донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

19.05.2014р. справа
№13б/5014/2622/2012(12б/5014/1434/2012(22/85б/2011))

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівМ’ясищева А.М.,
Будко Н.В., Москальової І.В.,при
секретарі: за участю представників
сторін: від кредитора: від боржника
(скаржника): ліквідатор Синяпкін О.В.:
розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу на постанову
господарського суду від у
справіОСОБА_5 ОСОБА_6 - за довіреністю
не з'явився не з'явився Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_7 смт.Станиця
Луганська Станично-Луганського району
Луганської області Луганської області
17.03.2014р. №13б/50014/2622/2012(12б/5014/1434/2012 (22/85б/2011)
(суддя Кірпа Т.С.) за заявою до
боржника Публічного акціонерного
товариства "Райффайзен банк Аваль" в
особі Луганської обласної дирекції
м.Луганськ Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_7 смт.Станиця Луганська
Станично-Луганського районі
Луганської області пробанкрутство, В С
Т А Н О В И В:

Постановою господарського суду
Луганської області від 17.03.2014р. у справі
№13б/50014/2622/2012(12б/5014/1434/2012(22/85б/2011) визнані
грошові вимоги кредитора ПАТ
"Райффайзен банк Аваль" в особі
Луганської обласної дирекції
м.Луганськ до боржника ФОП ОСОБА_7
смт.Станиця Луганська
Станично-Луганського району
Луганської області у сумі 434503,20грн.; ФОП
ОСОБА_7 смт.Станиця
Станично-Луганського районі
Луганської області визнано банкрутом,
відкрито ліквідаційну процедуру.
Ліквідатором призначено арбітражного
керуючого Синяпкіна Олексія
Вадимовича.

Постанова господарського суду від
17.03.2014р. мотивована тим, що згідно
рішення господарського суду
Луганської області від 13.11.2009р. №1/132 з
урахуванням проведених платежів
вимоги банку до боржника складають
178763,01 євро та 13086,88 грн.

Загальна експертна вартість
заставного майна складає 1461 224,00 грн.
Відповідно у вказаній сумі вимоги
кредитора забезпечені заставою,
непокрита заставою майна сума вимог
кредитора до боржника складає 434503,20
грн.

Таким чином, матеріали справи свідчать,
що заборгованість боржника перед
кредитором в сумі 434503,20грн. - непокриті
заставою майна, підтверджується
рішенням господарського суду
Луганської області від 13.11.2009 №1/132 та
іншими матеріалами справи, що не
спростовано боржником.

Оскаржуючи постанову господарського
суду від 17.03.2014р., фізична
особа-підприємець ОСОБА_7 смт.Станиця
Луганська Станично-Луганського району
Луганської області просить суд
припинити провадження у справі за
заявою Луганської ОД ПАТ "Райффайзен
банк Аваль" про банкрутство фізичної
особи-підприємця ОСОБА_7. При цьому
посилається на те, що судом не в повному
обсязі встановлено обставини справи, а
тому постанова є необґрунтованою.

До заяви про порушення справи про
банкрутство повинні бути додані,
зокрема, постанова про відкриття
виконавчого провадження, довідка про
хід виконання судового рішення та
постанова державної виконавчої служби
або відповідний документ, який би
свідчив про стан виконавчого
провадження на день звернення з заявою
про порушення справи про банкрутство.
Вказані документи не можуть бути
надані суду після порушення справи.

На відміну від встановленої Законом
про банкрутство загальної процедури
провадження у справі про банкрутство
положення Закону про банкрутство
суб'єкта підприємницької діяльності
фізичної особи виключають стадію
розпорядження майном боржника, а
одразу виноситься постанова про його
банкрутство, що обумовлює обов'язок
суду вже у підготовчому засіданні
пересвідчитися в тому, що вичерпано всі
можливості для задоволення вимог
кредиторів. Кредитор, а саме ПАТ
"Райффайзен банк Аваль", не надав суду
належні докази вжиття заходів до
отримання заборгованості поза судової
процедури банкрутства. Так, у справі
відсутня довідка про хід виконання
судового рішення та постанова
державної виконавчої служби про стан
виконавчого провадження на день
звернення із заявою про порушення
справи про банкрутство.

ПАТ "Райффайзен банк Аваль" в особі
Луганської обласної дирекції не
надав належні, у розумінні ст.34 ГПК
України, докази неможливості
задовольнити кредиторські вимоги за
рахунок заставленого, а також іншого
майна боржника, на яке згідно з
законодавством України може бути
звернено стягнення за боргами
кредиторів.

Постановою ВДВС Станично-Луганського
районного управління юстиції від
27.01.2010р. на підставі наказу
господарського суду Луганської
області від 14.12.2009р. у справі №1/132 було
відкрито виконавче провадження, в
межах якого складені акти опису й
арешту майна від 17.02.2010р. на предмет
застави. З матеріалів справи, а саме з
довідки ВРЕР ДАІ з обслуговування
Станично-Луганського району,
вбачається низка транспортних засобів.
Згідно довідки ФОП ОСОБА_9 станом на
23.01.2012р. вартість цього автотранспорту
складає 73665,95грн. Крім того, згідно
відгуку ВДВС Станично-Луганського РУЮ
28.10.2010р. були проведені прилюдні торги
автомобіля Mitsubichi Pajero Sport, який був
проданий вартістю 60423,78грн.. Оскільки
виконавча служба не уточнила куди саме
направлено кошти від реалізації
автомобіля, заявник вважає, що кошти
від реалізації було направлено на
погашення заборгованості перед банком.

На даний час не вбачається правових
підстав для визнання боржника
банкрутом за умови, що не вичерпано
всіх заходів до примусового погашення
кредиторської заборгованості саме в
межах виконавчого провадження поза
процедури банкрутства.

Крім того, вважає арбітражного
керуючого Сіняпкіна О.В., призначеного
ліквідатором у справі, зацікавленою
особою, оскільки за період з 2010 року він
працює саме з ПАТ "Райффайзен банк
Аваль" в особі Луганської та Київської
обласних дирекцій, що підтверджується
аналізом судових справи про
банкрутство.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши та заслухавши пояснення
представника кредитора, судова колегія
встановила:

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 27.12.2011 року за
заявою ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в
особі Луганської обласної дирекції
порушено провадження у справі №22/85б/2011
про банкрутство фізичної
особи-підприємця ОСОБА_7 за
спеціальною процедурою, передбаченою
статтями 47- 49 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції, чинній на момент порушення
провадження у справі) (далі - Закону),
введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів (т. 1, а.с. 1 - 3).

Ухвалами господарського
Луганської області від 22.03.2012 року та
від 25.06.2012 року провадження у справі
припинялося як таке, що порушене
безпідставно. Постановами Донецького
апеляційного господарського суду від
25.04.2013 року та від 14.08.2012 року зазначені
ухвали скасовувалися з направленням
справи на розгляд до суду першої
інстанції (том 2, а.с. 36 - 40, 70 - 72, том 3, а.с.
42 - 47, 93 - 95).

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 08.11.2012 року
призначено у справі комплексну судову
експертизу, проведення якої доручено
Луганському відділенню Донецького
науково-дослідного інституту судових
експертиз, оплату судової експертизи
покладено на боржника (том 3, а.с. 121 - 123).

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 11.07.2013 року
провадження у справі
№13б/5014/2622/2012(12б/5014/1434/2012 (22/85б/2011)) про
банкрутство фізичної особи-підприємця
ОСОБА_7 припинено, скасовано мораторій
на задоволення вимог кредиторів (том 3,
а.с. 213 - 216). Суд першої інстанції дійшов
висновку про недоведення ініціюючим
кредитором на момент визнання боржника
банкрутом за спрощеною процедурою
згідно статей 47-49 Закону (в зазначеній
редакції), факту неоплатності боржника
відповідно до статті 205 Господарського
кодексу України, фактичної
неспроможності боржника задовольнити
вимоги кредиторів за недостатністю у
нього майна та вжиття ініціюючим
кредитором всіх можливих заходів для
стягнення заборгованості з боржника
поза межами справи про банкрутство,
зокрема, у виконавчому провадженні.

Не погоджуючись з винесеною
ухвалою, ініціюючий кредитор звернувся
до Донецького апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просив скасувати ухвалу
суду першої інстанції від 11.07.2013 року,
справу передати до суду першої
інстанції для подальшого розгляду,
обґрунтовуючи невідповідністю
висновків місцевого господарського
суду фактичним обставинам справи.

Постановою Донецького
апеляційного господарського суду від
04.09.2013 року апеляційну скаргу залишено
без задоволення, а ухвалу
господарського суду Луганської
області від 11.07.2013 року у даній справі
без змін з тих же підстав (том 3, а.с. 274 -
276).

Постановою Вищого господарського суду
України від 26.11.2013р. по справі №
13б/5014/2622/2012(12б/5014/1434/2012(22/85б/2011))
касаційну скаргу ПАТ "Райффайзен Банк
Аваль" в особі Луганської обласної
дирекції задоволено, постанову
Донецького апеляційного
господарського суду від 04.09.2013р. та
ухвалу господарського суду Луганської
області від 11.07.2013р. у справі №
13б/5014/2622/2012(12б/5014/1434/2012 (22/85б/2011))
скасовано та справу №
13б/5014/2622/2012(12б/5014/1434/2012 (22/85б/2011))
направлено до господарського суду
Луганської області для розгляду в
іншому складі суду, у зв'язку з тим, що
судами невірно визначено розмір
безспірних грошових вимог ініціюючого
кредитора, які не забезпечено заставою
майна боржника за кредитними
зобов'язаннями боржника, які
ініціюючий кредитор обґрунтував як
безспірні.

Ухвалою від 24.12.2013р. господарський суд
Луганської області прийняв справу №
13б/5014/2622/2012(12б/5014/1434/2012 (22/85б/2011)) до
розгляду.

Відповідно до частин 1,2 статті 47 Закону
№ 2343-ХІІ правила передбачені цією
статтею, застосовуються до відносин,
пов'язаних з визнанням громадянина -
суб'єкта підприємницької діяльності
банкрутом. Заява про порушення справи
про банкрутство
громадянина-підприємця може бути
подана в господарський суд
громадянином-підприємцем, який є
боржником, або його кредиторами.

Частиною 3 статті 6 Закону 2343-ХІІ
встановлено, що справа про банкрутство
порушується господарським судом, якщо
безспірні вимоги кредитора до боржника
сукупно складають не менше трьохсот
мінімальних розмірів заробітної плати,
які не були задоволені боржником
протягом трьох місяців після
встановленого для їх погашення строку,
якщо інше не передбачено цим законом.

При цьому, безспірність вимог
кредитора повинна підтверджуватись
документами, які кредитор зобов'язаний
додати до заяви про порушення справи
про банкрутство. Перелік цих
документів міститься в частині 8 статті
7 Закону 2343-ХІІ, в якій, зокрема,
зазначено, що кредитор повинен додати
до заяви рішення суду, господарського
суду, які розглядали вимоги кредитора
до боржника, виконавчі документи чи
інші документи, що підтверджують
визнання боржником вимог кредитора, а
також докази того, що вартість предмета
застави є недостатньою для повного
задоволення вимоги, забезпеченої
заставою у разі, якщо єдина
підтверджена вимога кредитора, який
подає заяву, забезпечена активами
боржника.

Застосовуючи зазначені положення
Закону, необхідно виходити із
системного аналізу норм Закону,
зокрема статті 1, якою визначено, що
безспірні вимоги кредиторів - це вимоги
кредиторів, визнані боржником, інші
вимоги кредиторів, підтверджені
виконавчими документами чи
розрахунковими документами, за якими
відповідно до законодавства
здійснюється списання коштів з
рахунків боржника.

Відтак, згідно із Законом, вимоги
кредиторів набувають характеру
безспірних, якщо вони підтверджені
відповідними документами, зокрема,
виконавчими чи розрахунковими, за
якими відповідно до законодавства
здійснюється списання коштів з
рахунків боржника. З такими висновками
погодився Верховний Суд України у
постанові № 06/337 від 17.10.2006 у справі
№3/157.

При цьому, відповідно до частини 9
статті 11 Закону №2343-ХІІ, кредитор,
вимоги якого забезпечені заставою, має
право заявити вимоги до боржника в
частині, не забезпеченій заставою, або
на суму різниці між розміром вимоги та
виручкою, яка може бути отримана при
продажу предмета застави, якщо
вартість предмета застави недостатня
для повного задоволення його вимоги.

Отже, для порушення справи про
банкрутство ініціюючому кредитору,
вимоги якого не забезпечені заставою,
необхідно щоб вони були безспірними та
відповідали приписам статей 6, 7 Закону,
незалежно від того, чи порушення
провадження здійснюється за загальною
процедурою, чи стосовно
громадянина-підприємця за статтями 47- 49
Закону № 2343-ХІІ.

Ухвалою господарського суду
Луганської області від 27.12.2011р.
порушено провадження у справі № 22/85б/2011
про банкрутство боржника - фізичної
особи - підприємця ОСОБА_7 смт. Станиця
Луганська Станично-Луганського району
Луганської області за заявою кредитора
ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі
Луганської обласної дирекції
м.Луганськ згідно положень ст.ст.7, 8, 11
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" №2343-ХІІ (далі
за текстом - Закон), у зв'язку з
неспроможністю боржника сплатити у
встановлений Законом строк безспірний
борг перед кредитором в розмірі
658782грн. 83коп., введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів та
накладено арешт на майно боржника ФОП
ОСОБА_7

В обґрунтування своєї вимоги кредитор
посилається на невиконання боржником
зобов'язань за кредитним договором
№011/11-19/28 від 14.11.2006 року, Безспірність
вимог підтверджує рішенням
господарського суду від 13.11.2009 року у
справі №1/132 за яким з боржника стягнуто
на користь банку 170 000 євро
заборгованості за кредитом, 9 412, 96 євро
заборгованості за процентами, 12 723, 61
грн. пені за процентами, 1 794, 13 євро та
127, 27 грн. державного мита та 236 грн.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу; на
виконання зазначеного рішення видано
наказ №1-132 від 14.12.2009 року, на підставі
якого державним виконавцем державної
виконавчої служби відкрито виконавче
провадження (том 1, а.с. 27 - 31).

Тому вважає, що безспірні, визнані
господарським судом вимоги банку до
боржника, складають 181207,09 євро та 13086,88
грн.

Факт примусового виконання
підтверджує відкритим 27.01.2010р. за
заявою банку ВДВС Станічно -
Луганського РУЮ виконавчим
провадженням з примусового виконання
наказу №1-132 від 14.12.2009р.

Під час проведення виконавчих дій
державним виконавцем відділу ДВС
Станично-Луганського РУЮ проведені
заходи щодо примусового стягнення
боргу за рішенням суду, а саме:
проведено опис та арешт майна боржника:

- 17.02.2010р. актами опису й арешту майна
описано та арештовано заставне майно
Банку, що виступає забезпеченням за
кредитним договором №011/11-19/28 від
14.11.2006р.;

- промислова база (цех по
виробництву поліетиленової плівки),
розташована за адресою: смт. Станиця
Луганська, вул. Горького, 66;

- агрегат по виробництву
поліетиленової плівки марки УРП 1500-3, 1985
року випуску;

- 17.02.2010р. актами опису й арешту
майна описано та арештовано майно
боржника, що не виступає забезпеченням
за кредитним договором:

- лінія по виробництву рукав -
плівки, 2007 року випуску;

- пакетна машина SHXJ-700, 2007 року
випуску;

- пакетна машина DFR-500, 2007 року
випуску;

- гідравлічний прес SFX-626, 2007 року
випуску

Постановою державного виконавця для
оцінки описаного та арештованого майна
призначено суб'єкта оціночної
діяльності ОСОБА_11

За висновками експерта від
07.11.2011р. визначена ринкова вартість
описаного заставного майна:

- заставного обладнання - 249734,16грн.;

- нерухомості - 1012950,00грн.

Тому визначає, що загальна вартість
заставного майна, яке є в наявності та
на яке можливо звернути стягнення,
складає 1262684,16грн.

Оскільки на час звернення з заявою
про порушення справи про банкрутство
зобов'язання боржника за кредитним
договором забезпечені майном, на яке
можливо звернути стягнення, оціночною
вартістю 1262684,16грн., а заборгованість в
сумі 181207,09 євро, що еквівалентно
1908380,11грн. (з урахуванням курсу НБУ
станом на 14.12.2011р. на рівні 1053,15грн. за 100
євро) та 13086,88грн., разом - 1921466,99 грн.,
вважає, що безспірна, незабезпечена
заставою, заборгованість боржника
перед Банком складає 658782,83грн.

З матеріалів справи вбачається, що
ініціюючий кредитор ПАТ "Райффайзен
Банк Аваль" 20.02.2014р. подав до суду
уточнення до заяви №140-12-2-00/73 від
20.02.2014р., оскільки в період з моменту
ухвалення господарським судом
Луганської області рішення по справі
№1/132 від 13.11.2009р. й до моменту подачі
заяви про банкрутство боржником
сплачено заборгованість за кредитом
(заборгованість за тілом кредиту) в
загальній сумі 2444,08євро.,яку складають
чотири платежі: 02.06.2011р. - 200,20 євро,
09.06.2011р. - 55,12 євро, 22.06.2011р. - 872,60 євро,
04.07.2011р. - 856,16 євро. І цей факт не
оспорюється сторонами.

Тому безспірні вимоги кредитора до
боржника з урахуванням добровільного
погашення частини боргу складають
178763,01євро (1882640,14грн.) та 13086,88грн., з яких
позичкова заборгованість за тілом
кредиту - 167555,92євро, заборгованість за
процентами - 9412,96 євро пеня за
процентами - 12723,61грн., державне мито -
1794,13євро та 127,27грн., витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу - 236,00грн.

Право на звернення з такою заявою до
господарського суду встановлено ст.22
ГПК України.

Згідно приписів ст.1 Закону
про банкрутство до складу грошових
зобов'язань не зараховуються недоїмка
(пеня, штраф), визначена на день подання
заяви до господарського суду. Тому пеня
за процентами в сумі 12723,61грн.
необґрунтовано ініціюючим кредитором
включена до складу безспірних грошових
вимог.

Таким чином, на день звернення з заявою
про порушення справи про банкрутство
безспірні грошові вимоги кредитора до
боржника у національній валюті, які
підтверджені відповідними доказами,
складають 1883003,41грн.

Під час здійснення виконавчого
провадження з виконання рішення про
стягнення з боржника на користь
ініціюючого кредитора заборгованості
реалізація (продаж) заставного майна у
виконавчому провадженні за кредитним
договором №011/11-19/28 від 14.11.2006 року не
здійснювалась.

Відповідно до ч.2 ст.8 Закону про
банкрутство суддя господарського суду
відмовляє у прийнятті заяви про
порушення справи про банкрутство, якщо
вимоги кредиторів повністю
забезпечені заставою.

Отже, кредитор, вимоги якого
забезпечені заставою майна боржника,
може ініціювати справу про банкрутство
лише у випадку, якщо сума його вимог до
боржника перевищує вартість
переданого в заставу майна, за умови
відповідності цих вимог приписам ч. 3
ст. 6 Закону про банкрутство.

Згідно матеріалів справи при
укладенні кредитного договору №011/11-19/28
від 14.11.2006р. сторони визначили, що
забезпеченням цього договору є
нерухомість та обладнання.

На забезпечення виконання
зобов'язання з повернення кредитних
коштів, боржник передав банку в заставу
згідно договору застави №011/11-19/28/1 від
17.11.2006 року комплект обладнання для
виробу поліетиленової плівки УПР 1500-3
1985 року випуску, що знаходиться за
адресою: Луганська область,
смт.Станично-Луганське, вул. Горького,
буд. 66 (том 1, а.с. 16 - 21).

Також було укладено договір іпотеки
від 16.11.2006 року, за яким боржник передав
в іпотеку банку нерухоме майно, на
виконання зобов'язань за кредитним
договором № 011/11-19/28 від 14.11.2006 року, а
саме: цех по виробництву
поліетиленової плівки, розташований за
адресою: Луганська область, смт.
Станично-Луганське, вул. Горького, буд.
66 (том 1, а.с. 22 - 26).

Згідно договору застави №
01/11-19-19/28/1 від 17.11.2006р. вартість предмета
застави становить 57405.00 грн. та договору
іпотеки від 16.11.2006р. заставна вартість
предмета іпотеки визначається
сторонами в розмірі 1673718грн.

Отже за взаємною згодою визначили
вартість майна боржника, що
передається в заставу ініціюючому
кредитору з метою забезпечення
кредитного договору № 011/11-19/28 від
14.11.2006р. в сумі 1731123 грн.

Саме цією вартістю майна, тобто
визначеною за згодою кредитора та
боржника, слід керуватися при
встановленні розміру грошових вимог
ініціюючого кредитора -
заставодержателя, які не забезпечені
заставою, оскільки вартість заставного
майна у подальшому може змінюватись, у
тому числі і під час його реалізації у
порядку, передбаченому нормами ст.ст. 589
-591 Цивільного кодексу України та
нормами розділу V Закону України "Про
іпотеку".

При цьому, слід враховувати, що
вартість заставного майна може
змінюватись і при здійсненні оцінки,
проведеної в межах виконавчого
провадження по виконанню рішення суду
про стягнення з боржника на користь
кредитора заборгованості, вимоги щодо
якої забезпечені заставою майна
боржника. У цьому випадку вартість
заставного майна визначається за
умови його реалізації, виходячи із
суми, за яку буде реалізоване передане
кредитору у заставу майно боржника та
за наявності відповідних
підтверджуючих документів (договір
купівлі-продажу тощо).

У зв'язку з чим, проведена будь-якою із
сторін договору в односторонньому
порядку або проведена органами
виконавчої служби оцінка заставного
майна під час здійснення виконавчого
провадження з виконання рішення про
стягнення з боржника на користь
ініціюючого кредитора (кредиторів)
заборгованості за відсутністю доказів
реалізації (продажу) заставного майна у
виконавчому провадженні не може
слугувати підставою для визначення
розміру вказаних грошових вимог
ініціюючого кредитора.

Відповідної правової позиції
дотримується Вищий господарський суд
України в постановах від 24.05.2012р. у
справі №15/102/2011/5003, від 04.04.2012р. у справі
№26/5005/12051/2011, від 18.04.2012р. у справі
№5004/1978/11.

Враховуючи, що загальна сума заявлених
грошових вимог ініціюючого кредитора
до боржника становить 1883003,59 грн., з яких
забезпечено заставою майна боржника в
сумі 1731123 грн., тому розмір грошових
вимог ініціюючого кредитора -
заставодержателя, які не забезпечені
заставою становить 151880,59 грн.

За таких обставин, господарський суд
необґрунтовано прийняв до уваги
результати загальної експертної
оцінки вартості заставного майна та
дійшов помилкового висновку про те, що
непокрита заставою майна сума вимог
кредитора до боржника складає 434503,20
грн.

Ст.22 Закону України "Про державний
бюджет на 2011рік" встановлений з 01.12.2011р.
мінімальний розмір заробітної плати у
сумі 1004 грн.

Тому розмір безспірних вимог кредитора
до боржника при поданні заяви
ініціюючим кредитором відповідно до
вимог ст.7 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
повинен становити не менше 301200 грн.

Оскільки грошові вимоги ініціюючого
кредитора - заставодержателя, які не
забезпечені заставою, складають 151880,59
грн. - менш ніж 300 мінімальних розмірів
заробітної плати, тому на момент
подання кредитором заяви були відсутні
ознаки, передбачені положеннями
Законом України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", а порушена
справа про банкрутство підлягає
припиненню на підставі п.7 ч.1 ст.40
Закону та п.1-1 ст.80 ГПК України, оскільки
відсутність ознак неплатоспроможності
боржника виключає обґрунтованість
самого провадження у справі про
банкрутство.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що
у випадку, якщо вартості реалізованого
у загальному порядку заставного майна
боржника буде не достатньо для повного
задоволення вимог заставодержателя -
ініціюючого кредитора, він не
позбавлений права повторно звернутися
з відповідною заявою про порушення
справи про банкрутство боржника.

З огляду на наведене, постанова
господарського суду не відповідає
матеріалам справи, приписам чинного
законодавства та підлягає скасуванню,
а провадження у справі - припиненню.

З огляду на наведене та керуючись п.1-1
ст.80, ст.ст.103, 104, 105 ГПК України, судова
колегія

ПОСТАНОВИЛА:

Постанову господарського суду
Луганської області від 17.03.2014р. у справі
№ 13б/50014/2622/2012(12б/5014/1434/2012(22/85б/2011) -
скасувати.

Провадження у справі
№13б/50014/2622/2012(12б/5014/1434/2012 (22/85б/2011)
припинити.

Головуючий:
А.М.М'ясищев

Судді:
Н.В.Будко

І.В.Москальова

Надруковано 6
примірників

1. скаржнику

2. боржнику

3. ліквідатору

4. у справу

5. ГСЛО

6. ДАГС