м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Національного спортивного
комплексу «Олімпійський»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мєльніца
про стягнення 28 313,66 грн.
Судді: Пригунова А.Б. (головуюча)
від позивача: Шептуховська Н.С.
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Національний спортивний комплекс
«Олімпійський» звернувся до
Господарського суду міста Києва з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мєльніца
інтернешнл» про стягнення
заборгованості за договором про
надання послуг б/н від 15.03.2012 р. у
розмірі 25 035, 99 грн. та 3 277, 67 грн. -
штрафних санкцій. Позовні вимоги
обґрунтовані неналежним виконанням
відповідачем грошових зобов'язань щодо
оплати вартості послуг відповідно до
умов вищевказаного договору та
компенсації вартості пошкодженого
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.06.2013 р. порушено провадження
розгляду у судовому засіданні на 10.07.2013
р. за участю представників сторін, яких
зобов'язано надати суду певні
У процесі провадження відповідач подав
відзив на позовну заяву, у якому проти
позову заперечив, мотивуючи свої
заперечення тим, що автомобіль
транспортної компанії Pieter Smit Theater Rock BV,
який перевозив концертні декорації
співачки Мадонни та пошкодив ворота
Національного спортивного комплексу
«Олімпійський», застрахований
компанією Aegon, яка готова відшкодувати
збитки за умови надання рахунку на її
ім'я від Національного спортивного
комплексу «Олімпійський», в той час як
відповідач з такими вимогами не
Позивач подав письмові пояснення по
справі, у яких відзначає, що за умовами
договору від 15.03.2012 р. відповідач несе
відповідальність за будь-яку шкоду,
заподіяну майну і працівникам
Національного спортивного комплексу
Крім того, позивач відзначає, що
правовідносини між сторонами щодо
надання послуг врегульовані
відповідним договором, який не
передбачає залучення будь-яких третіх
осіб для здійснення розрахунків.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.08.2013 р. призначено
Розпорядження Голови Господарського
суду міста Києва від 21.08.2013 р. визначено
склад суду для розгляду справи №
Любченко М.О. та Ломака В.С.
Ухвалою Господарського суду міста
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 05.02.2014р.
05.02.2014 р. через відділ діловодства
Господарського суду міста Києва
Національний спортивний комплекс
«Олімпійський» подав заяву про
часткову відмову від позову та
припинення провадження у справі в
частині стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Мєльніца
Інтернешнл» 22 711, 85 грн. та штрафних
санкцій у сумі 2 969, 17 грн. та просить
задовольнити позов в частині стягнення
з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мєльніца
Інтернешнл» на користь Національного
спортивного комплексу «Олімпійський»
заборгованість за надані послуги за
актом № 352 від 31.08.2012 р. у сумі 2 204, 30 грн.
та за актом № 345 від 31.08.2012 р. у сумі 119, 00
грн., а також штрафні санкції у сумі 308, 50
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 05.02.2014 р. припинено
позовом Національного спортивного
комплексу «Олімпійський» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мєльніца
інтернешнл» в частині стягнення
заборгованості у розмірі - 22 711, 85 грн. та
2 969, 17 грн. - штрафних санкцій.
Розгляд даної справи переносився в
порядку ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України.
Склад суду у даній справі змінювався.
Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 07.04.2014р.
колегіальний склад суду у справі №
Пригунова А.Б. (головуюча), Гулевець О.В.
У даному судовому засіданні
представник позивача підтримав
Предстиавник відповідача на виклик
суду не з'явився, про поважні причини
неявки суд не повідомив.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих сторонами,
оригінали яких оглянуто у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 14.05.2014 р. на
підставі ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, Господарський суд міста Києва,
-

ВСТАНОВИВ:

15.03.2012 р. між Національним спортивним
комплексом «Олімпійський» та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Мєльніца
інтернешнл» укладено договір про
надання послуг, за умовами якого
позивач зобов'язався на власній
території та власними силами і
засобами надати, а відповідач -
оплатити послуги

Відповідно до п. 2.1.1. договору позивач
надає послуги на своїй території із
залученням арени та приміщень стадіону
у кількості, необхідній відповідачу
для підготовки та проведення заходу.

Також п. 2.1.8. договору передбачено, що
позивач зобов'язаний забезпечити
відповідача 2-ма номерами міського
телефону під час підготовки проведення
заходу та доступом до мережі Інтернет.

У відповідності до п. 4.4. договору
передача послуг позивачем та їх
приймання відповідачем оформлюється
відповідним актом приймання-передачі.

Договір, відповідно до п. 8.2., починає
свій перебіг з моменту його підписання
сторонами та закінчується 06.08.2012 р., але
у будь-якому випадку до повного
виконання сторонами грошових
зобов'язань.

Позивачем до матеріалів справи
долучено підписані сторонами та
скріплені їх печатками акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг)
№ 313 від 06.08.2012 р. щодо компенсації
вартості пошкодженого майна на суму 22
711, 85 грн.; № 345 від 31.08.2012 р. щодо
компенсації вартості пошкодженого
майна на суму 22 119, 84 грн. та № 352 від
31.08.2012 р. щодо відшкодування
телекомунікаційних послуг за серпень
2012 року на суму 2 2004, 30 грн.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
стверджує, що Національним спортивним
комплексом «Олімпійський» у повному
обсязі виконано зобов'язання щодо
надання послуг за договором б/н від
15.03.2012 р., в той час як відповідач свій
обов'язок не виконав та надані
позивачем послуги та не сплатив
вартість телекомунікаційних послуг, у
зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість у сумі 2 204, 30 грн., яку
позивач просить стягнути у судовому
порядку.

Також позивач зазначає, що під час
проведення передбаченого договором
заходу було пошкоджено майно
Національного спортивного комплексу
«Олімпійський» на загальну суму 44 831, 69
грн., про що також складено акт № 345 від
31.08.2012 р., з яких невідшкодованими
залишились 119 , 00 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені
обґрунтування за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Статтею 901 Цивільного кодексу України
встановлено, що за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Положеннями ч. 2 ст. 901 Цивільного
кодексу України визначено, що
положення глави 63 Цивільного кодексу
України можуть застосовуватись до всіх
договорів про надання послуг, якщо це
не суперечить суті зобов'язання.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Цивільного
кодексу України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Аналогічні положення містяться і в
Господарському кодексі України. Так,
відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договорів, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події. Боржник повинен
виконати такий обов'язок у семиденний
строк від дня пред'явлення вимоги, якщо
обов'язок негайного виконання не
випливає із договору або актів
цивільного законодавства.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу
України договірні зобов'язання є
обов'язковими для виконання сторонами
у порядку та у строк, визначений
відповідним договором.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного
кодексу України визначено, що особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини
відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного
кодексу України доводить особа, яка
порушила зобов'язання.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного
кодексу України цивільне
законодавство ґрунтується на
принципах справедливості,
добросовісності та розумності та
передбачає обов'язковість виконання
договірних зобов'язань.

Заявляючи вимогу про стягнення
заборгованості за відшкодування
телекомунікаційних послуг, позивач
посилається на умови п. 2.1.8. договору б/н
від 15.03.2012 р., яким передбачено обов'язок
позивача забезпечити відповідача
двома номерами міського телефону.

В той же час суд відзначає, що нормами
договору б/н від 15.03.2012 р. не встановлено
обов'язок Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мєльніца
інтернешнл» здійснити
оплату/відшкодування таких витрат, а
відтак - вимоги позивача не ґрунтуються
на умовах вищевказаного договору.

Стосовно вимог позивача про стягнення
вартості пошкодженого майна, що
зафіксовано в акті № 345 від 31.08.2012 р. на
суму 119, 00 грн., суд відзначає, що нормами
договору б/н від 15.03.2012 р. передбачено
відповідальність відповідача за
будь-яку шкоду заподіяну позивачу або
його майну у розмірі фактично
заподіяної та документально
підтвердженої шкоди.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини. Шкода,
завдана каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок непереборної сили,
відшкодовується у випадках,
встановлених законом. Шкода, завдана
правомірними діями, відшкодовується у
випадках, встановлених цим Кодексом та
іншим законом.

При цьому, виходячи зі змісту наведеної
норми, для застосування такої міри
відповідальності, як відшкодування
шкоди, потрібна наявність повного
складу цивільного правопорушення,
як-то: протиправна поведінка, дія чи
бездіяльність особи; шкідливий
результат такої поведінки (збитки);
причинний зв'язок між протиправною
поведінкою та збитками; вина
правопорушника. Слід довести, що
протиправна дія чи бездіяльність
заподіювача є причиною, а збитки, які
виникли у потерпілої особи, - наслідком
такої протиправної поведінки. Тобто,
протиправна дія є причиною, а шкода -
наслідком протиправної дії.
Відсутність будь-якої з зазначених
ознак виключає настання
цивільно-правової відповідальності
відповідача у вигляді покладення на
нього обов'язку з відшкодування
збитків.

В той же час, суд вважає за необхідне
відзначити, що позивачем фактично
заявлено вимогу про стягнення вартості
пошкодженого майна, а не шкоди та, при
цьому, не доведено документально
наявність шкоди, що була заподіяна
діями або бездіяльністю відповідача,
не доведено наявність решти елементів
правопорушення та необґрунтовано
розмір заявленої до стягнення суми.

Статтею 4-3 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що судочинство у
господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та
іншим особам, які беруть участь у
справі, необхідні умови для
встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Таким чином, приймаючи до уваги, що за
приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського
процесуального кодексу України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
суть якого полягає у обґрунтуванні
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, своїх вимог і
заперечень поданими суду доказами, які
господарський суд оцінює за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом,
враховуючи, що умовами договору б/н від
15.03.2012 р., на який посилається позивач в
обґрунтування заявлених вимог не
встановлено обов'язок відповідача
відшкодувати вартість
телекомунікаційних послуг та
передбачено обов'язок документального
підтвердження шкоди, завданої
відповідачем Національному
спортивному комплексу «Олімпійський»,
зважаючи що позивачем зазначених
доказів не надано, суд дійшов висновку
про необґрунтованість вимог позивача.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідача штрафні санкції у сумі 308, 50
грн. за несвоєчасну оплату наданих
Національним спортивним комплексом
«Олімпійський» послуг за договором б/н
від 15.03.2012 р.

За приписами ч. 1 ст. 216 Господарського
кодексу України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором. У сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1 ст. 217 Господарського
кодексу України у сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Тож, застосування господарських
санкціє є наслідком порушення
контрагентом зобов'язань, в той час як у
даному випадку суд дійшов висновку про
необґрунтованість наведених позивачем
обґрунтувань щодо порушення
відповідачем зобов'язань за договором
б/н від 15.03.2012 р. та безпідставність
заявлених ним вимог.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із
заявлених позивачем вимог та наявних у
справі доказів, суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні позову у повному
обсязі.

Витрати по сплаті судового бору
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
покладаються на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено:
19.05.2014 р.

Судді:
Пригунова А.Б.
(головуюча)

Гулевець О.В.

Чебикіна С.О.