ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2014 р.
Справа № 922/266/14

Колегія суддів у складі: головуючий
суддя Пелипенко Н.М., суддя Медуниця О.Є.
, суддя Тихий П.В.,

при секретарі Соколовій Ю.І.,

за участю представників:

позивача - Герус І.В., довіреність №85/1158
від 30.12.2013 р.;

відповідача - Хомякова І.І., довіреність
№ 1671/01-21 від 11.11.2013 р.;

3-ї особи - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача (вх. №
940Х/1-28) на рішення Господарського суду
Харківської області від 18 березня 2014
року у справі № 922/266/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Харківський тракторний
завод ім. С. Орджонікідзе", м. Харків;

до Харківського національного
аграрного університету ім. В.В.
Докучаєва, п/в Комуніст
Харківського району Харківської
області;

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача Міністерство аграрної
політики та продовольства України, м.
Київ;

про витребування майна, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2014 року ПАТ "Харківський
тракторний завод ім. С. Орджонікідзе"
звернулось до Господарського суду
Харківської області з позовною заявою
до Харківського національного
аграрного університету ім. В.В.
Докучаєва, в якому просило зобов'язати
відповідача передати позивачу
трактори: ХТЗ-15/30 "Універсал"
інвентарний № 001 в кількості 1 шт.; ХТЗ -
НАТІ інвентарний № 24951 в кількості 1 шт.;
ДТ-54 інвентарний № 8178 в кількості 1 шт.;
Т-74 інвентарний № 203683 в кількості 1
шт.; ХТЗ-7 інвентарний № 15 в кількості 1
шт.; Т-25 інвентарний № 39709 в кількості 1
шт.; Т-08 інвентарний № 085 в кількості 1
шт.; Т-012 інвентарний № Е 159792 в
кількості 1 шт. Позовну заяву
обґрунтовано з посиланням на те, що
відповідач неправомірно відмовляється
повернути майно, яке було предане йому
в тимчасове користування, згідно
приймально-здавального акту від 31.01.2002
р.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції ухвалою від 12.02.2014 р. залучено
до участі у справі, в якості третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача - Міністерство аграрної
політики та продовольства України.

Рішенням Господарського суду
Харківської області від 18.03.2014 р. у
справі № 922/266/14 (суддя Жиляєв Є.М.) позов
задоволено повністю. Зобов'язано
відповідача передати позивачу
трактори: ХТЗ-15/30 "Універсал"
інвентарний № 001 в кількості 1 шт.; ХТЗ -
НАТІ інвентарний № 24951 в кількості 1 шт.;
ДТ-54 інвентарний № 8178 в кількості 1 шт.;
Т-74 інвентарний № 203683 в кількості 1 шт.;
ХТЗ-7 інвентарний № 15 в кількості 1 шт.;
Т-25 інвентарний № 39709 в кількості 1
шт.; Т-08 інвентарний № 085 в кількості 1
шт.; Т-012 інвентарний № Е 159792 в кількості
1 шт.

Відповідач звернувся до Харківського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій вважає
рішення суду першої інстанції таким, що
прийняте з порушенням норм
матеріального і процесуального права
та неповним з'ясуванням обставин
справи, просить рішення
Господарського суду Харківської
області від 18.03.2014 р. у справі № 922/266/14
скасувати. Посилається на те, що
рішення було прийняте в судовому
засіданні 18.03.2014 р. у відстуності
представника відповідача. Зазначає про
набуття відповідачем права власності
на спірне майно за набувальною
давністю на підставі ч. 1 ст. 344
Цивільного кодексу України, яке не може
повернути, оскільки відповідач є
державною установою.

Ухвалою Харківського апеляційного
господарського суду від 10.04.2014 р. у
справі № 922/266/14 (колегія суддів у
складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М.,
суддя Бондаренко В.П., суддя Івакіна
В.О.) апеляційну скаргу відповідача
прийнято до провадження та призначено
до розгляду на 20.05.2014 р.

Розпорядженням в.о. голови
Харківського апеляційного
господарського суду від 19.05.2014 р., у
зв'язку з відпусткою судді Бондаренка
В.П. та відпусткою судді Івакіної В.О.,
для розгляду даної справи сформовано
колегію суддів у складі: головуючий
суддя Пелипенко Н.М., суддя Медуниця О.Є,
суддя Тихий П.В.

Представник відповідача в судовому
засіданні 20.05.2014 р. підтримав
апеляційну скаргу у повному обсязі.

Представник позивача у відзиві на
апеляційну скаргу (вх. № 3968 від 20.05.2014 р.)
та в судовому засіданні 20.05.2014 р. не
погодився з доводами відповідача,
зазначеними в апеляційній скарзі,
вважає рішення суду першої інстанції
правомірним та обґрунтованим, просить
відмовити у задоволенні скарги,
рішення залишити без змін. Посилається
на припинення права володіння
відповідача спірними тракторами з
моменту вимоги позивача від 01.11.2013 р. №
60/362-Д про повернення цих тракторів у
строк до 15.11.2013 р. Зазначає, що право
власності на спірні трактори за
відповідачем в судовому порядку не
визнавалось, тому відсутні підстави
вважати, що відповідач набув право
власності на ці трактори за
набувальною давністю на підставі ч. 1
ст. 344 Цивільного кодексу України.

Представник третьої особи відзив на
апеляційну скаргу не надав, в судове
засідання 20.05.2014 р. не з'явився, хоча був
належним чином повідомлений про час і
місце розгляду справи, що
підтверджується відповідним
повідомленням про вручення поштового
відправлення, яке було долучене до
матеріалів справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо документів для розгляду
апеляційної скарги по суті, ненадання
відзиву та неприбуття представника
третьої особи в судове засідання не
перешкоджає судовому розгляду справи,
колегія суддів визнала за можливе
розгляд справи за апеляційною скаргою
здійснити у відсутності представника
3-ї особи за наявними у справі
документами, як це передбачено ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення присутніх в
судовому засіданні представників
сторін, дослідивши доводи апеляційної
скарги в межах вимог, передбачених ст.
101 Господарського процесуального
кодексу України, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
обставин справи та доказів на їх
підтвердження, а також правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду
прийшла до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги, виходячи з наступного.

Перевіркою матеріалів справи
встановлено, що під час розгляду справи
в суді першої інстанції в судових
засіданнях 12.02.2014 р. та 04.03.2014 р.
представник відповідача був присутній,
висловив свою позицію по справі та
надав відзив на позовну заяву від 04.03.2014
р. за вх. № 7376 та завірену копію статуту
Харківського національного аграрного
університету ім. В.В. Докучаєва. В
судове засідання 18.03.2014 р., в якому було
прийнято оскаржуване рішення суду
першої інстанції, представник
відповідача не з'явився, клопотання
про відкладення розгляду справи не
надав.

В апеляційній скарзі причиною
відсутності представник відповідача
зазначив знаходження на лікарняному,
але доказів на підтвердження цього не
надав.

Колегія суддів апеляційної інстанції
не погоджується з таким твердженням
представника відповідача, оскільки
представником відповідача не доведена
неможливість розгляду справи без його
участі. Крім того, апелянт не був
позбавлений права і можливості
забезпечити за необхідності участь у
судовому засіданні іншого
представника, згідно з ч.ч. 1-3 ст. 28
Господарського процесуального кодексу
України, з числа як своїх працівників,
так і осіб, не пов'язаних з ним
трудовими відносинами, проте він цим
правом не скористався.

Враховуючи вищезазначене та наявність
в матеріалах справи відзиву
відповідача на позовну заяву, колегія
суддів апеляційної інстанції прийшла
до висновку, що прийняття рішення судом
першої інстанції у відсутності
представника відповідача не є
підставою для скасування рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач (Публічне акціонерне
товариство "Харківський тракторний
завод ім. С. Орджонікідзе", яке є новим
найменуванням Відкритого акціонерного
товариства "Харківський тракторний
завод ім. С. Орджонікідзе")
являється правонаступником усіх
майнових й інших прав та обов'язків
Державного підприємства "Харківський
тракторний завод ім. С.
Орджонікідзе", що підтверджується
Статутом, затвердженим загальними
зборами акціонерів товариства від
18.04.2012 р. та зареєстрованим 25.07.2012 р. за №
8009668 (а.с. 102-120).

Відповідач (Харківський національний
аграрний університет ім. В.В. Докучаєва)
заснований на державній формі
власності і підпорядкований
Міністерству аграрної політики та діє
на підставі Статуту, затвердженого
Наказом Міністерства аграрної
політики України від 24.03.2008 р. № 172 та
зареєстрованого 15.04.2008 р. за № 5000843
(а.с. 62-91).

Указом Президента України від 27.03.2002 р.
№ 303/2002 Харківському державному
аграрному університету ім. В.В.
Докучаєва надано статус національного.

Перевіркою матеріалів справи
встановлено, що ВАТ "Харківський
тракторний завод ім. С. Орджонікідзе"
(позивач) на підставі листа від 17.12.2001 р.
передав ХДАУ ім. В.В. Докучаєва
(відповідачу) по
приймально-здавальному акту від 31.01.2002
р. для організації тимчасового музею
сільгосптехніки укомплектовані,
технічно придатні, на ходу та
пофарбовані виставкові трактори:
ХТЗ-15/30 "Універсал" - 1 шт. № 001; ХТЗ - НАТІ -
1 шт. № 24951; ДТ-54 - 1 шт. № 8178; Т-74 - 1 шт. №
203683; ХТЗ-7 - 1 шт. № 15; Т-25 - 1 шт. № 39709; Т-08 - 1
шт. № 085; Т-012 - 1 шт. № Е 159792 (а.с. 10).

Вказаний акт був підписаний
представниками обох сторін 29.01.2002 р. та
затверджений 31.01.2002 р. головним
інженером ВАТ "Харківський тракторний
завод ім. С. Орджонікідзе".

В приймально-здавальному акту від
31.01.2002 р. сторони домовились, що
передані відповідачу трактори мають
бути повернуті позивачу за першою
вимогою.

Позивач 01.11.2013 р. надіслав відповідачу
лист за вих. № 60/362-Д з вимогою повернути
сільгосптехніку в кількості восьми
одиниць, яка була передана відповідачу
відповідно до акту від 31.01.2002 р. у строк
до 15.11.2013 року (а.с. 11).

Однак відповідач вказане майно
позивачу не повернув, у відповідь на
вимогу позивача надіслав лист від
20.11.2013 р. № 1718/01-21, в якому відмовився
повернути передані йому трактори, з
посиланням на те, що вони знаходяться
на балансі університету і рахуються за
основним фондом, тому не підлягають
списанню або передачі, вирішення
питання про повернення цих тракторів
можливе лише у випадках, передбачених
чинним законодавством, та з дозволу
Міністерства аграрної політики та
продовольства України, у
підпорядкуванні якого знаходиться
ХНАУ ім. В.В. Докучаєва (а.с. 12).

В обгрунтування апеляційної скарги
відповідач посилається на те, що він
набув право власності на спірні
трактори на підставі ч. 1 ст. 344
Цивільного кодексу України за
набувальною давністю, оскільки
відкрито та безперервно володів та
користувався спірним майном в
загальній сукупності 10 років.

Колегія суддів апеляційної інстанції
не погоджується з таким твердженням
апелянта, оскільки відповідачем не
підтверджено набуття права власності
на спірне майно.

Відповідно до п. 3.3 Наказу Міністерства
аграрної політики України "Про
затвердження Правил державної
реєстрації та обліку тракторів,
самохідних шасі, самохідних
сільськогосподарських, дорожньо -
будівельних і меліоративних машин,
тракторних причепів" за № 75 від 25.05.2000
р., реєстрація машин власників -
юридичних та фізичних осіб проводиться
на підставі поданої заяви, документів,
які посвідчують особу власника,
довіреної особи та правомірність
придбання машини.

Окільки позивач є виробником спірних
тракторів, експлуатація за
призначенням цієї техніки виробником
не здійснювалась, реєстраційні
документи позивачем не оформлювались.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 Цивільного
кодексу України, право власності на
нову річ, яка виготовлена (створена)
особою, набувається нею, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа, яка виготовила (створила) річ зі
своїх матеріалів на підставі договору,
є власником цієї речі.

Згідно п. 2.4 Статуту ПАТ "Харківський
тракторний завод ім. С. Орджонікідзе",
майно позивача складається з основних
засобів та оборотних коштів, а також
цінностей, вартість яких відображена
на балансі підприємства.

Згідно п. 2.5 Статуту ПАТ "Харківський
тракторний завод ім. С. Орджонікідзе",
позивач є власником майна, переданого
йому засновниками та акціонерами у
власність, продукції, виробленої
товариством внаслідок господарської
діяльності.

Як вбачається з матеріалів справи та
зазначив представник позивача в
судовому засіданні під час розгляду
спарви в суді апеляційної інстанції,
спірні трактори були виготовлені
позивачем та знаходяться на
кількісному обліку в
дослідно-експериментальному цеху ПАТ
"Харківський тракторний завод
ім. С. Орджонікідзе".

Враховуючи вищевикладене, позивач є
власником виставочних тракторів, та на
правах власника передав ці трактори у
тимчасове користування відповідачу
для організації музею сільгосптехніки.

Згідно ст. 398 Цивільного кодексу
України, право володіння виникає на
підставі договору з власником або
особою, якій майно було передане
власником, а також на інших підставах,
встановлених законом.

Статтею 399 Цивільного кодексу України
передбачено, що право володіння
припиняється у разі: відмови
володільця від володіння майном;
витребування майна від володільця
власником майна або іншою особою;
знищення майна та в інших випадках,
встановлених законом.

В матеріалах справи відсутні докази
відмови позивача від володіння спірним
майном.

З розділу 9 статуту ХНАУ ім. В.В.
Докучаєва вбачається, що відповідач є
неприбутковою установою.
Матеріально-технічна база ХНАУ ім. В.В.
Докучаєва включає будівлі, споруди,
землю, комунікації, обладнання,
транспортні засоби, службове житло та
інші цінності. Майно університету
належить йому на правах оперативного
управління.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

З апеляційної скарги вбачається, що
отримані по приймально-здавальному
акту від 31.01.2002 р. виставочні трактори
не були поставлені відповідачем на
позабалансовий рахунок, на якому,
згідно Наказу Головного управління
Державного Казначейства України
Міністерства фінасів України № 114 від
10.12.1999 р., зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 20.12.1999 р.
за № 890/4183 (який діяв під час спірних
правовідносин), обліковуються
матеріальні цінності, інші активи та
зобов'язання, що належать установі або
перебувають у тимчасовому
розпорядженні.

Відповідач зазначає, що спірне майно
було поставлено на баланс. Колегія
суддів зазначає, що необоротні активи у
бухгалтерському обліку відображаються
по балансовій вартості, але між
сторонами не укладався договір, який би
визначив вартість та умови передання
спірного майна, а
приймально-здавальний акт від 31.01.2002
р. не містить вартості переданих в
тимчасове користування тракторів.

У відповідності до ч. 1 ст. 344 Цивільного
кодексу України, особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном
-протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 344 Цивільного кодексу
України, якщо особа заволоділа майном
на підставі договору з його власником,
який після закінчення строку договору
не пред'явив вимоги про його
повернення, вона набуває право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно через п'ятнадцять, а на
рухоме майно - через п'ять років з часу
спливу позовної давності. Втрата не з
своєї волі майна його володільцем не
перериває набувальної давності у разі
повернення майна протягом одного року
або пред'явлення протягом цього строку
позову про його витребування.

Таким чином, в ст. 344 Цивільного кодексу
України визначені ознаки володіння,
які є необхідними для набуття права
власності на річ за набувальною
давністю. При цьому володіння має бути:
1) добросовісним (тобто якщо володілець
не знав і не міг знати про те, що він
володіє чужою річчю; 2) відкритим
(очевидним для всіх третіх осіб, які
повинні мати можливість спостерігати
за ним; 3) безперервним протягом
визначених законом строків (для
нерухомого майна - протягом 15 років, а
для рухомого майна - 5 років).

З аналізу норм ст. 344 Цивільного кодексу
України вбачається, що набуття права
власності на майно за набувальною
давністю можливе у разі безперервного
володіння цим майном протягом
встановлених цією статтею строків, а
саме: для нерухомого майна цей строк
становить тривалістю 10 років, для
рухомого майна - п'ять років.

Інші строки за набувальною давністю
встановлені на випадки, коли особа
заволоділа майном на підставі договору
з його власником, але після закінчення
строку договору власник не пред'явив
вимоги про повернення майна. У цьому
випадку право власності за набувальною
давністю виникає через 15 років на
нерухоме майно та через 5 років - на
рухоме. Цей строк обчислюється з дня
спливу позовної давності, протягом
якої власник мав право витребувати
своє майно.

За загальним правилом, право власності
за набувальною давністю виникає з
моменту спливу строків, визначених в ч.
1, 3 ст. 344 Цивільного кодексу України.
Можливість набуття права власності за
набувальною давністю безпосередньо
пов'язана зі спливом позовної давності,
тому ця норма не може бути застосована
до вимог, на які позовна давність не
поширюється (ст. 268 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України, зобов'язання, строк (термін)
виконання якого визначений вказівкою
на подію, яка неминуче має настати,
підлягає виконанню з настанням цієї
події. Якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

У даному випадку договір між ПАТ
"Харківський тракторний завод
ім. С. Орджонікідзе" та Харківським
національним аграрним університетом
ім. В.В. Докучаєва не укладався,
правовідносини між позивачем та
відповідачем виникли на підставі
приймально-здавального акту від 31.01.2002
р., в якому сторони домовились, що
передані відповідачу виставкові
трактори для організації тимчасового
музею сільгосптехніки мають бути
повернуті позивачу за першою вимогою.

Таким чином, термін виконання
відповідачем обов'язку щодо повернення
переданої йому у тимчасове
користування сільгосптехніки
визначається моментом пред'явлення
вимоги позивачем (01.11.2013 р.), тому
посилання відповідача на те, що він
набув право власності на спірні
трактори на підставі ч. 1 ст. 344
Цивільного кодексу України за
набувальною давністю, є безпідставним.

Крім того, ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу
України передбачає, що право власності
за набувальною давністю на нерухоме
майно, транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

Тобто для набуття права власності на
зазначене майно володілець повинен
звернутись до суду. Набрання рішенням
суду законної сили є підставою для
виникнення права власності на
зазначені види майна, крім нерухомого,
право власності на яке підлягає
державній реєстрації.

В матеріалах справи відсутні докази
визнання права власності відповідача
на спірні трактори в судовому порядку,
тому відповідач безпідставно
посилається на набуття права власності
на спірні трактори на підставі ст. 344
Цивільного кодексу України,

Враховуючи, що відповідач не виконав
вимогу позивача про повернення у строк
до 15.11.2013 р. тракторів, які були передані
йому по акту від 31.01.2002 р., позовна
вимога про зобов'язання відповідача
повернути йому трактори: ХТЗ-15/30
"Універсал" інвентарний № 001 в
кількості 1 шт.; ХТЗ - НАТІ інвентарний №
24951 в кількості 1 шт.; ДТ-54 інвентарний №
8178 в кількості 1 шт.; Т-74 інвентарний №
203683 в кількості 1 шт.; ХТЗ-7 інвентарний
№ 15 в кількості 1 шт.; Т-25 інвентарний №
39709 в кількості 1 шт.; Т-08 інвентарний №
085 в кількості 1 шт.; Т-012 інвентарний № Е
159792 в кількості 1 шт., обґрунтована і
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення, для господарського суду
не є обов'язковим.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів вважає, що твердження
відповідача, викладені ним в
апеляційній скарзі, є
необґрунтованими, а господарським
судом першої інстанції правильно
оцінені обставини справи, у зв'язку з
чим підстав для скасування рішення та
задоволення апеляційної скарги
колегія суддів не вбачає.

Таким чином, колегія суддів
апеляційної інстанції вважає, що
місцевий господарський суд, приймаючи
оскаржуване рішення, повністю дослідив
обставини, які мають значення для
справи, правильно застосував норми
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для скасування рішення
та задоволення апеляційної скарги
відповідача відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
33, 34, 43, 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105
Господарського процесуального кодексу
України, колегія суддів Харківського
апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача
залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду
Харківської області від 18 березня 2014
року у справі № 922/266/14 залишити без
змін.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
Господарського Суду України через
Харківський апеляційний господарський
суд.

Повний текст постанови складений та
підписаний 26.05.2014 року.

Головуючий суддя
Пелипенко Н.М.

Суддя
Медуниця О.Є.

Суддя
Тихий П.В.