КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2014 р. Справа№ 911/2588/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Гаврилюка О.М.

Майданевича А.Г.

секретар Джужа Р.Є.

за участю представників:

від позивача - Солнцева О.В.
(представник за довіреністю)

від відповідача - Прудкий О.Л.
(представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства
"Будівельник-14"

на рішення господарського суду
Київської області

від 22.07.2013 р. у справі №911/2588/13 (суддя
Щоткін О.В.)

за позовом публічного акціонерного
товариства "Київобленерго"

до приватного акціонерного товариства
"Будівельник-14"

про стягнення 105227,57 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "АЕС
Київобленерго" звернулось до
господарського суду Київської області
з позовною заявою до Відкритого
акціонерного товариства
"Будівельник-14" про стягнення
заборгованості 105227,57 грн. за
використану електричну енергію
відповідно до договору "На
користування електричною енергією" № 21
від 29.07.1997р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання щодо повноти та
своєчасності внесення оплати за
поставлену теплову енергію згідно умов
Договору "На користування електричною
енергією" №21 від 29.07.1997р., спожиту за
період з 01.01.2012 р. по 24.05.2013 р., внаслідок
чого і виникла заборгованість.

В процесі розгляду справи судом першої
інстанції було залучено до участі у
справі правонаступника відповідача -
приватне акціонерного товариства
"Будівельник-14".

Рішенням господарського суду
Київської області від 22.07.2013 р. у справі
№911/2588/13 позов задоволено повністю.
Стягнуто з ПАТ "Будівельник-14" на
користь ПАТ "Київобленерго" 105227,57 грн.
заборгованості, 2104,56 грн. судового
збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду, відповідач звернувся до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення господарського суду Київської
області від 22.07.2013 р. у справі №911/2588/13
про стягнення заборгованості в сумі
105227,57 грн.

Підставою для скасування рішення суду
скаржник зазначив неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд визнав
встановленими, а також порушення судом
норм матеріального та процесуального
права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 25.02.2014 р.
прийнято апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства
"Будівельник-14" до провадження, розгляд
справи призначено на 13.03.2014 р.

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 12.03.2014 р.
змінено склад колегії суддів.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 13.03.2014 р.
розгляд справи №911/2588/13 відкладено на
17.04.2014 р.

03.04.2014 р. через відділ документального
забезпечення від відповідача на
виконання вимог, викладених в ухвалі
суду від 13.03.2014 р. надійшли додаткові
документи.

07.04.2014 р. через відділ документального
забезпечення від позивача на виконання
вимог, викладених в ухвалі суду від
13.03.2014 р. надійшли додаткові документи.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 17.04.2014 р.
розгляд справи №911/2588/13 відкладено на
22.05.2014 р.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник відповідача
підтримав доводи, викладені в
апеляційній скарзі, просив її
задовольнити, скасувати рішення
господарського суду Київської області
від 22.07.2013 р. у справі №911/2588/13 в частині
стягнення нарахованої позивачем
заборгованості за реактивні перетоки
(активні витрати). В іншій частині
рішення залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивача
заперечував проти доводів, викладених
в апеляційній скарзі, просив залишити
її без задоволення, рішення
господарського суду Київської області
від 22.07.2013 р. у справі №911/2588/13 - без змін,
вважаючи оскаржуване рішення законним
та обґрунтованим.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази,
проаналізувавши на підставі
встановлених фактичних обставин
справи правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства, Київський апеляційний
господарський суд встановив наступне.

29.07.1997 р. між Акціонерною
енергопостачальною компанією
"Київобленерго" (правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
"АЕС Київобленерго"), як
енергопостачальною організацією, та
Відкритим акціонерним товариством
"Будівельник - 14", як споживачем, було
укладено договір №21 на користування
електричною енергією, відповідно до
умов до якого енергопостачальна
організація зобов'язується постачати
електричну енергію, а споживач
своєчасно проводити сплату за
використану електричну енергію та
виконувати інші умови, визначені даним
договором.

У відповідності з п. 4.1 договору
споживач зобов'язується сплачувати за
використану електроенергію, а також
вносити всі інші платежі за
розрахунковий період згідно з діючими
в цей період тарифами, індексом цін та
умовами цього договору.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що
оплата платіжних документів
здійснюється споживачем самостійно, в
5-ти денний строк після дати, зазначеної
в платіжному документі.

Відповідно до п.16 договору, останній
набирає чинності з дня його підписання
та вважається щорічно продовженим,
якщо за місяць до закінчення строку не
буде заявлено однією із сторін про
відмову від цього договору або його
перегляд.

Позивач звернувся до суду з даним
позовом про стягнення з відповідача
105227,57 грн. заборгованості за спожиту
електричну енергію за період з 01.01.2012 р.
по 24.05.2013 р., у зв'язку з неналежним
виконанням зобов'язань щодо оплати
вартості теплової енергії за договором
"На користування електричною енергією"
№ 21 від 29.07.1997р.

В апеляційній скарзі відповідач вказує
на те, що договір між Публічним
акціонерним товариства "АЕС
Київобленерго" (позивачем) та Приватним
акціонерним товариством
"Будівельник-14" (відповідач) не
укладався, а відтак договірні
зобов'язання між сторонами взагалі
відсутні. Договір укладався з
Київським лівобережним підприємством
електричних мереж, проте в матеріалах
справи відсутні докази
правонаступництва Київського
лівобережного підприємства
електричних мереж в Публічне
акціонерне товариство "АЕС
Київобленерго".

Вказані твердження судом не
приймаються до уваги, оскільки як
встановлено вище, договір було
укладено між Акціонерною
енергопостачальною компанією
"Київобленерго" в особі
Переяслав-Хмельницького РЕВ та
Відкритим акціонерним товариством
"Будівельник - 14".

Відповідно до п.1.1 Статуту товариства,
Публічне акціонерне товариство
"Київобленерго" є новим найменуванням
Публічного акціонерного товариства
"АЕС. Київобленерго", яке було
правонаступником Закритого
акціонерного товариства "А.Е.С.
Київобленерго", яке було створено
шляхом реорганізації Відкритого
акціонерного товариства "А.Е.С.
Київобленерго" на підставі рішення
загальних зборів акціонерів
товариства від 18.12.2003р. Відкрите
акціонерне товариство "А.Е.С.
Київобленерго" створене шляхом
перейменування Відкритого
акціонерного товариства
"Київобленерго" відповідно до рішення
загальних зборів акціонерів від
16.11.2001р. Відкрите акціонерне товариство
"Київобленерго" створене шляхом
перейменування Державної акціонерної
енергопостачальної компанії
"Київобленерго" відповідно до рішення
загальних зборів акціонерів від
15.12.1999р. Державна акціонерна
енергопостачальна компанія
"Київобленерго" створена шляхом
перетворення Державного підприємства
""Київобленерго" відповідно до Указу
Президента від 04.04.1995р. від 04.04.1995р. №
282/95 "Про структурну перебудову в
електроенергетичному комплексі
України" та наказу Міністерства
енергетики та електрифікації України
№ 141 від 02.08.1995р. (статут товариства в
новій редакції).

Також про існування між сторонами
договірних відносин свідчать наявні в
матеріалах справи місячні звіти про
використану електричну енергію,
поданих відповідачем до ПАТ
"Київобленерго".

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки; підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Умови договору свідчать про те, що за
своєю правовою природою він є
договором енергопостачання.

За договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується (ч.1
ст. 275 Господарського кодексу України).

Частиною першою статті 626 ЦК України
визначено, що договором є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України один суб'єкт господарського
зобов'язання повинен вчинити певну дію
на користь іншого суб'єкта, а інший
суб'єкт має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Частина 1 статті 193 Господарського
кодексу України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України визначено, що кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином,
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту та інших вимог, що
звичайно ставляться, одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Відповідно до статті 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно абзацу 1 ст. 26 Закону України "Про
електроенергетику", споживання енергії
можливе лише на підставі договору з
енергопостачальником.

Споживач енергії зобов'язаний
додержуватися вимог
нормативно-технічних документів та
договору про постачання енергії.
Споживач енергії несе
відповідальність за порушення умов
договору з енергопостачальником та
правил користування електричною і
тепловою енергією та виконання
приписів державних інспекцій з
енергетичного нагляду за режимами
споживання електричної та теплової
енергії згідно із законодавством
України (абзац 2, 4 ст. 26 Закону України
"Про електроенергетику").

Відносини між юридичними споживачами
та енергопостачальниками регулюються
Правилами користування електричною
енергією (надалі - ПКЕЕ ), які
затверджені постановою Національної
комісії з питань регулювання
електроенергетики України від 31.07.1996 №
28. Правила обов'язкові для виконання
всіма споживачами і
енергопостачальниками незалежно від
форм власності.

Відповідно до п. 5.1 Правил користування
електричною енергією, затверджених
постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики України
від 31 липня 1996 року № 28 (далі -ПКЕЕ)
договір про постачання електричної
енергії є основним документом, який
регулює відносини між постачальником
електричної енергії за регульованим
тарифом, що здійснює свою діяльність на
закріпленій території, і споживачем та
визначає зміст правових відносин, прав
та обов'язків сторін. Споживання
електричної енергії без договору не
допускається.

Згідно з п. 6.11 ПКЕЕ остаточний
розрахунок споживача за електричну
енергію, спожиту протягом
розрахункового періоду, здійснюється
на підставі виставленого
постачальником електричної енергії
рахунка відповідно до даних про
фактичне споживання електричної
енергії, визначеного за показами
розрахункових засобів обліку, які
фіксуються у терміни, передбачені
договором, та/або розрахунковим шляхом
у випадках, передбачених цими
Правилами.

У передбачений договором термін за
результатами розрахункового періоду
споживачем, постачальником
електричної енергії,
електропередавальною організацією
(основним споживачем) на підставі даних
розрахункового обліку електричної
енергії визначається фактичний обсяг
переданої та поставленої споживачу
(субспоживачу) електричної енергії та
оформляється акт про використану
електричну енергію (акт
прийняття-передавання товарної
продукції) (п. 6.13 ПКЕЕ).

Як передбачено підпунктом 2 пункту 10.2
ПКЕЕ, споживач зобов'язаний оплачувати
обсяг спожитої електричної енергії, а
також здійснювати інші платежі
відповідно до умов договору та
рахунків, виставлених на підставі
актів про порушення цих Правил та умов
договору.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач взяті на себе зобов'язання
виконав належним чином, зауважень щодо
відпуску електричної енергії від
відповідача не надходило, тоді як
відповідач порушив зобов'язання щодо
строків та порядку розрахунку за
спожиту електричну енергію.

Споживання відповідачем
електроенергії в обсягах, зазначених
позивачем, підтверджується
щомісячними звітами про використану
електроенергію, що складалися
споживачем, а також направленими на
адресу відповідача рахунками, копії
яких наявні в матеріалах справи.

В суді апеляційної інстанції
представником відповідача надано акти
звіряння розрахунків, складені станом
на 01.01.2012 р. та станом на 01.01.2013 р.,
відповідно до яких відповідач визнав
заборгованість за використану
електричну енергію в розмірі 52060,49 грн.
При цьому, представник відповідача
заперечував проти нарахування
позивачем заборгованості за втрати
реактивної електричної енергії в
силових трансформаторах, розташованих
між точкою розділу та місцем установки
електролічильників, зазначаючи про те,
що відповідач не є власником таких
трансформаторів.

В додатку №3 до договору №21 міститься
перелік об'єктів споживача, що
живляться електроенергією від мереж
енергосистеми, зазначено місце
розташування електролічильника.

Колегією суддів встановлено, що
зазначений в додатку №3 до договору
об'єкт «Промбаза», за адресою: вул.
Солонці, обліковується
електролічильником, розміщеним в
критій трансформаторній підстанції,
яка належить ПАТ «Будівельник-14».

Належність трансформаторної
підстанції відповідачу
підтверджується додатком №8 до
договору, який містить акт
розмежування балансової належності
електромереж та експлуатаційної
відповідальності сторін, та згідно
якого ТП 373 «Продбаза» знаходиться на
балансі ПАТ «Будівельник-14».

Згідно п.7.7 договору, якщо розрахункові
прилади обліку встановлені не на межі
балансової належності електромереж,
кількість врахованої ними електричної
енергії збільшується (зменшується) на
величину втрат електроенергії в мережі
від місця установки приладів обліку до
межі балансової належності
електромереж.

Пунктом 6.25 ПКЕЕ визначено, що у разі
встановлення розрахункових засобів
обліку не на межі розподілу балансової
належності електромереж значення
обсягу електричної енергії,
визначеного за показами такого засобу
обліку, приводиться до відповідної
межі балансової належності
електромереж, а саме, втрати
електричної енергії на ділянці мережі
від точки обліку до точки вимірювання
відносяться на рахунок організації, на
балансі якої перебуває зазначена
ділянка мережі.

Лічильник, що заходиться на КТП 373
відображений у звітах про використану
електричну енергію, які подавав
відповідач та має №1461442 САЧЕ5030, адреса
розташування вул. Солонці.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що нарахування позивачем
заборгованості за реактивними
перетоками (втрати активної
електричної енергії в мережі) в розмірі
13955,92 грн. за період з 01.01.2012 р. по 24.05.2013 р.
є правомірним.

Доказів належної оплати за договором
суду не надано.

З огляду на викладене, враховуючи, що
відповідач прострочив виконання
зобов'язання по оплаті за договором,
колегія суддів дійшла висновку про
обґрунтованість позовних вимог щодо
стягнення з відповідача на користь
позивача 105227,57 грн. заборгованості за
використану електричну енергію
відповідно до договору "На
користування електричною енергією" № 21
від 29.07.1997р.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
висновків місцевого господарського
суду не спростовують.

За таких обставин, Київський
апеляційний господарський суд
приходить до висновку, що суд першої
інстанції прийняв рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для задоволення апеляційної скарги,
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги, відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору за її подання і розгляд
покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101-103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного
акціонерного товариства
"Будівельник-14" залишити без
задоволення, рішення господарського
суду Київської області від 22.07.2013 р. у
справі №911/2588/13 - без змін.

2. Матеріали справи №911/2588/13 повернути
до господарського суду Київської
області.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена до
суду касаційної інстанції у
встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя
І.А. Іоннікова

Судді
О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич