ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2014 р.Справа № 922/1297/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Денисюк Т.С.

при секретарі судового засідання
Нескуба М.Г.

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Центренерго" в особі
відокремленого підрозділу Зміївської
ТЕС , с. Комсомольське до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, смт.
Комсомольське про стягнення коштів в
розмірі 7176,29грн. за участю :

Представника позивача - ОСОБА_2, дов.
№539/22 від.27.12.13р.;

Представника відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне
товариство "Центренерго" в особі
відокремленого підрозділу Зміївської
ТЕС звернувся до господарського суду
Харківської області з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за надання
послуг у розмірі 7029,56 грн., пені у
розмірі 53,72 грн., інфляційних втрат у
розмірі 20,35 грн.та 3% річних у розмірі 72,66
грн., а також просить суд покласти на
відповідача витрати по сплаті судового
збору в розмірі 1827,00 грн. В
обгрунтування позовних вимог позивач
вказує на неналежне виконання з боку
відповідача своїх зобов'язань за
Договором №15/237 від 30.05.2012 року.

Представник позивача в судовому
засіданні підтримував позовні вимоги в
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача в судові
засідання не з'являвся, документів,
витребуваних судом та відзиву на
позовну заяву, не надав, про причини
неявки суд не повідомляв, про час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, про що свідчить
наступне. До господарського суду
Харківської області 22 квітня 2014 року
повернулась ухвала суду про порушення
провадження у справі від 04 квітня 2014
року, з поштовою довідкою з відміткою
"за закінченням терміну зберігання"
(арк.с. 56).

Відповідно до положень Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" №18,
місцезнаходження юридичної особи або
місце проживання фізичної особи -
підприємця визначається на підставі
відомостей, внесених до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців (стаття 17
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців").

Також у Постанові Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" №18 зазначено, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

На підставі вищевикладеного суд дійшов
висновку про належне повідомлення
учасників процесу про час та місце
судового засідання.

Відповідач правами, передбаченими ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, не скористався, процесуальне
право на участь у судовому засіданні не
реалізував.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглядати справу за
наявними у справі і додатково поданими
на вимогу суду матеріалами і
документами.

Розглянувши матеріали справи та надані
представником Позивача докази в
обгрунтування заявлених позовних
вимог, вислухавши пояснення
представника позивача судом
встановлено наступне.

30 квітня 2012 року між позивачем -
Публічним акціонерним товариством
"Центренерго" в особі відокремленого
підрозділу Зміївської ТЕС (виконавець)
та відповідачем - ФОП ОСОБА_1 (споживач)
було укладено Договір №15/237 про
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води, підігріву води,
водовідведення (надалі - Договір), за
умовами якого позивач зобов'язався
надавати відповідачеві відповідно до
умов цього Договору вчасно та
відповідної якості послуги з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води, підігріву
води та водовідведення, а відповідач
зобов"язався своєчасно оплачувати
надані послуги за встановленими
тарифами у строки і на умовах,
передбачених Договором.

Відповідно до п. 9.1 Договір набирає
чинності з дня його укладення та діє до
01.06.2015 року, а в частині розрахунків - до
їх повного завершення.

За умовами п.3.1 Договору розрахунковим
періодом є календарний місяць. Платежі
вносяться не пізніше 20 числа місяця, що
настає за розрахунковим (у разі
застосування щомісячної системи
оплати послуг). Платежі вносяться за 1
місяць у розмірі 100% гривень (у разі
застосування авансової системи оплати
послуг).

Згідно з п.п. 1, п. 4.2 Договору відповідач
зобов"язаний оплачувати послуги в
установлені Договором строки.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач виконав свої договірні
зобов'язання належними чином, в період
з грудня 2012 р. по лютий 2014 р. надав
відповідачеві послуги опалення за
Договором №15/237 від 30.05.2012 року на
загальну суму 9129,56 грн., про що свідчать
акти здачі-прийому послуг (а.с.19-28).

Позивач виставив відповідачеві
рахунки-фактури на оплату опалення (а.с.
29-38), які відповідачем оплачено
частково на загальну суму 2100,00 грн..

Таким чином, як зазначає позивач, у
відповідача існує заборгованість
перед ПАТ "Центренерго" в особі
відокремленого підрозділу Зміївської
ТЕС за надані послуги з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води, підігріву
води, водовідведення в розмірі 7029,56
грн., розмір якої визнається
відповідачем, також, в акті звірки
розрахунків (арк.с.39), підписаному
уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України:
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам суд виходить з
наступного.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України Договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зообов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. (ст.. 509 ЦК України).

Відповідно ст. 901 Цивільного кодексу
України, за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення
певної дії або здійснення певної
діяльності, а замовник зобов'язується
оплатити виконавцеві зазначену
послугу, якщо інше не встановлено
договором.

Згідно ст. 903 Цивільного кодексу
України, якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки, та в
порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України, ст.ст. 525-526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається. Зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Враховуючи, що вказана сума боргу
відповідачем не оспорена, відповідач
не надав суду доказів про погашення
боргу, а також враховуючи, що
відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк, позовні вимоги
позивача в частині стягнення боргу в
розмірі 7029,56 грн. є обгрунтованими,
підтверджуються наданими суду
доказами та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач, посилаючись на
порушення відповідачем зобов"язань за
Договором, просить стягнути з нього
пеню у розмірі 53,72 грн., інфляційні
втрати у розмірі 20,35 грн.та 3% річних у
розмірі 72,66 грн.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а у разі
порушення зобов'язання, настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Ст.549 Цивільного кодексу України
передбачено, що пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення.

Згідно ч.2 п.5.1 Договору відповідач несе
відповідальність згідно із
законодавством та Договором за
несвоєчасне внесення платежів за
послуги - шляхом сплати неустойки у
подвійному розмірі від облікової
ставки НБУ, що діяла у період
прострочення за кожен день
прострочення.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов`язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Розрахунок пені перевірено судом та
встановлено, що він відповідає умовам
договору та вимогам чинного
законодавства.

Наведені законодавчі приписи та
установлені фактичні дані щодо
невиконання відповідачем взятих на
себе зобов'язань по оплаті наданих
послуг у розмірі та у строк,
встановлений договором, дають підстави
для висновку суду про правомірність
позовних вимог щодо стягнення на
користь позивача пені в розмірі 53,72 грн.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу
України, боржник який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

При цьому, передбачене законом право
кредитора вимагати сплати боргу з
урахуванням індексу інфляції та
процентів річних є способами захисту
його майнового права та інтересу, суть
яких полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові.

За таких обставин суд визнав позовні
вимоги позивача в сумі 20,35 грн.,
нараховані за індексами інфляції на
суму основного боргу, а також 72,66 грн. - 3%
річних, обгрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судового
збору, суд керується ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, відповідно до якої судовий
збір в розмірі 1827,00 грн. має бути
покладено на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 509, 525, 526, 546, 610, 611, 625, 626, 901, 903 ЦК
України, ст.ст.193 ГК України, ст.ст. 22, 32,
33, 43, 44, 49, 65 ст.ст.82-

85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Публічного
акціонерного товариства "Центренерго"
в особі відокремленого підрозділу
Зміївської ТЕС (63460, Харківська обл.,
Зміївський р-н, смт. Комсомольське,
Балаклійське шосе, 2, ,
р/р 40 в АТ "Ощадбанк", м. Харків, МФО
351823) суму боргу в розмірі 7029,56 грн., пеню
в розмірі 53,72 грн., інфляційні втрати у
розмірі 20,35 грн., 3% річних у розмірі 72,66
грн. та суму судового збору в розмірі
1827,00 грн..

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 02.06.2014 р.

Суддя Т.С. Денисюк