ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"23" квітня 2014 р.
Справа № 911/3037/13

за скаргою Управління
житлово-комунального господарства
«Біличі», смт.
Коцюбинське, Київська область;

на дії Відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України, м. Київ;

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Акціонерна
компанія «Київводоканал», м. Київ;

до Управління житлово-комунального
господарства «Біличі», смт.
Коцюбинське, Київська область;

про стягнення 3 924 819,82 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від скаржника (боржника): Конюхова О.В.
(доручення б/н від 01.09.2013 р.),
Дзян І.В. (доручення б/н від 08.01.2014 р.);

від органу ДВС: не з'явився;

від стягувача: Богач О.Є. (довіреність №
41 від 17.03.2014 р.);

обставини справи:

Господарським судом Київської області
було винесено рішення у справі
№ 911/3037/13 від 15.10.2013 року за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Акціонерна компанія
«Київводоканал» до Управління
житлово-комунального господарства
«Біличі» про стягнення 3 924 819,20 грн.

На виконання рішення Господарського
суду Київської області від
15.10.2013 року був виданий наказ № 911/3037/13
від 11.11.2013 року.

Управління житлово-комунального
господарства «Біличі» 26.03.2014 року
звернулось до Господарського суду
Київської області зі скаргою на дії
Відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України.

Відповідно до ст. 1212 Господарського
процесуального кодексу України скарги
на дії чи бездіяльність органів
Державної виконавчої служби щодо
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів можуть бути подані
стягувачем, боржником або прокурором
протягом десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.
Скарги на дії органів Державної
виконавчої служби розглядаються
господарським судом, про час і місце
якого повідомляються ухвалою стягувач,
боржник чи прокурор та орган виконання
судових рішень.

За таких обставин, скарга Управління
житлово-комунального господарства
«Біличі» на дії Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України ухвалою від 31.03.2014 року
була призначена до розгляду на
08.04.2014 року.

В судове засідання 08.04.2014 року
представник Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України не з'явився, вимоги
ухвали Господарського суду Київської
області від 31.03.2014 року не виконав, у
зв'язку з чим розгляд справи відкладено
на 15.04.2014 року.

15.04.2014 року від представника Відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
надійшло клопотання про відкладення
судового розгляду.

В судове засідання, яке відбулось 15.04.2014
року представник Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України не з'явився, вимоги
ухвали господарського суду Київської
області від 31.03.2014 року не виконав. У
зв'язку з чим, розгляд справи
відкладався до 23.04.2014 року.

В судовому засіданні 23.04.2014 року
скаржник вимоги скарги підтримав,
Відділом примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
подано клопотання про відкладення
розгляду справи, яке не підлягає
задоволенню як необґрунтоване.

Дослідивши в судовому засіданні 23.04.2014
року викладені в скарзі Управління
житлово-комунального господарства
«Біличі» на дії Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України обставини, заслухавши
пояснення представників сторін та
дослідивши надані ними докази та
пояснення, судом встановлено наступне.

23.01.2014 року Відділом примусового
виконання рішень Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Київській області
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження (ВП №41721865)
щодо примусового виконання наказу
Господарського суду Київської області
від 11.11.2013 року у справі №
911/3037/13.

Пунктом 2 зазначеної постанови
боржнику встановлено строк
добровільного виконання наказу, а саме
протягом 7 днів з дня винесення
постанови. Боржник зазначив, що дану
постанову отримав 18.03.2014 року, що
підтверджується відповідною відміткою
на конверті.

Також боржник зазначає, що разом з
Постановою про відкриття виконавчого
провадження, отримав Постанову про
арешт коштів боржника від 23.01.2014 року та
стверджує, що даними діями державного
виконавця боржник був позбавлений
права виконати наказ у добровільному
порядку.

Згідно Постанови про арешт коштів
боржника від 23.01.2014 року накладено
арешт на кошти, що містяться на всіх
рахунках та будуть відкриті в
подальшому, а саме: ПАТ «Агрокомбанк»,
АТ «Райффайзен Банк Аваль» у м.Києві,
Філія Головне управління ВАТ
«Ощадбанк» у м.Києві, АТ «КБ
«Експобанк», ГУ ДКСУ у Київській
області, Київське Головне регіональне
управління ПАТ «КБ»Приватбанк»,
Ірпінська філія «Раффайзен Банк
Аваль», Філія - Ірпінське відділення
ВАТ «Ощадбанк», ПАТ «Омега Банк».

Скаржник (боржник) вважає
неправомірними дії Відділу
примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Київській області щодо винесення
постанови про арешт коштів боржника
від 23.01.2014 року та просить скасувати
вказану постанову.

В обґрунтування вимог скарги боржник
зазначив, що накладенням арешту на всі
рахунки боржника, державним виконавцем
порушено ст. 21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням», в
абз. 4, 5 ч. 2, якої передбачено, що
страхові кошти, зараховані на окремий
поточний рахунок у банку або на окремий
рахунок в органі, що здійснює
казначейське обслуговування бюджетних
коштів, можуть бути використані
страхувальником виключно на надання
матеріального забезпечення та
соціальних послуг застрахованим
особам. Страхові кошти, зараховані на
окремий рахунок, не можуть бути
спрямовані на задоволення вимог
кредиторів, на стягнення на підставі
виконавчих та інших документів, за
якими здійснюється стягнення
відповідно до закону.

Договір банківського рахунку №2604/0354
від 22.03.2012 року свідчить, що рахунок
№8970 відкритий у Філії - Ірпінське
відділення ВАТ «Ощадбанк», був
відкритий саме для зарахування
страхових коштів та надання послуг з
розрахунково-касового обслуговування,
а також здійснення інших операцій
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням».

Також, боржник вважає, що державним
виконавцем неправомірно накладено
арешт на рахунок №970, відкритий у
філії Головного управління по м.Києву
та Київській області, оскільки цей
рахунок відкритий на виконання
зарплатного договору, з нього
здійснювалися платежі на заробітну,
плату, аванс, витрати на відрядження та
добові, перерахування обов'язкових
платежів, нарахованих на заробітну
плату та відрахованих з неї відповідно
до діючого законодавства, що
підтверджується листом від 19.03.2014 року
№465/13, договором №56 від 25.11.2011 року,
договором на здійснення
розрахунково-касового обслуговування
від 14.03.2005 року.

Таким чином, боржник вважає, що дії
державного виконавця незаконні,
оскільки рішення про накладення арешту
рахунків було прийнято без перевірки
даних про кошти, які були на рахунку та
фактично арешт був накладений не на
грошові кошти, котрі на момент арешту
відсутні, а накладений арешт на рахунки
підприємства, що суперечить
законодавству України «Про виконавче
провадження». Арешт розрахункових
рахунків привів до того, що
паралізована робота підприємства,
спрямована на погашення першочергових
зобов'язань: виплата заборгованості по
заробітній платі, отримані, але не
перераховані комунальні послуги,
обов'язкові відрахування у соціальні
фонди, аліменти.

У зв'язку з чим, боржник просить за
наслідками розгляду скарги визнати
неправомірними дії Відділу
примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Київській області в частині накладення
арешту на кошти УЖКГ «Біличі» та
визнати недійсною Постанову Відділу
примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Київській області від 23.01.2014 року в
цілому як незаконну.

Стягувач надав заперечення на скаргу
про неправомірні дії виконавчої
служби, вважає її необґрунтованою та
безпідставною. Зокрема, стягувач
наголошує на безпідставності
тверджень боржника про позбавлення
останнього можливості виконати наказ
суду в добровільному порядку, оскільки
судове рішення у справі № 911/3037/13
набрало законної сили ще 01.11.2013 року,
наказ було видано 11.11.2013 року,
тому у боржника при наявності наміру
добровільно погасити заборгованість,
було для цього достатньо часу ще до
відкриття виконавчого провадження та
накладення арешту на рахунки.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону
України «Про виконавче провадження» за
заявою стягувача державний виконавець
одночасно з винесенням постанови про
відкриття виконавчого провадження
може накласти арешт на майно та кошти
боржника, про що виноситься відповідна
постанова.

Таким чином, враховуючи, що стягував у
заяві від 24.12.2013 року № 127 про відкриття
виконавчого провадження з виконання
наказу № 911/3037/13 від 11.11.2013 року заявляв
про накладення арешту на кошти та майно
боржника, державний виконавець
правомірно виніс постанову про арешт
коштів боржника.

Крім того, відповідно до ст. 32 Закону
України «Про виконавче провадження»
одним із заходів примусового виконання
рішень є звернення стягнення на кошти
та інше майно боржника. При цьому,
відповідно до положень ст. 52 Закону
України «Про виконавче провадження»
стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника, в тому числі шляхом
накладення арешту на кошти боржника, що
знаходяться на рахунках в банківських
установах.

Посилання Боржника на те, що підставою
для скасування постанови про арешт
коштів є накладення державним
виконавцем арешту на розрахунковий
рахунок з цільовим призначенням також
є необґрунтованим, оскільки обов'язок
встановлювати призначення
розрахункових рахунків на державного
виконавця чинним законодавством не
покладено. Посилання Боржника щодо
неправомірності накладення арешту на
рахунок, з якого здійснюється виплата
заробітної плати також є
безпідставним, оскільки Законом
України «Про виконавче провадження» не
передбачена заборона накладення
арешти на дані рахунки.

Зокрема, як передбачено ч. 9 ст. 57 Закону
України «Про виконавче провадження»
під час прийняття державним виконавцем
постанови про арешт майна боржника
арешт поширюється на усі поточні
рахунки боржника, у тому числі ті, що
будуть відкриті боржником після
винесення державним виконавцем
постанови про арешт майна.

Обмеження щодо накладення арешту на
майно боржника визначені у відповідній
ст. 56 Закону України «Про виконавче
провадження», якою передбачено, що не
допускається звернення стягнення на
майно, зазначене в переліку видів майна
громадян, на яке не може бути звернуто
стягнення за виконавчими документами,
згідно з додатком до цього Закону.

Дослідивши відповідний перелік майна,
наведений в додатку до Закону, судом
встановлено, що будь-яких обмежень щодо
накладення арешту, зокрема, на рахунки
в банківських установах не залежно від
їх призначення, не передбачено.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Таким чином, постанова Відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Київській області від 23.03.2014
року про накладення арешту на кошти
боржника винесена державним
виконавцем з дотриманням вимог чинного
законодавства, а тому підстави для її
скасування відсутні.

Крім того, судом встановлено, що під час
розгляду скарги на дії Відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Київській області, в
матеріалах даної справи № 911/3037/13
ухвалою від 23.04.2014 року було
затверджено мирову угоду, укладено
сторонами на стадії виконання, що з
огляду на п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження» є
підставою для закінчення виконавчого
провадження, а відтак і зняття арештів,
накладених у такому виконавчому
провадженні.

Враховуючи вищевказане та керуючись
ст.ст. 86, 121-2 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Управління
житлово-комунального господарства
«Біличі» на дії Відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Київській області
залишити без задоволення.

Суддя
Т.П. Карпечкін