КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2014 р. Справа№ 910/24420/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Рудченка С.Г.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання
Білецькому Л.І.,

від позивача - Рибалко О.В. (дов. №1/05-р
від 26.12.2013 року);

Алексієнко К.А. (дов.
№1/05-а від 03.03.2014 року);

від відповідача - не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства
«Запоріжтрансформатор»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 11.02.2014 року

у справі №910/24420/13 (суддя О.М. Ярмак)

за позовом публічного акціонерного
товариства «Запоріжтрансформатор», м.
Запоріжжя

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Комель.ЮА», м. Київ

про розірвання договору -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Запоріжтрансформатор»
(надалі - ПуАТ «Запоріжтрансформатор»,
позивач у справі) подало до
Господарського суду міста Києва позов
до товариства з обмеженою
відповідальністю «Комель.ЮА» (надалі -
ТОВ «Комель.ЮА», відповідач у справі)
про розірвання договору № ВМ-0296 про
виконання робіт з організації
збирання, видалення, знешкодження та
утилізації відпрацьованих мастил
(олив) від 17.07.2013 року на підставі ч. 2 ст.
651 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 11.02.2014 року у справі №910/24420/13 в
задоволенні позовних вимог відмовлено
в повному обсязі. Рішення суду
обґрунтовано тим, що позивачем в
порушення ст.ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України не
доведено та не надано належних доказів
невиконання відповідачем своїх
зобов'язань та істотного порушення
умов договору № ВМ-0296 від 17.07.2013 року, що
було б підставою для розірвання
договору в розумінні ч. 2 ст. 651
Цивільного кодексу України.

Не погодившись із вказаним рішенням,
ПуАТ «Запоріжтрансформатор» подало до
Київського апеляційного
господарського суду скаргу, в якій
просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
11.02.2014 року у справі №910/24420/13 та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги скаржник посилається на те, що
оскаржуване рішення прийнято з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, без повного
з'ясування обставин справи, що мають
значення для справи, висновки суду, на
думку скаржника, не відповідають
обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 24.04.2014 року у
справі №910/24420/13 апеляційну скаргу ПуАТ
«Запоріжтрансформатор» прийнято до
провадження у складі колегії суддів:
головуючий суддя Агрикова О.В., судді
Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г. та
призначено її розгляд на 21.05.2014 року.

Представник відповідача в судове
засідання 21.05.2014 року не з'явився, про
причини неявки суду не повідомив, заяв
та клопотань не подавав, хоча 28.04.2014
року належним чином був повідомлений
про дату та час судового засідання, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення №04 0 від 24.04.40214 року.

В судовому засіданні 21.05.2014 року
представники позивача не заперечували
проти розгляду справи за відсутності
відповідача проте. Надали усні
пояснення по суті апеляційної скарги,
просили скасувати рішення суду першої
інстанції.

Враховуючи належне повідомлення
відповідача, колегія суддів вирішила
розглянути апеляційну скаргу за
відсутністю представника відповідача
за наявними в матеріалах справи
документів.

Статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що у процесі перегляду
справи апеляційний господарський суд
за наявними у справі і додатково
поданими доказами повторно розглядає
справу. Апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду
підлягає скасуванню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 17.07.2013 року між ПуАТ
«Запоріжтрансформатор» (замовник) та
ТОВ «Комель.ЮА» (виконавець) був
укладений договір про виконання робіт
з організації збирання, видалення,
знешкодження та утилізації
відпрацьованих мастил (олив) № ВМ-0296
(надалі - договір) (а.с. 11-14).

Відповідно до п. 1.1. договору, замовник
доручає, а виконавець приймає на себе
зобов'язання надати замовнику послуги
з організації власними силами або
шляхом залучення третіх осіб заходів з
переробки відпрацьованих мастил (олив).
Послуги, надання яких передбачає
наявність певних дозволів (ліцензій),
за відсутності таких дозволів
(ліцензій) у виконавця, надаватимуться
шляхом залучення третіх осіб, що
матимуть відповідні дозволи (ліцензії).

Пунктом 1.2. договору визначено, що під
заходами з переробки відпрацьованих
мастил (олив) сторони розуміють послуги
зі збирання, перевезення, зберігання,
оброблення, утилізації, видалення,
знешкодження та захоронення
відпрацьованих мастил (олив), що
здійснюються в комплексі, так і кожен
окремо.

Цей договір є безпосереднім дорученням
замовника виконавцю на здійснення
заходів з переробки відпрацьованих
мастил (олив) власними силами, а також
укладення від власного імені інтересів
замовника з будь-якими третіми особами
угод на здійснення таких заходів чи їх
частини щодо видів та обсягів
відпрацьованих мастил (олив), заявлених
замовником згідно умов цього договору
(п. 1.3 договору).

Замовник повинен призначити
відповідальну особу та її заступника
для роботи з виконавцем за цим
договором, які мають контактувати з
відповідальною особою виконавця. У
разі зміни відповідальної особи, про це
надається інформація виконавцю
протягом трьох робочих днів з часу
зміни (п. 2.1. договору).

Згідно із п. 2.2. договору замовник
зобов'язується надавати виконавцю
необхідні документи, матеріали,
інформацію та необхідні фінансові
ресурси для належного виконання
обов'язків за цим договором.

Відповідно до п. 2.3. договору сторони
погодили, що оплата послуг виконавця за
цим договором здійснюється шляхом
попередньої оплати у розмірі 100 %
вартості послуг безготівковим
перерахуванням суми попередньої
оплати на поточний рахунок виконавця,
зазначений у цьому договорі з
призначенням платежу "Попередня оплата
у розмірі 100% за виконання робіт з
організації збирання, видалення,
знешкодження та утилізації
відпрацьованих мастил (олив) за
договором.

Виконавець самостійно та на власний
розсуд вирішує умови, порядок та спосіб
виконання взятих на себе зобов'язань за
цим договором з дотриманням вимог
договору (п. 2.9. договору).

Згідно п. 3.1. договору, виконавець
зобов'язався у письмовому вигляді
звітувати перед замовником про
виконання цього договору шляхом
підготовки, підписання зі своєї
сторони та направлення виконавцю акта
про надання послуги.

Пунктом 3.2 договору визначено, що акт
про надані послуги надсилається
замовнику у двох примірниках, один з
яких замовник зобов'язаний підписати
та повернути виконавцю протягом 5
робочих днів з дня отримання або ж у той
же строк надати свої мотивовані
заперечення на такий акт. У разі
ненадходження підписаного замовником
акта про надані послуги або
мотивованих заперечень на такий акт на
адресу виконавця по закінченню
вказаного строку з урахуванням
тривалості доставки поштового
відправлення, акт вважається
погодженим замовником і він
позбавляється права оскаржувати зміст
цього Акта перед третіми особами, у
тому числі і в судових органах.

Відповідно до п. 3.3 договору, акти про
надані послуги повинні містити
інформацію про вид та масу
перероблених відпрацьованих мастил
(олив) за звітний період.

Договір набирає чинності з дати його
підписання усіма сторонами, якою
вважається дата на першій сторінці
договору, та діє до 31 грудня 2013 року, але
в будь-якому випадку до повного
виконання сторонами взятих на себе
зобов'язань. Якщо жодна зі сторін не
повідомить іншу про відмову від
договору не пізніше ніж за 30 (тридцять)
календарних днів до закінчення його
строку, договір вважається щоразу
продовженим до кінця наступного
календарного року (п. 6.7. договору).

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання п. 2.3. договору, замовник за
період з 13.08.2013 року по 07.10.2013 року
перерахував на рахунок виконавця
попередню оплату на суму 3 008 011,31 грн., що
підтверджується платіжними
дорученням: №8530 від 13.08.2013 року на суму
645 567,65 грн., №9118 від 03.09.2013 року на суму 387
399,94 грн., №9693 від 16.09.2013 року на суму 41
691,36 грн., №9452 від 18.09.2013 року на суму 20
955,46 грн., №9753 від 18.09.2013 року на суму 279
271,58 грн., №9754 від 18.09.2013 року на суму 365
284,32 грн., №9799 від 19.09.2013 року на суму 20
714,02 грн., №9957 від 23.09.2013 року на суму 20
714,02 грн., №9958 від 23.09.2013 року на суму 20
801,86 грн., №9959 від 23.09.2013 року на суму 20
757,98 грн., №9960 від 23.09.2013 року на суму 20
823,74 грн., №10192 від 02.10.2013 року на суму 708
205,25 грн., №10365 від 07.10.2013 року на суму 455
824,13 грн. (а.с. 15-28).

Як стверджує позивач, 23.10.2013 року на
його адресу надійшов лист
Спеціалізованої державної податкової
інспекції з обслуговування великих
платників у місті Запоріжжі МГУ
Міндоходів № 2310/10/25-20/22 від 18.10.2013 року, в
якому зазначено про виявлені у
діяльності позивача факти, які
свідчать про можливі порушення ПуАТ
«Запоріжтрансформатор» податкового
законодавства при здійсненні
господарської діяльності у серпні 2013
року з ТОВ «Комель.ЮА».

У зв'язку із вищевказаним, 04.11.2013 року
ПуАТ «Запоріжтрансформатор» листом
№1/30-34 від 01.11.2013 року (а.с. 29) повідомило
ТОВ «Комель.ЮА», що до врегулювання
питань з податковими органами, ПуАТ
«Запоріжтрансформатор» не має наміру
користуватися послугами передбаченими
договором № ВМ-0296 від 17.07.2013 року.

Згодом, а саме: 06.11.2013 року ПуАТ
«Запоріжтрансформатор» звернулось до
ТОВ «Комель.ЮА» з претензією №1/44-711 від
05.11.2013 року (а.с. 31) з якої вбачається, що
ПуАТ «Запоріжтрансформатор» вимагало
протягом 7-ми днів з моменту отримання
цієї претензії надати підприємству
обумовлені договором послуги та
направити акти про надані послуги
разом з доказами їх надання. Вказана
претензія 11.11.2013 року була отримана ТОВ
«Комель.ЮА», що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення від 06.11.2013 року за №69 1 (а.а.с 32).

Матеріалами справи встановлено, що
відповідач у період з 18.11.2013 року по
20.12.2013 року надіслав на адресу ПуАТ
«Запоріжтрансформатор» акти
здачі-приймання робіт (надання послуг)
на загальну суму 3 008 011,31 грн., а саме:
18.11.2013 року - Акт № К-00000100 від 14.11.2013 року
на суму 1 250 000,00 грн., 20.11.2013 року - Акт №
К-00000101 від 18.11.2013 року на суму 1 106 880,00
грн., 20.12.2013 року - Акт № К-00000103 від 20.12.2013
року на суму 651 131,31 грн., що
підтверджується фіскальними чеками та
описами вкладення в цінний листи (а.с.
96-107).

25.12.2013 року листом №01/05-а-08 від 23.12.2013
року (а.с. 68) ПуАТ
«Запоріжтрансформатор» повідомило ТОВ
«Комель.ЮА» про відмову підписувати
вищевказані акти, оскільки останні не
відповідають встановленій формі, яка
передбачена п. 3.3. договором та ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність України».

Колегія суддів зазначає, що підставою
для звернення позивача із позовною
заявою слугувало те, що відповідач не
приступив до виконання своїх
зобов'язань за договором про виконання
робіт з організації збирання,
видалення, знешкодження та утилізації
відпрацьованих мастил (олив) № ВМ-0296, що
на думку позивача є підставою для
розірвання договору у зв'язку із його
істотним порушенням відповідно до ч. 2
ст. 651 Цивільного кодексу України.

Суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позовних вимогах зазначив,
що позивачем в порушення ст.ст. 33, 34
Господарського процесуального кодексу
України не доведено та не надано
належних доказів невиконання
відповідачем своїх зобов'язань та
істотного порушення умов договору
№ВМ-0296 від 17.07.2013 року, що було б
підставою для розірвання договору в
розумінні ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу
України. Відмовляючи у позивних
вимогах суд першої інстанції
погодившись із доводами відповідача,
що відмови у встановлені п. 3.2. договору
строки від позивача не надійшло, а тому
вказані акти здачі-приймання робіт
(надання послуг) погоджені сторонами.

З урахуванням встановлених у даній
справі обставин та наявних доказів,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов неправильного
висновку про існування підстав для
відмови у задоволенні позовних вимог з
огляду на наступне.

Аналіз положень вищезазначеного
договору та додатків до нього свідчить
про те, що за правовою природою це є
договір про надання послуг. Згідно
частини 1 ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором. У
частині 2 цієї ж статті також зазначено,
що її положення застосовуються до всіх
договорів про надання послуг, якщо це
не суперечить суті зобов'язання.

Договір про надання послуг
характеризується особливим об'єктом,
який, по-перше, має нематеріальний
характер, а по-друге, нероздільно
пов'язаний з особистістю
послугонадавача. Тобто, у зобов'язаннях
про надання послуг результат
діяльності виконавця немає
матеріального змісту, як це має місце
при виконанні роботи, а полягає в
самому процесі надання послуги.

Згідно договору про надання послуг
важливим є не сам результат, а дії, які
до нього призвели. З урахуванням
наведених особливостей слід зазначати,
що стаття 177 Цивільного кодексу України
серед переліку об'єктів цивільних прав
розглядає послугу як самостійний
об'єкт, при цьому її характерною
особливістю, на відміну від
результатів робіт є те, що послуга
споживається замовником у процесі
вчинення певної дії або здійснення
певної діяльності виконавцем. Тобто
характерною ознакою послуги є
відсутність результату майнового
характеру, невіддільність від джерела
або від одержувача та синхронність
надання й одержання послуги.

Разом з тим, зазначені ознаки договору
про надання послуг відрізняють такий
договір від договору підряду, який
регулюється главою 61 Цивільного
кодексу України та пов'язує обов'язок
замовника сплатити за виконані
підрядні роботи за наявності доказів
їх передачі виконавцем та прийняття
замовником за відповідним актом (КБ-2в).
Тобто для доведення факту виконання
умов договору з боку виконавця крім
актів виконаних робіт останній
зобов'язаний надати докази того, що
підтверджують факт виконання ним
зобов'язання.

Колегія суддів зазначає, що позивачем
дійсно до матеріалів справи не надано
доказів на виконання п.п. 2.1. та 2.2.
договору, а саме доказів призначення
відповідальної особи, доказів надання
відповідачеві відповідних документів,
інформації, тощо. Однак матеріали
справи також не містять і доказів того,
що відповідач звертався до позивача з
вимогою виконати зазначені умови
договору. Натомість відповідач
наполягає на тому факті, що ним роботи
по виконанню умов договору виконані у
повному обсязі, на підтвердження
останнього відповідач надав суду акти
здачі-приймання робіт (надання послуг).
Вказані акти колегією суддів не можуть
бути прийняті в якості належного
доказу виконання відповідачем робіт
(а.с. 96-107), оскільки вони не відповідають
п. 3.3. договору, а саме не мастять
інформацію про вид та масу
перероблених відпрацьованих мастил
(олив) за звітний період. В наданих
відповідачем актах лише зазначено
послуги з організації заходів із
переробки відпрацьованих мастил (олив)
та їх вартість.

Крім того, відповідно до п. 14 Постанови
Кабінету Міністрів України від 17.12.2012
року № 1221 «Деякі питання збирання,
видалення, знешкодження та утилізації
відпрацьованих мастил (олив)» (надалі -
Порядок), якою сторони домовились
керуватись при виконанні договору №
ВМ-0296 від 17.07.2013 року, приймання
відпрацьованих мастил (олив) від
суб'єктів господарювання здійснюється
партіями відповідно до визначених
законодавством вимог та оформлюється
актом приймання згідно з додатком 3 до
Порядку, що складається у двох
примірниках. Один примірник акта
надається суб'єкту господарювання, що
здає зазначені відходи, а другий
залишається у суб'єкта господарювання,
що їх приймає.

Надані відповідачем акти не
відповідають встановленим чинним
законодавством вимогам (додаток №3 до
Порядку). А відповідно до договору,
сторони домовились, що вони керуються
вищезазначеним Порядком.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що у даному
випадку акти здачі-приймання робіт
(надання послуг) не є підтвердженням
факту надання послуг.

Крім цього, колегія суддів бере до
уваги, що відповідачем не надано жодних
доказів, крім вищезазначених актів, які
можуть підтвердити факт надання
послуг.

Такими доказами, зокрема, можуть бути
відповідно до п. 5 Порядку, відомості
про первинний поточний облік кількості
відпрацьованих мастил (олив), які
відповідач повинен подавати щороку до
10 грудня Мінприроди і Держекоінспекції
інформацію про обсяги використаних
ними мастил (олив) та заходи, вжиті для
забезпечення збирання, видалення,
знешкодження та утилізації
відпрацьованих мастил (олив), за формою,
затвердженою Мінприроди.

Крім того, відповідачем на
підтвердження надання послуг до
матеріалів справи було надано
договір-доручення №18 на надання послуг
з організації збирання, знешкодження,
перевезення та утилізації
відпрацьованих мастил (олив) від 24.07.2011
року, який укладений між ТОВ
«Комель.ЮА» ТА ТОВ «НВП
«Запоріжпромекологія», проте в
матеріалах справи також відсутні
будь-які доказі які б підтвердили
виконання вказаного договору.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Разом з цим, відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 614
Цивільного кодексу України особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Отже, зі змісту вказаної норми
вбачається, що в цивільному праві діє
презумпція вини особи, яка допустила
порушення зобов'язання. Це означає, що
така особа буде вважатися винною у
порушенні і сама має довести
відсутність своєї вини. Презумпція
вини в цивільному праві діє без
будь-яких відступів.

Згідно ст. 33, ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу;
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи;
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Відповідачем не доведено в порядку ст.
33, ст. 34 Господарського процесуального
кодексу України відсутність своєї вини
у порушенні умов договору щодо надання
позивачу послуг, тобто відповідач не
довів належними та допустимими
доказами сам факт виконання договору.

Факт невиконання відповідачем своїх
зобов'язань по договору став підставою
звернення позивача на підставі ч. 2 ст.
651 Цивільного кодексу України з позовом
про розірвання договору.

Пунктом 6.8 договору сторони встановили,
що дострокове припинення договору
(розірвання) цього договору можливе
виключно у випадках прямо передбачених
у ньому або за взаємною згодою сторін.

Колегія суддів зазначає, що таких
випадків у договорі не передбачено,
таким чином для розірвання договору
застосовуються норми чинного
законодавства.

Відповідно до ст. 907 Цивільного кодексу
України договір про надання послуг
може бути розірваний, у тому числі
шляхом односторонньої відмови від
договору, в порядку та на підставах,
встановлених цим Кодексом, іншим
законом або за домовленістю сторін.
Порядок і наслідки розірвання договору
про надання послуг визначаються
домовленістю сторін або законом.

Статтею 651 Цивільного кодексу України
визначені підстави для зміни або
розірвання договору, а саме: зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Колегія суддів встановила, що станом на
день розгляду справи відповідач не
виконав свої зобов'язання за договором
не надавши послуги, що істотно порушило
право позивача. Так, укладаючи договір
на виконання Порядку, згідно якого
позивач зобов'язаний самостійно або
шляхом укладання відповідних
договорів забезпечити збирання,
видалення, знешкодження та утилізацію
відпрацьованих мастил (олив), останній
розрахував на належне виконання
відповідачем умов договору та як
наслідок належне виконання позивачем
вимог чинного законодавства щодо
збирання, видалення, знешкодження та
утилізації відпрацьованих мастил
(олив).

У зв'язку з невиконанням відповідачем
умов договору позивач не отримав
очікуваного ним при укладанні даного
договору.

Враховуючи викладене вище, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
позовні вимоги позивача з приводу
розірвання договору № ВМ-0296 про
виконання робіт з організації
збирання, видалення, знешкодження та
утилізації відпрацьованих мастил
(олив) від 17.07.2013 року є обґрунтованими,
а тому підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Враховуючи зазначене, колегія суддів,
керуючись ст. ст. 103, 104 Господарського
процесуального кодексу України,
скасовую рішення Господарського суду
міста Києва від 11.02.2014 року у справі
№910/24420/13 у повному обсязі та приймає
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України суд
апеляційної інстанції розподіляє
судові витрати.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства
«Запоріжтрансформатор» на рішення
Господарського суду міста Києва від
11.02.2014 року у справі №910/24420/13
задовольнити у повному обсязі.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 11.02.2014 року у справі №910/24420/13
скасувати повністю.

3. Резолютивну частину рішення
Господарського суду міста Києва від
11.02.2014 року у справі №910/24420/13 викласти в
наступній редакції:

«1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати договір № ВМ-0296 про
виконання робіт з організації
збирання, видалення, знешкодження та
утилізації відпрацьованих мастил
(олив) від 17.07.2013 року укладеного між
публічним акціонерним товариством
«Запоріжтрансформатор» та товариством
з обмеженою відповідальністю
«Комель.ЮА».

3. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Комель.ЮА»
(ідентифікаційний код 37310271) на користь
публічного акціонерного товариства
«Запоріжтрансформатор»
(ідентифікаційний код 00113428) 1 147 (одну
тисячу сто сорок сім) грн. 00 коп.
судового збору.».

4. Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Комель.ЮА»
(ідентифікаційний код 37310271) на користь
публічного акціонерного товариства
«Запоріжтрансформатор»
(ідентифікаційний код 00113428) 609 (шістсот
дев'ять) 00 коп. судового збору за
подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказів доручити
Господарському суду міста Києва.

6. Справу №910/24420/13 повернути до
Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
О.В. Агрикова

Судді
С.Г. Рудченко

М.Г. Чорногуз