ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.05.14р. Справа № 904/2392/14За позовом
Комунального підприємства
"Транспортування покупної теплової
енергії "ТЕПЛОТРАНС" Дніпропетровської
міської ради, м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Дніпропетровськ

про стягнення 5 120,40 грн.

Суддя: Ніколенко М.О.

Представники:

від позивача: представник не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_2, дов. від 04.11.13

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство
"Транспортування покупної теплової
енергії "ТЕПЛОТРАНС" Дніпропетровської
міської ради звернулось до
господарського суду з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення суми в розмірі 5 120,40грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням
умов Договору на відпуск теплової
енергії для потреб опалення № 569-Т від
16.03.10.

Представник Позивача в судове
засідання не з'явився, просив суд
відкласти розгляд справи.

Представник Відповідача з'явився в
судове засідання, проти позову
заперечує. У відзиві просить суд
застосувати строк позовної давності.

Згідно зі ст. 75 ГПК України, справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

В порядку статті 85 ГПК України, у
судовому засіданні 15.05.14 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши надані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника сторони, з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги і заперечення, оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Між Позивачем (постачальник) та
Відповідачем (споживач) укладений
Договір на відпуск теплової енергії
для потреб опалення № 569-Т від 16.03.10.

Згідно предмету цього Договору,
постачальник відпускає теплову
енергію для потреб центрального
опалення, за об'єктами, які знаходяться
за адресою: АДРЕСА_1.

Договір набирає чинності з 01.03.10 і діє
до 31.12.10. Строк дії договору автоматично
вважається продовженим на кожний рік,
якщо ні одна із сторін не заявить про
його розірвання, при цьому, повідомивши
іншу сторону у письмовому вигляді, не
пізніше місяця до закінчення строку
дії договору.

Відносини, що виникли між сторонами у
справі на підставі цього Договору, є
господарськими зобов'язаннями, тому,
згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст.193 ГК
України, до цих відносин мають
застосовуватися відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей передбачених
Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Статтею 193 ГК України визначено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону та інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог - відповідно до вимог, що у певних
умовах звичайно ставляться. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно матеріалів справи, позивач
виконав свої зобов'язання за договором,
і надав відповідачу послуги у березні
2010 та з жовтня 2010 по грудень 2010 р.

31.12.2010 Договір на відпуск теплової
енергії для потреб опалення № 569-Т від
16.03.10 припинив свою дію, оскільки,
Відповідач, заявою від 27.05.10, повідомив
Позивача про розірвання договору на
відпуск теплової енергії для потреб
опалення № 569-Т від 16.03.10, згідно п. 8.1
Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 5.2 договору споживач
здійснює оплату за теплову енергію не
пізніше 20 числа того ж місяця. У разі
несплати рахунку в строк більш ніж 10
днів, споживач сплачує постачальнику
пеню в розмірі 1% за кожен день
прострочення.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено,
що порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Позивач нарахував пеню в розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день прострочення за період з
01.10.13 по 31.03.14 в сумі 272,94 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

У зв'язку із порушенням умов договору,
позивач також нарахував відповідачу
збитки від інфляції за період з квітня
2011 по лютий 2014 в сумі 277,60 грн. та 3%
річних з 14.05.11 по 31.03.14 у розмірі 284,20 грн.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступного.

Починаючи з 01.01.11 між позивачем та
відповідачем не існувало договірних
відносин щодо отримання послуг від КП
"Транспортування покупної теплової
енергії "Теплотранс" Дніпропетровської
міської ради, оскільки заявою від 17.03.10
відповідач відмовився від
автоматичного продовження дії
Договору, відповідно до умов п. 8.1
Договору. Отже, на правовідносини
сторін, які тривали у січні-квітні 2011,
не розповсюджувалась дія Договору на
відпуск теплової енергії для потреб
опалення № 569-Т.

Таким чином, позовні вимоги про
стягнення вартості теплової енергії з
01 січня 2011 по квітень 2011, обґрунтовані
порушенням умов Договору № 569-Т, є
безпідставним. Також є безпідставним,
та такими, що не підлягають
задоволенню, позовні вимоги про
стягнення неустойки та інфляційних
нарахувань, нарахованих на вищевказану
заборгованість.

Судом з'ясовано, що за період з квітня
2010 по грудень 2010, за тепло, отримане
згідно умов вищевказаного Договору,
відповідачу було нараховано до сплати
2394, 84 грн.

Згідно даних, наданих позивачем
(довідка а.с.11), ФОП ОСОБА_1 сплатила за
отримані нею послуги грошові кошти в
сумі 1964 грн. 94 коп. Таким чином, сума
заборгованості ФОП ОСОБА_1 станом 31.12.10
(день закінчення строку дії Договору)
становить 429, 90 грн.

Заявою від 13.05.14 відповідач просить
застосувати строк позовної давності на
цю суму.

Частиною 3 ст. 267 ЦК України, позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

У відповідності до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутись до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалась або
могла довідатись про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, позивач мав можливість
звернутись до суду з цим позовом
починаючи з 21.01.11 - тобто з першого дня
виникнення заборгованості за отримані
послуги, а трирічний строк сплинув
21.01.14.

З урахуванням положення частини
четвертої статті 51 ГПК України, днем
подання позову слід вважати дату
поштового штемпеля підприємства
зв'язку, через яке надсилається позовна
заява (а в разі подання її
безпосередньо до господарського суду -
дату реєстрації цієї заяви в
канцелярії.

Дата штемпелю, на позовній заяві 14.04.14.
Тобто позовна заява була подана після
закінчення строку позовної давності.

У відповідності до ч. 1 ст. 264 ЦК України,
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання свого боргу або
іншого обов'язку.

Абзацем 6 ч. 2 п. 4.4.1 Постанови Пленуму
Вищого Господарського суду України №10
від 29.05.2013 року "Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів" зазначено, що якщо виконання
зобов'язання передбачалося частинами
або у вигляді періодичних платежів і
боржник вчинив дії, що свідчать про
визнання лише певної частини (чи
періодичного платежу), то такі дії не
можуть бути підставою для переривання
перебігу позовної давності стосовно
інших (невизнаних) частин платежу.

Таким чином, вчинення відповідачем
часткового погашення заборгованості
виключно за період дії Договору (з 01.03.10
по 31.12.10) не є підставою для переривання
строку позовної давності.

У відповідності до ст. 266 ЦК України, зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
сплила і до додаткових вимог (стягнення
неустойки, накладення стягнення на
заставлене майно тощо).

Відповідно до п. 5.3. Постанови Пленуму
ВГС України №10 від 29.05.2013 року "Про
деякі питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів" слідує, що, зі
спливом позовної давності за вимогою
про повернення або сплату коштів
спливає й позовна давність за вимогою
про сплату процентів, передбачених
статтями 536, 625 ЦК України, і сум
інфляційних нарахувань згідно з тією ж
статтею 625 ЦК України (незалежно від
періоду часу, за який обчислено
відповідні суми процентів та
інфляційних нарахувань, оскільки такі
суми є складовою загальної суми боргу).

Частиною ч. 4 ст. 267 ЦК України визначено,
що сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі ст. 49 ГПК України, судовий
збір слід покласти на Позивача.

Керуючись ст. 173,175, 193 Господарського
Кодексу України, ст. ст. 11, 256, 257, 266, 267, 525,
526, 610, 611, 625, 629 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом. Рішення може бути оскаржено до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду через
господарський суд Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня
підписання повного рішення.

Повне рішення складено 20.05.14.

Суддя
М.О.Ніколенко