ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2014 року
Справа № 904/3123/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді: Паруснікова Ю.Б.
(доповідач),

суддів: Тищик І.В., Верхогляд Т.А.

при секретарі судового засідання:Малик
С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 08.04.2014 р. по справі № 904/3123/13
(суддя Колісник І.І.)

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Дельта Банк", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2,
м. Верхньодніпровськ,
Дніпропетровської області

про стягнення 736 213,91 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 08.04.2014 р.
по справі № 904/3123/13 позов задоволено
повністю. Стягнуто з відповідача на
користь позивача заборгованість за
кредитом у сумі 408199,29 грн.,
заборгованість за відсотками у сумі
280215,87 грн., пеню за несвоєчасну сплату
платежів по кредиту у сумі 29347,90 грн.,
пеню за несвоєчасну сплату платежів по
відсоткам у сумі 18450,85 грн., судовий збір
у сумі 14724,28 грн.

Непогоджуючись з рішенням місцевого
господарського суду, відповідач
звернувся до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, згідно якої
просить скасувати рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 08.04.2014 р. по справі № 904/3123/13.

Апеляційна скарга мотивована незгодою
позивача з рішенням, оскільки воно
прийняте з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
які місцевий господарський суд визнав
встановленими, з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а також з неповною, односторонньою
оцінкою доказів, що призвело до
неправильного вирішення господарським
судом справи по суті.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначив, що суд першої
інстанції в порушення норм
процесуального права (ч. 1 ст. 79 ГПК
України) відмовив відповідачу в
задоволенні клопотання про зупинення
провадження у справі № 904/3123/13 до
розгляду цивільної справи відкритої
провадженням Червонозаводським
районним судом м. Харкова у справі №
646/3629/13-ц, згідно ухвали від 23.04.2013 р. за
спірним кредитним договором (про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами від 08 грудня 2011 року).

В апеляційній скарзі апелянт вказує на
невідповідність умов кредитного
договору № 0 (пункти 2.3., 5.3., 5.5., 5.6.,
5.9., 5.10., 5.11., 7.4., 9.2.) положенням Закону
України «Про захист прав споживачів» №
1023-XII від 12.05.1991 р., а тому вважає спірний
кредитний договір недійсним.

Також, апелянт посилається в своїй
скарзі на обмеження пунктом 4.5.,
підпунктом 4.2.8. пункту 4.2. кредитного
договору можливостей фізичної особи
мати не заборонені законом цивільні
права та обов'язки (ч. 1 ст. 27 ЦК України),
що як наслідок повинно привести до
визнання його недійсним на підставі
положень ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК
України.

05 травня 2014 року ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду апеляційну скаргу
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 27.05.2014 р. о 10:15 год.

Відповідач (скаржник) у судове
засідання призначене на 27.05.2014 р. явку
повноважного представника не
забезпечив, надав до канцелярії суду
заяву про відкладення розгляду справи
у зв'язку з незадовільним станом
здоров'я, викликаного захворюванням, а
також відрядженням його представника -
юрисконсульта ОСОБА_3 в м. Львів для
участі у судовому засіданні
призначеному на 27 травня 2014 р. об 11:00
год. у Львівському апеляційному
адміністративному суді.

Крім того, відповідачем до канцелярії
суду подано заяву про зупинення
провадження у справі № 904/3123/13 до
розгляду цивільної справи
№ 646/1111/14-ц Червонозаводським
районним судом м. Харкова за позовом
ОСОБА_4 до ПАТ "Дельта Банк", ПАТ
"УкрСиббанк", третя особа: ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами від 08 грудня 2011 року.

Повідомлений належним чином (а. с. 146)
про місце, час та дату розгляду справи
позивач явку повноважного
представника у судове засідання
призначене на 27.05.2014 р. не забезпечив,
про причини своєї неявки суд не
повідомив.

Згідно ч. 1 ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України), в апеляційній інстанції
справи переглядаються за правилами
розгляду цих справ у першій інстанції з
урахуванням особливостей,
передбачених у розділі XII ГПК України.

Згідно п. 3.9.2. Постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» (із змінами
та доповненнями), у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами. Неможливість такої заміни
представника і неможливість розгляду
справи без участі представника
підлягає доведенню учасником судового
процесу на загальних підставах (статті
32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів
для оплати послуг представника не може
свідчити про поважність причини його
відсутності в судовому засіданні.

На думку колегії суддів неявка у судове
засідання представників сторін
учасників судового процесу не
перешкоджає розгляду справи оскільки у
справі достатньо матеріалів для
розгляду апеляційної скарги.

27 травня 2014 року у судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України,
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
та перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, розглянувши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши юридичну оцінку
обставинам справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 08.04.2014 р. по справі № 904/3123/13
слід залишити без змін з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції
11 січня 2008 року між Акціонерним
комерційним інноваційним банком
«УкрСиббанк» (первинний кредитор) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
(далі - відповідач, або позичальник)
укладено кредитний договір № 0
(далі - кредитний договір), згідно якого
(п. 1.1.) банк прийняв на себе зобов'язання
надавати позичальнику, а позичальник
зобов'язався прийняти, належним чином
використовувати і повернути банку
кредит у формі поновлюваної кредитної
лінії в національній валюті України в
сумі ліміту кредитної лінії, що
дорівнює 500000,00 грн. у порядку і на
умовах, визначених цим договором.

Згідно підпункту 1.2.1. кредитного
договору, надання кредиту здійснюється
у наступний термін: з 11 січня 2008 року до
10 січня 2013 року.

Згідно підпункту 1.2.2. кредитного
договору, позичальник у будь-якому
випадку зобов'язаний повернути кредит
у повному обсязі в термін, не пізніше
10 січня 2013 року, якщо не
застосовується інший термін
повернення кредиту, встановлений на
підставі додаткової угоди сторін або
до вказаного терміну (достроково)
відповідно до умов розділу 11 цього
договору на підставі будь-якого з п.п.
2.3., 5.3., 5.5., 5.6., 5.9., 5.10., 5.11., 7.4. договору.

Підпунктами 1.3.1., 1.3.2. кредитного
договору визначено, що за використання
кредитних коштів за цим договором
встановлюється процентна ставка в
розмірі 15% річних, якщо не встановлена
інша ставка згідно умов цього договору.

За користування кредитними коштами
понад встановлений договором строк
процентна ставка встановлюється у
розмірі 30% річних. Такий розмір ставки
застосовується до всієї простроченої
суми основного боргу позичальника за
договором.

За змістом підпункту 1.3.4. кредитного
договору, нарахування процентів за цим
договором здійснюється щомісяця, в
останній робочий день поточного місяця
методом "факт/360" відповідно до вимог
нормативно-правових актів
Національного банку України та чинного
законодавства України.

Період нарахування процентів згідно
умов цього договору починається з дня
фактичного надання кредитних коштів,
якщо умовами п.п. 1.3.2, 1.3.3, 9.2. договору не
передбачено іншу дату початку
нарахування процентів, а в наступному -
з першого календарного дня поточного
місяця і закінчується останнім
календарним днем поточного місяця.

При цьому проценти нараховується на
суму кредитних коштів, що фактично
надані банком позичальнику і які ще не
повернуті останнім у власність банку
відповідно до умов договору.

Для розрахунку процентів день надання
та день погашення кредиту вважається
одним днем.

Позичальник зобов'язується сплачувати
проценти за договором у строк - 1
- 10 число кожного місяця, наступного за
тим, за який були нараховані проценти
за користування кредитом.

При цьому, остаточне погашення
процентів повинно бути зроблене не
пізніше дати остаточного повного
повернення кредиту.

Якщо останній день строку сплати
процентів або дата остаточного повного
повернення кредиту припадає на
вихідний, святковий або неробочий день,
в такому випадку останнім днем строку
сплати процентів вважається перший
робочий день, що слідує за таким
вихідним, святковим або неробочим днем.

Додатковою угодою № 1 від 12 січня 2009
року до кредитного договору (п.
1.1.) сторони погодили графік (згодом
змінений) погашення кредиту за
договором, про що підписали додаток № 1
до кредитного договору (а. с. 16-18).

Згідно вказаного графіку, сума
наданого 11.01.2008 р. кредиту становила
500000,00 грн., при цьому, графіком
визначено щомісячне зниження ліміту
(погашення кредиту) з 11.02.2008 р. по 10.01.2012
р. на суму 8333,00 грн., з 10.02.2012 р. по 10.12.2012 р.
на суму 12499,00 грн., а останнє погашення
суми боргу за кредитом повинно було
відбутися 10.01.2013 р. у сумі 12525,00 грн.

08 грудня 2011 року між Публічним
акціонерним товариством «УкрСиббанк»
(в якості продавця) та Публічним
акціонерним товариством «Дельта Банк»
(далі - позивач, банк або покупець)
укладено договір купівлі-продажу прав
вимоги за кредитами (далі - договір
права вимоги) відповідно до п.п. а) п. 2.1.
якого продавець продає (відступає)
права вимоги за кредитами та передає їх
покупцеві, а покупець погоджується
придбати вимоги за кредитами, прийняти
та сплатити ціну купівлі (а. с. 41-50).

Відповідно до п. п. а) п. 2.3. договору,
права вимоги за кредитами переходять
від продавця до покупця та з
урахуванням інших зобов'язань продавця
та покупця, викладених у цьому
договорі, зобов'язання продавця
передати права вимоги за кредитами
покупцеві є виконаними з моменту
підписання продавцем та покупцем акту
приймання-передачі прав вимоги за
кредитами у дату закриття.

Актом приймання-передачі від 19.12.2011 р.
ПАТ «УкрСиббанк» передав, а ПАТ
«Дельта Банк» прийняв права вимоги за
кредитами, визначеними у договорі та у
додатку № 1 до нього. Зокрема, за
кредитом згідно кредитного договору
№ 0 від 11.01.2008 р. (а. с. 51, 53).

Згідно ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний
кредитор у зобов'язанні повинен
передати новому кредиторові документи,
які засвідчують права, що передаються,
та інформацію, яка є важливою для їх
здійснення.

20.03.2012 р. Актом прийому-передачі
документації за договором
купівлі-продажу за кредитами Публічним
акціонерним товариством «УкрСиббанк»
передано Публічному акціонерному
товариству «Дельта Банк» документи
щодо стягнення заборгованості з
відповідача (а. с. 52).

За змістом ст. 514 ЦК України до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і на
умовах, що існували на момент переходу
цих прав, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Таким чином позивач на умовах договору
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами прийняв усі права вимоги
продавця у якості кредитодавця по
відношенню до позичальника
(відповідача) стосовно кредиту за
кредитним договором № 0.

23.01.2013 р. позивачем на адресу
відповідача надіслана претензія
вихідний № 02.1-6699, згідно якої позивач
повідомив відповідача про передачу
Публічним акціонерним товариством
«УкрСиббанк» Публічному акціонерному
товариству «Дельта Банк» права вимоги
за спірним кредитним договором, а також
заявив вимогу про сплату
заборгованості в розмірі 666743,68 грн., з
яких 408199,29 грн. заборгованість за
простроченим кредитом та 258544,39 грн.
заборгованість за простроченими
відсотками (а. с. 38).

Згідно рекомендованого повідомлення
про вручення поштового відправлення на
ім'я ФОП ОСОБА_2, зазначена претензія
отримана адресатом 01.02.2013 р. (а. с. 39).

Претензія позивача залишена
відповідачем без відповідного
реагування, і у визначений
кредитним договором строк - до 10.01.2013 р.,
кредит не повернено. У рахунок
часткового погашення кредиту
відповідач сплатив 91800,71 грн., що
підтверджується банківською випискою
по кредитному договору, виданої за
період з 11.01.2008 р. по 12.03.2012 р. (а. с. 19 - 23).

На час розгляду справи в апеляційному
господарському суді, відповідач
доказів повної сплати заборгованості
за кредитом не надав, а тому її розмір
складає (500000,00 грн. - 91800,71 грн.) = 408119,29
грн.

Неналежне виконання відповідачем
зобов'язань з повернення кредитних
коштів і є причиною виникнення спору.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
законом або договором.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Таким чином, з огляду на той факт, що
строк повернення залишку
заборгованості за кредитом у сумі 408199,29
грн. є таким, що настав, місцевий
господарський суд дійшов до
правомірного висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог у цій частині в повному обсязі.

Правильним на думку колегії суддів є
також висновок місцевого
господарського суду про стягнення з
відповідача заборгованості за
відсотками: за строковим кредитом у
сумі 157406,98 грн. та за простроченим
кредитом у сумі 122808,89 грн., а всього у
сумі 280215,87 грн., розрахованих
відповідно до умов кредитного договору
за період з 19.12.2011 р. по 05.03.2013 р.

Відповідно до пункту 7.1. кредитного
договору, за порушення позичальником
термінів погашення будь-яких своїх
грошових зобов'язань, передбачених
договором, зокрема, термінів
повернення кредиту (всієї суми або його
частини) та/або термінів сплати
процентів за кредит та/або комісій,
банк має право вимагати від
позичальника додатково сплатити банку
пеню в наступному порядку, а саме: в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми простроченого платежу, якщо
сума такої заборгованості виражена у
гривні.

Позивач нарахував та заявив до
стягнення з відповідача пеню за
несвоєчасну сплату платежів по кредиту
у сумі 29347,90 грн. за період з 04.09.2012 р. по
05.03.2013 р. та пеню за несвоєчасну сплату
платежів по відсоткам у сумі 18450,85 грн.
за період з 04.09.2012 р. по 05.03.2013 р., а всього
47798,75 грн..

Розрахунок суми пені перевірений
колегією суддів, відповідає матеріалам
справи, а тому рішення в цій частині
слід залишити без змін.

Посилання апелянта на порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права (ч. 1 ст. 79 ГПК України) та відмови в
задоволенні клопотання відповідача
про зупинення провадження у справі №
904/3123/13 до розгляду цивільних справ
відкритих провадженням
Червонозаводським районним судом м.
Харкова у справах № 646/3629/13-ц згідно
ухвали від 23.04.2013 р. та № 604/1111/14-ц
згідно ухвали від 14.02.2014 р. за спірним
кредитним договором (про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
прав вимоги за кредитами від 08 грудня
2011 року) колегією суддів відхиляється з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України,
господарський суд зупиняє провадження
у справі, зокрема в разі неможливості
розгляду даної справи до вирішення
пов'язаної з нею іншої справи, що
розглядається іншим судом.

Пов'язаність справ полягає у тому, що
рішення іншого суду, який розглядає
справу, встановлює обставини, що
впливають на збирання та оцінку
доказів у даній справі, зокрема, факти,
що мають преюдиціальне значення. Ці
обставини повинні бути такими, що мають
значення для даної справи (постанова
ВГСУ від 22 січня 2014 року № 901/3413/13).

Згідно п. 3.16. Постанови пленуму Вищого
господарського суду України № 18
від 26.12.2011 р. «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» зазначено, що
статтею 79 ГПК України встановлено
вичерпний перелік підстав зупинення
провадження у справі. Зупинення
провадження у справі з інших підстав є
неправомірним.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК
України господарський суд зупиняє
провадження у справі в разі
неможливості розгляду даної справи до
вирішення пов'язаної з нею іншої
справи, що розглядалися іншим судом.
При цьому пов'язаною з даною справою є
така інша справа, у якій інший суд
встановлює обставини, що впливають чи
можуть вплинути на подання і оцінку
доказів у даній справі; в тому числі
йдеться про факти, які мають
преюдиціальне значення (частини друга -
четверта статті 35 ГПК України).

Під неможливістю розгляду даної справи
слід розуміти неможливість для даного
господарського суду самостійно
встановити обставини, які
встановлюються іншим судом в іншій
справі, - у зв'язку з непідвідомчістю
або непідсудністю іншої справи даному
господарському суду, одночасністю
розгляду двох пов'язаних між собою
справ різними судами або з інших
причин.

Таким чином, порушення провадження у
справі, предметом спору у якій є
визнання недійсним договору
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами, не перешкоджає з'ясуванню
обставин у справі, в якій предметом
спору є повернення кредиту, сплата пені
і відсотків за ним.

Саме по собі посилання відповідача про
можливість впливу результатів
вирішення справ № 646/3629/13-ц та № 604/1111/14-ц
на оцінку доказів у даній справі без
будь-якого обґрунтування, не може бути
підставою для застосування ч. 1 ст.
79 ГПК України (аналогічна правова
позиція висвітлена у Постанові ВГСУ
від 20.01.2014 р. у справі № 910/10879/13).

Аналогічне клопотання про зупинення
провадження у справі, подане 26.05.2014 р. до
канцелярії суду (а. с. 149) в порядку
апеляційного провадження, задоволенню
не підлягає з підстав зазначених вище.

Крім того, колегія суддів відхиляє
доводи апелянта про недійсність умов
кредитного договору, оскільки у
відповідність ч. 3 ст. 101 ГПК України в
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Згідно матеріалів справи відповідачем
протягом всього часу розгляду справи в
суді першої інстанції, жодного разу не
заявлялася вимога про визнання
недійсним кредитного договору від
18.01.2008 р. № 0, а тому в апеляційного
суду відсутні підстави для розгляду
вимоги про визнання недійсним
вказаного договору, так як вони не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Крім того, посилання апелянта на
недійсність окремих пунктів
кредитного договору не свідчить про
недійсність кредитного договору в
цілому і не впливає на вирішення спору
по суті.

З урахуванням вищезазначеного доводи
апелянта, викладені в апеляційній
скарзі, не спростовують встановлених
господарським судом обставин, а тому
не заслуговують на увагу і задоволенню
не підлягають.

На підставі вищезазначеного, судова
колегія вважає, що рішення
господарського суду слід залишити без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 - 105
Господарського процесуального кодексу
України, Дніпропетровський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а рішення господарського
суду Дніпропетровської області від 08
квітня 2014 року по справі № 904/3123/13
залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до
Вищого господарського суду України в
порядку, передбаченому ст. 107 ГПК
України.

Повний текст постанови виготовлено
02.06.2014 р.

Головуючий
Ю.Б. Парусніков

Судді
Т.А. Верхогляд

І.В. Тищик