ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2014 р.           Справа №
926/672/14

За позовом Квартирно-експлуатаційного
відділу м.Чернівці

до фізичної особи–підприємця ОСОБА_1
с.Чагор Глибоцького району
Чернівецької області

про визнання недійсним попереднього
договору оренди нежитлового
приміщення

Суддя Гушилик С. М.

За участю представників сторін:

Від позивача – ОСОБА_2 - представник
(дов. від 21.08.2012р.)Від відповідача – не
з’явився

СУТЬ СПОРУ: Квартирно-експлуатаційний
відділ 25.04.2014 року звернувся з позовом
до фізичної особи–підприємця ОСОБА_1
с.Чагор Глибоцького району
Чернівецької області про визнання
недійсним попереднього договору
оренди нежитлового приміщення.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що 01.11.2013 року між
позивачем та відповідачем було
укладено попередній договір оренди №
120/2013-п, нерухомого майна, яке
знаходиться за адресою м.Чернівці,
пл.Театральна, 6, площею 20,2 кв.м. Проте,
на думку позивача, зазначений договір
за своєю правовою природою не
відповідає договорам оренди
нерухомого військового майна, який
укладається у відповідності до
приписів ст.ст.759, 760 Цивільного кодексу
України.

Ухвалою суду від 25.04.2014 року порушено
провадження у справі та призначено
судове засідання на 12.05.2014 року.

Ухвалою суду від 12.05.2014 року розгляд
справи було відкладено на 28.05.2014 року в
зв’язку з нез’явленням представника
відповідача.

В своєму відзиві на позов відповідач
проти позовних вимог заперечує,
посилаючись на наступне.

За правовою природою оспорюваний
позивачем договір від 01.11.2013 року є
змішаним, оскільки в ньому містяться
елементи різних договорів: не тільки
попереднього договору, стосовно
зобов'язання укладення основного
договору з дотриманням вимог ст.635
Цивільного кодексу України і ст.182
Господарського кодексу України, але і
умови договору оренди щодо надання у
реальне тимчасове платне користування
індивідуально визначеного державного
майна згідно положень Закону України
«Про оренду державного і комунального
майна» та інших нормативних актів.

Зазначений договір містить всі істотні
умови, визначені ст.10 Закону України
«Про оренду державного і комунального
майна» та укладено сторонами в порядку,
встановленому ст.ст.179-181
Господарського кодексу України, з
урахуванням особливостей укладення
попередніх договорів відповідно до
ст.182 Господарського кодексу України та
ст.635 Цивільного кодексу України, а тому
немає підстав вважати його недійсним.

Крім того, продовжує відповідач, він
сумлінно виконував свої зобов'язання
по сплаті орендної плати, компенсації
податку на земельну ділянку тощо.

В своєму відзиві відповідач також
звернувся із клопотанням про розгляд
справи без його участі.

Заслухавши пояснення представника
позивача, розглянувши матеріали
справи, встановивши фактичні обставини
у справі якими сторони обґрунтовують
свої вимоги і заперечення проти них,
дослідивши та оцінивши в сукупності
надані докази, проаналізувавши
законодавство, що регулює спірні
правовідносини між сторонами, суд, -

ВСТАНОВИВ:

01.11.2013 року між
Квартирно-експлуатаційним відділом
м.Чернівці (Сторона – 1) та фізичною
особою – підприємцем ОСОБА_1 (Сторона –
2) було укладено попередній договір
оренд № 120/2013-п нерухомого військового
майна, розташованого в Чернівецькому
гарнізоні за адресою: м.Чернівці,
пл.Театральна, 6 (далі – договір).

Пунктом 1.1 договору сторони погодили,
що Сторона – 1 (КЕВ) зобов’язується
протягом 12 місяців з моменту
підписання цього договору провести
процедуру укладення в майбутньому
Основного договору оренди нерухомого
військового майна – нежитлових
вбудованих приміщень площею 20,2 кв.м. в
будівлі № 4 (літ.А) військового містечка
№ 101 (у подальшому – майно), що
знаходиться на балансі
Квартирно-експлуатаційного відділу
м.Чернівці, розташоване за адресою:
м.Чернівці, пл.Театральна, 6, на умовах
встановлених даним договором.

Сторона - 2 до моменту підписання
Основного договору оренди має право
використовувати Майно за цільовим
призначенням, визначеним у п.2.1.3 (п.1.2
договору).

Згідно з умовами зазначеного договору
позивач передає відповідачу в строкове
платне користування нерухоме
військове майно – нежитлові вбудовані
приміщення площею 20,2 кв.м. в будівлі № 4
(літ.А) військового містечка № 101 (у
подальшому – майно), що знаходиться на
балансі Квартирно-експлуатаційного
відділу м.Чернівці, розташоване за
адресою: м.Чернівці, пл.Театральна, 6,
строком до 31.10.2014 року, а останній
приймає вказане приміщення для
використання під розміщення офісних
приміщень і зобов’язується своєчасно
сплачувати за його користування
орендну плату (п.2.1.3, п.3.3.2 та п.9.1
договору).

Вказане приміщення було передане
відповідачу по акту прийому-передачі
від 01.11.2013 року.

Пунктами 3.3.2 договору сторони погодили,
що орендна плата визначається в сумі
278,58 грн. в місяць з урахуванням ПДВ.
Розмір орендної плати підлягає
коригуванню після укладення Основного
договору оренди.

Даний договір припиняє свою дію за
взаємною згодою сторін, що
підтверджується ними письмово, після
повного виконання сторонами своїх
зобов’язань, передбачених цим
договором, в інших випадках,
передбачених цим договором та/або
законодавством України (п.9.2 договору).

Станом на день звернення з позовом за
відповідачем немає заборгованості по
сплаті орендних платежів та даний факт
позивачем не оспорюється.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного
кодексу України підставами виникнення
цивільних прав та обов’язків, зокрема
є договори та інші правочини.

Згідно з ч.1 ст.626 Цивільного кодексу
України договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав і обов’язків.

Відповідно до ч.2 ст.67 Господарського
кодексу України сторони вільні у
виборі предмету договору, визначені
зобов’язань, інших умов господарських
взаємовідносин, що не суперечать
законодавству України.

За ч.4 ст.179 Господарського кодексу
України сторони мають право
погоджувати на свій розсуд будь-які
умови договору, що не суперечать
законодавству.

Одночасно законодавством прямо
передбачається, зокрема ч.2 ст.628
Цивільного кодексу України, можливість
укладення змішаних договорів, що
породжують два чи декілька
зобов’язань на кожній стороні та
підпорядковуються різним інститутам
(чи іншим групам норм) цивільного права.

Вочевидь, що за своє правовою природою
спірний договір від 01.11.2013 року № 120/2013-п
є змішаним, оскільки в ньому містяться
елементи різних договорів не тільки
попереднього договору стосовно
зобов’язання укладення основного
договору з дотриманням вимог ст.635
Цивільного кодексу України і ст.182
Господарського кодексу України, але і
умови договору оренди щодо надання у
реальне тимчасове платне користування
індивідуально визначеного державного
майна згідно положень Закону України
«Про оренду державного і комунального
майна» та інших нормативних актів.

Як вбачається із матеріалів справи
попередній договір оренди нерухомого
майна, що належить до державної
власності від 01.11.2013 року № 120/2013-п,
містить всі істотні умови, визначені
ст.10 Закону України «Про оренду
державного і комунального майна» та
укладено сторонами договір в порядку,
встановленому ст.ст.179-181
Господарського кодексу України, з
урахуванням особливостей укладення
попередніх договорів відповідно до
ст.182 Господарського кодексу України та
ст.635 Цивільного кодексу України.

В ст.5 Закону України «Про оренду
державного і комунального майна»
закріплено, що орендодавцями є
підприємства, установи та організації
– щодо нерухомого майна, загальна
площа якого не перевищує 200 квадратних
метрів на одне підприємство, установу,
організацію та іншого окремого
індивідуально визначеного майна.

Відповідне положення закріплене також
в ст.287 Господарського кодексу України,
відповідно до п.3 якої орендодавцями
щодо державного та комунального майна
є державні (комунальні) підприємства,
установи та організації – щодо
нерухомого майна, загальна площа якого
не перевищує 200 квадратних метрів на
одне підприємство, установу,
організацію, та іншого окремого
індивідуально визначеного майна, якщо
інше не передбачено законом.

За умовами вищевказаного попереднього
договору оренди нерухомого майна
Квартирно-експлуатаційним відділом в
оренду відповідачу було передано
частину вбудованого приміщення площею
20,2 кв.м. в будівлі № 4 (літ.А), яке
знаходиться на балансі
Квартирно-експлуатаційного відділу
м.Чернівці, розташоване за адресою:
м.Чернівці, пл.Театральна, 6.

Відповідно до ст.759 Цивільного кодексу
України за договором найму (оренди)
наймодавець передає або зобов'язаний
передати наймачеві майно у
користування за плату на певний строк.
За користування майном з наймодавця
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму (ч. 1
ст.762 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п’ятою та
шостою ст.203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.203 Цивільного кодексу
України визначено, що зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам.

Судом з достовірністю встановлено, що
при укладенні договору оренди сторони
дотримались вимог ст.ст.203, 215, ст.ст.759-763
Цивільного кодексу України і
встановлено, що при укладенні спірного
договору сторонами визначено предмет
оренди, право передання об’єкту
оренди, плата за користування об’єктом
оренди та строк договору, тобто
досягнуто згоди за істотними умовами,
визначеними законодавством для цього
типу договорів.

Отже, зазначений договір не суперечить
вимогам Цивільного кодексу України, а
також інтересам держави і суспільства.

Згідно із ст.33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Відповідно
до абзацу 2 ст.34 Господарського
процесуального кодексу України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно із ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом. Ніякі
докази не мають для господарського
суду заздалегідь встановленої сили.

Беручи до уваги наведене вище,
враховуючи встановлені судом факти та
зміст позовних вимог, суд вважає, що
позовні вимоги про визнання недійсним
попереднього договору оренди
нежитлового приміщення № 120/2013-п від
01.11.2013 року є необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.
Доводи позивача не можуть слугувати
підставою для задоволення позову. Тому
у позові слід відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 44, 49, 82, 84 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 30.05.2014 року

Суддя
С.М.Гушилик