунок боржника. З цього основного
рахунку здійснюються виплати
кредиторам у порядку, передбаченому
статтею 31 цього Закону (ч.8 ст. 30 Закону),
та проводяться такі виплати: поточні
комунальні і експлуатаційні платежі та
інші витрати,пов'язані із здійсненням
ліквідаційної процедури (ч. 9 ст. 30
Закону).

Заборгованість банкрута по
сплаті виникла у зв'язку з несплатою
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в
ліквідаційній процедурі (нарахування
заробітної плати найманим
працівникам).

Це підтверджено доданими до заяви
кредитора матеріалами та не
заперечується ліквідатором.

За таких обставин вимоги
кредитора на суму 23148,78 грн. є поточними
вимогами, які підлягають задоволенню в
ліквідаційній процедурі.

Вимоги щодо відшкодування витрат
на виплату та доставку пільгових
пенсій, на суму 86100,05 грн., нараховані
кредитором за період після визнання
боржника банкрутом, не пов'язані зі
здійсненням процедури ліквідації
банкрута, тому задоволенню не
підлягають.

При цьому судом враховано
висновки викладені в постанові Вищого
господарського суду України від 18
вересня 2013 року зі справи №6/108-09 та
постанови Верховного Суду України від
18 березня 2014 року зі справи №3-4 гс14.

Крім того в абз. 3 п. 29
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 28
березня 2013 року, № 01-06/606/2013 "Про Закон
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (у редакції
Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI)"
зазначено, наступне: "що ж до витрат на
виплату і доставку відповідних пенсій,
то їх капіталізація чинним
законодавством не передбачена. У
ліквідаційній процедурі в
установлений Законом строк можуть бути
заявлені лише ті вимоги щодо витрат на
виплату і доставку відповідних пенсій,
які виникли в процедурах розпорядження
майном та санації, оскільки після
визнання боржника банкрутом
відповідні зобов'язання не виникають".

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 5, 23, 24 Закону України
„Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом" в
редакції до 19.01.2013 р., ст. 86 ГПК України,
суд -

УХВАЛИВ:

Заяву кредитора - Управління
Пенсійного фонду України в м. Смілі та
Смілянському районі Черкаської
області задовольнити частково.

Визнати поточні грошові вимоги
Управління Пенсійного фонду України в
м. Смілі та Смілянському районі
Черкаської області до Державного
підприємства «Машинобудівний завод
«Оризон» на суму 23148,78 грн.

У визнанні вимог на суму 86100,05 грн.
відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до
Київського апеляційного
господарського суду.

Суддя
Шумко В.В.