ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

29 травня 2014 року Справа № 910/12994/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого судді
Прокопанич Г.К.

суддів
Алєєвої І.В.

Мирошниченка С.В.,

розглянувши касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення
господарського суду міста Києва від
30.10.2013 року та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
13.02.2014 року

у справі № 910/12994/13 господарського суду
міста Києва

за позовом першого заступника
прокурора Деснянського району міста
Києва в інтересах держави в особі
Київської міської ради

Департаменту транспортної
інфраструктури виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)

комунального підприємства
"Київтранспарксервіс"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про розірвання договору, звільнення
земельної ділянки та стягнення збитків
у розмірі 238 042,50 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 30.10.2013 року у справі
№ 910/12994/13, залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 13.02.2014 року
позов задоволено частково, розірвано
договір про надання права на
експлуатацію фіксованих місць
паркування № ДНП-2012-12/113 від 21.12.2012 року,
укладений між комунальним
підприємством "Київтранспарксервіс" та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2;
зобов'язано фізичну особу-підприємця
ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку за
адресою: АДРЕСА_1, яка використовується
як майданчик для паркування
транспортних засобів та повернути
вказану земельну ділянку комунальному
підприємству "Київтранспарксервіс",
стягнуто з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на користь комунального
підприємства "Київтранспарксервіс"
грошові кошти у розмірі 104 734,50 грн. В
іншій частині у задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою Вищого господарського суду
України від 07.04.2014 року у справі №
910/12994/13 касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 повернуто на
підставі п. 4 ст. 1113 Господарського
процесуального кодексу України.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
повторно звернулась до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою на рішення
господарського суду міста Києва від
30.10.2013 року та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
13.02.2014 року у справі № 910/12994/13.

Перевіривши матеріали касаційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що подана касаційна скарга не
відповідає вимогам розділу ХІІ1
Господарського процесуального кодексу
України з таких підстав.

В силу ст. 110 Господарського
процесуального кодексу України,
касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
судовим рішенням апеляційного
господарського суду законної сили.

Оскільки оскаржена постанова
Київського апеляційного
господарського суду набрала законної
сили 13.02.2014 року, то, з урахуванням
наведених приписів закону строк
касаційного оскарження зазначеного
судового акта відповідно до частини
другої статті 51 Господарського
процесуального кодексу України
закінчився 06.03.2014 року, а вказана
касаційна скарга подана до суду 25.04.2014
року, про що свідчить штамп поштового
відділення на конверті адресованому
Київському апеляційному
господарському суду. Таким чином,
зазначена касаційна скарга подана
після закінчення строку, встановленого
для її подання.

У касаційній скарзі заявлено
клопотання про відновлення строку на
касаційне оскарження.

За приписами частини першої ст. 53
Господарського процесуального кодексу
України за заявою сторони, прокурора чи
з своєї ініціативи господарський суд
може визнати причину пропуску
встановленого законом процесуального
строку поважною і відновити пропущений
строк.

Колегія суддів касаційної інстанції
зазначає, що у клопотанні про
відновлення пропущеного строку
повинно міститися обґрунтування
поважності причин пропуску
процесуального строку. Якщо
відновлення процесуального строку
здійснюється за клопотанням сторони чи
прокурора, заявник повинен
обґрунтувати поважність причини
(причин) пропуску строку, в разі
необхідності - з поданням доказів цього
за загальними правилами розділу V
Господарського процесуального кодексу
України.

Господарський процесуальний кодекс
України не пов'язує право суду
відновити пропущений строк з певним
колом обставин, що спричинили пропуск
строку. Отже, у кожному випадку суд з
урахуванням конкретних обставин
пропуску строку оцінює доводи, що
наведені на обґрунтування клопотання
про його відновлення та робить
мотивований висновок щодо поважності
чи неповажності причин пропуску
строку.

Касаційна інстанція зазначає, що
поважними визнаються лише ті
обставини, які є об'єктивно
непереборними і пов'язані з дійсними
істотними труднощами для вчинення
процесуальних дій.

Обґрунтовуючи клопотання про
відновлення строку на подання
касаційної скарги, заявник касаційної
скарги зазначає, що обставиною, яка
зумовила подання касаційної скарги з
пропуском встановленого строку є
усунення недоліків, зазначених в
ухвалі Вищого господарського суду
України від 07.04.2014 року.

Розглянувши вказане клопотання,
колегія суддів не знайшла підстав для
його задоволення.

Зокрема, з матеріалів справи
вбачається, що ухвала Вищого
господарського суду України від 07.04.2014
року надіслана сторонам у справі 07.04.2014
року, про що свідчить штамп Вищого
господарського суду України на
зворотній стороні ухвали.

Отже, своєчасне оскарження судового
акту є суто організаційною проблемою
скаржника.

З урахуванням викладеного колегія
суддів не знайшла підстав для
задоволення клопотання про
відновлення пропущеного строку на
касаційне оскарження.

Касаційна інстанція зазначає, що
основними засадами судочинства,
закріпленими у ст. 129 Конституції
України є, зокрема, законність,
рівність усіх учасників судового
процесу перед законом і судом,
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Принцип законності визначається тим,
що суд у своїй діяльності при вирішенні
справ повинен додержуватись норм
процесуального права.

За змістом положень ст. 107
Господарського процесуального кодексу
України сторона наділена правом
оскарження судового рішення, що є
однією з необхідних умов реалізації,
встановленого законом права на судовий
захист.

Однак, наявність права на оскарження не
є безумовною підставою для здійснення
судового захисту шляхом прийняття
касаційної скарги, поданої з
порушенням встановленого
процесуальним законом порядку.

Відповідно до п. 5 частини першої ст. 1113
Господарського процесуального кодексу
України касаційна скарга не
приймається до розгляду і
повертається, зокрема, якщо скаргу
подано після закінчення строку,
встановленого для її подання, без
клопотання про поновлення цього строку
або таке клопотання відхилено.

За таких обставин касаційна скарга не
може бути прийнята до розгляду Вищим
господарським судом України і підлягає
поверненню.

Статтею 7 Закону України "Про судовий
збір" передбачено, що сплачена сума
судового збору повертається за ухвалою
суду в разі повернення заяви або
скарги.

Враховуючи викладене та керуючись
статтею 7 Закону України "Про судовий
збір", ст. 53, 86, 110, п. 5 ч. 1 ст. 1113
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України, -

У Х В А Л И В :

1. Відмовити фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про
відновлення строку на подання
касаційної скарги.

2. Повернути касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення
господарського суду міста Києва від
30.10.2013 року та постанову Київського
апеляційного господарського суду від
13.02.2014 року у справі № 910/12994/13 (з
доданими до неї документами).

3. Повернути фізичній особі-підприємцю
ОСОБА_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2; код
ЄДРПОУ НОМЕР_1) з Державного бюджету
України 2 380 (дві тисячі триста
вісімдесят) грн. 43 коп. судового збору,
сплаченого квитанцією № 6574.567.3 від
28.02.2014 року та 371 (триста сімдесят одну)
грн. 77 коп. судового збору, сплаченого
квитанцією № 6574.611.1 від 25.04.2014 року.

4. Справу № 910/12994/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
Г.К. Прокопанич

Судді
І.В. Алєєва

С.В. Мирошниченко