КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2014 р. Справа№ 910/23955/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Новікова М.М.

суддів: Зубець Л.П.

Мартюк А.І.

за участю представників

від позивача: Кучкова Ю.В. -
дов. №91/2013/12/30-3 від 30.12.2013

від відповідача: Дубровінська
І.Д.- дов. №6 від 03.04.2014

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства „Київенерго"

на рішення господарського суду м.
Києва

від 17.01.2014 (суддя Отрош І.М.)

у справі №910/23955/13

за позовом Публічного
акціонерного товариства „Київенерго"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю „Київінвестсервіс"

про стягнення 42673,37 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду міста
Києва були передані позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
„Київенерго" (надалі - позивач, ПАТ
„Київенерго") до Товариства з
обмеженою відповідальністю
„Київінвестсервіс" (надалі -
відповідач, ТОВ „Київінвестсервіс")
про стягнення заборгованості за
спожиту теплову енергію у розмірі 42673,37
грн.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 17.01.2014 у справі №910/23955/13 у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням,
Публічне акціонерне товариство
„Київенерго" звернулося до Київського
апеляційного господарського суду із
апеляційною скаргою, у якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги
мотивовані тим, що рішення суду першої
інстанції прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права
без належного з'ясування обставин
справи. На думку апелянта місцевим
господарським судом порушено приписи
частини 1 ст. 38 ГПК України, оскільки не
виконано обов'язку щодо витребування
документів та матеріалів, необхідних
для вирішення спору, у разі
недостатності поданих доказів.

Відповідач проти задоволення
апеляційної скарги заперечує, вважає
рішення суду законним та обґрунтованим
і просить залишити його без змін.

Перевіривши матеріали справи,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, колегія встановила
наступне.

10.11.2003 між Акціонерною
енергопостачальною компанією
„Київенерго", правонаступником якого є
позивач, як енергопостачальною
організацією, та Товариством з
обмеженою відповідальністю
„Київінвестсервіс", як абонентом,
укладено договір на постачання
теплової енергії у гарячій воді №8885095
(надалі - договір).

Положеннями розділу 8 договору
встановлено строк дії договору, а саме
даний договір набуває чинності з дня
його підписання, та діє до 10.12.2003 року.

Відповідно до пункту 1.1. договору
предметом договору є постачання,
користування та своєчасна сплата в
повному обсязі спожитої теплової
енергії у гарячій воді, на умовах
передбачених даним договором.

Згідно з пунктом 2.2.1 договору
енергопостачальна організація
зобов'язалась постачати теплову
енергію у вигляді гарячої води на
потреби: опалення - в період
опалювального сезону; гарячого
водопостачання - протягом року в
кількості та в обсягах згідно з
додатком 1 до договору.

Пунктом 2.3.1 договору абонент
зобов'язався додержуватися кількості
споживання теплової енергії за кожним
параметром в обсягах, які визначені у
додатку №1 до договору, не допускаючи
їх перевищення, та своєчасно
сплачувати вартість спожитої теплової
енергії.

Облік споживання абонентом теплової
енергії проводиться розрахунковим
способом (5.1. договору).

Порядок розрахунків сторони погодили в
додатку № 4 до договору, відповідно до
пункту 5 якого абонент щомісяця з 12 по 15
число самостійно отримує у Районному
відділі теплозбуту № 7 за адресою: вул.
Горького, буд. № 29, розрахункова група,
табуляграму фактичного споживання
теплової енергії за попередній період,
акт звірки на початок розрахункового
періоду (один примірник оформленого
акту звірки абонент повертає в РВТ).

Положеннями розділу 10 договору сторони
погодили, що даний договір є тимчасовим
та переукладений замість договору
тимчасового від 18.02.2003 № 8885095, в зв'язку
з завершенням будівництва всіх секцій
житлового будинку по вул. Хмельницька,
6/12 для проведення
пусконалагоджувальних робіт на 72
години з тепловим навантаженням на
житлову частину будинку без вбудованих
приміщень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
стверджував, що відповідач взяті на
себе зобов'язання за договором не
виконав, внаслідок чого у нього виникла
заборгованість за використану теплову
енергію, яка станом на 01.12.2013 складає
42673,37 грн.

Відповідно до ст. 1 статті 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Положеннями статей 525, 526 ЦК України
визначено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як встановлено місцевим господарським
судом, позивачем не надано будь-яких
належних та допустимих доказів на
підтвердження викладених у позовній
заяві обставин, а саме позивачем не
надано доказів в підтвердження того, що
відповідачу поставлено теплову
енергію у вигляді гарячої води на
потреби опалення та гарячого
водопостачання в кількості та в
обсягах, заявлених відповідно до
договору на постачання теплової
енергії у гарячій воді № 8885095 від 10.11.2003,
а саме позивачем не надано звітних
відомостей обліку споживання теплової
енергії та/або облікових карток
(табуляграм) фактичного споживання
теплової енергії, на які позивач
посилається як на підставу
встановлення факту, обсягу та вартості
наданого товару згідно з договором.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

За таких обставин колегія суддів
погоджується із висновком суду першої
інстанції про відсутність правових
підстав для стягнення з відповідача
42673,37 грн. заборгованості за постачання
теплової енергії у вигляді гарячої
води на потреби опалення та гарячого
водопостачання за договором на
постачання теплової енергії у гарячій
воді №8885095 від 10.11.2003, а тому вимоги
позивача є необґрунтованими та такими,
що не підлягають задоволенню.

Доводи апелянта про те, що місцевим
господарським судом порушено приписи
частини 1 ст. 38 ГПК України, оскільки не
витребувано документів та матеріалів,
необхідних для вирішення спору,
колегія суддів вважає безпідставними.

Так, відповідно до положень ст. 38 ГПК
України, суд обмежений у праві
самостійно витребовувати докази в ході
вирішення спору та може здійснювати
вказану процесуальну дію лише за
наявності клопотання сторони, яке
повинне відповідати вимогами ч.2 ст. 38
ГПК України. Матеріали справи не
містять доказів звернення позивача до
суду із клопотанням про витребування
доказів на підтвердження своїх вимог з
відповідним обґрунтуванням щодо
неможливості надати їх самостійно.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
Публічного акціонерного товариства
„Київенерго" не підлягає задоволенню,
а рішення господарського суду м. Києва
від 17.01.2014 у справі №910/23955/13 має бути
залишене без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті держмита за розгляд
апеляційної скарги покладаються на
позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства „Київенерго"
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду міста Києва від
17.01.2014 у справі №910/23955/13 залишити без
змін.

Матеріали справи №910/23955/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до касаційного суду у
встановленому законом порядку.

Головуючий суддя
М.М. Новіков

Судді
Л.П. Зубець

А.І. Мартюк