ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2014 Справа № 920/642/14

Господарський суд Сумської області у
складі: головуючого - судді Рунової
В.В.,

при секретарі Балицькому В.В.,

за участю представників:

позивача - Демчук О.В.

відповідача - Леонідова В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні господарського
суду Сумської області матеріали справи
№920/642/14

за позовом Публічного акціонерного
товариства Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України», м.Київ

до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Шостка - тепло»,
м.Шостка Сумської області

про стягнення 520705,16 грн.,

встановив:

До господарського суду звернулося ПАТ
«НАК «Нафтогаз України» з позовом до
ТОВ «Шостка - тепло» про стягнення 520705,16
грн. заборгованості по договірним
зобов'язанням, в тому числі: 431819,83 грн.
основного боргу, 36506,07 грн. пені, 34063,40
грн. штрафу, 1830,30 грн. інфляційних
нарахувань, 16485,56 грн.

Від відповідача надійшов відзив на
позовну заяву в якому відповідач
заперечує проти стягнення штрафних
санкцій з тих підстав, що з 11.12.2007р. щодо
ТОВ «Шостка - тепло» порушено справу
про банкрутство та введено мораторій
на задоволення вимог кредиторів. Також
відповідач надав суду копію платіжного
доручення про сплату позивачеві 100000
грн. за договором №142525/11 від 30.09.2011р.

Ухвалою суду від 12.05.2014р. було
зобов'язано позивача надати суду
письмові пояснення щодо позовних вимог
з урахуванням обставин викладених у
відзиві відповідача, в тому числі
порушення справи про банкрутство та
введення мораторію на задоволення
вимог кредиторів. Сторонам провести
звірку взаєморозрахунків та надати
суду відповідний акт.

Позивач вимог зазначеної ухвали не
виконав та не надав суду витребуваних
пояснень. Сторони не надали суду акту
взаємозвірки розрахунків.

Клопотань про відкладення розгляду
справи чи оголошення перерви до суду не
надходило.

З урахуванням зазначеного, перевіривши
матеріали справи, суд дійшов висновку
про продовження розгляду справи за
наявними матеріалами із застосуванням
вимог статті 75 ГПК України.

В судовому засіданні представник
позивача пояснив, що відповідач
перерахував позивачу 100000 грн. після
порушення провадження у справі, а тому
він підтримує позовні вимоги в іншій
непогашеній відповідачем частині.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримує обставини
викладені у відзиві, а саме, зменшити
суму заборгованості на 100000 грн. та
відмовити у стягненні штрафних
санкцій.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши представників сторін, суд
встановив наступне.

30.09.2011 року між позивачем - Національною
акціонерною компанією «Нафтогаз
України» та відповідачем - ТОВ «Шостка -
тепло» було укладено договір купівлі -
продажу природного газу №14/2525/11.

Відповідно до п.1.1 Договору №14/2525/11
позивач зобов'язувався передати
відповідачу природний газ, а
відповідач - прийняти та оплатити
поставлений природний газ.

Як вбачається з матеріалів справи,
зокрема, відповідно до актів
прийому-передачі природного газу,
позивач протягом жовтня 2011 року, жовтня
- грудня 2012 року передав відповідачу, а
відповідач прийняв природний газ на
загальну суму 921454,42 коп. (а.с.21-24).

Відповідно до п. 6.1 договору №№14/2525/11
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14 - го числа місяця наступного за
місяцем поставки.

Відповідач свої зобов'язання виконав
не в повному обсязі і станом на 28.01.2014р.
заборгував відповідачу за газ 431819,83
грн. (а.с.10-11, 26-28).

Зазначені обставини не оспорюються
сторонами у справі.

05.05.2014р. (після порушення провадження у
справі) відповідачем сплачено
позивачеві 100000 грн. за спожитий
природний газ згідно договору 30.09.2011р.
№142525/11, а тому з урахуванням п.4.4
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
№ 18 «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» (з подальшими
змінами та доповненнями) провадження у
справі в частині стягнення зазначеної
суми підлягає припиненню на підставі
п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Щодо решти суми основного боргу в 331819,83
грн. (431819,83 грн. - 100000 грн.), суд зазначає
наступне.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України
передбачає, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України
встановлено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
- частина 1 статті 530 Цивільного кодексу
України.

У відповідності до вимог статей 4-3, 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна надати
докази в обґрунтування своїх вимог або
заперечень.

Відповідач не надав суду доказів
оплати заборгованості за договором
купівлі - продажу природного газу
30.09.2011р. №142525/11 у сумі 331819,83 грн.

Тому, суд дійшов висновку про наявність
заборгованості відповідача перед
позивачем за договором купівлі -
продажу природного газу 30.09.2011р. №142525/11
у сумі 331819,83 грн., а тому позовні вимоги
в частині стягнення цієї суми
підлягають задоволенню.

Статтею 610 Цивільного кодексу України
передбачено, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно з п.3 ч.1 статті 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України передбачено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

У відповідності до статті 230
Господарського кодексу України
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Суб'єктами права застосування штрафних
санкцій є учасники відносин у сфері
господарювання, зазначені у статті 2
цього Кодексу.

Згідно ч. 1, 3 статті 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 статті 550 Цивільного
кодексу України право на неустойку
виникає незалежно від наявності у
кредитора збитків, завданих
невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Пунктом 7.2 договору №14/2525/11
передбачено, що у разі порушення
покупцем умов п.6.1 договору, покупець
зобов'язується у безспірному порядку
сплатити пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла в період,
за який сплачується пеня, від суми
простроченного платежу за кожен день
простроченого платежу, а за
прострочення понад 30 днів додатково
сплатити штраф у розмірі 7% від суми
простроченого платежу.

Відповідач свої зобов'язання у
встановлені строки не виконав, борг за
отриманий природний газ сплачував не в
повному обсязі, тому позивачем було
нараховано відповідачу пеню у розмірі
36506,07 грн. та 7% штрафу у розмірі 34063,40 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що
11.12.2007р. щодо відповідача порушено
провадження у справі про банкрутство
та введено мораторій на задоволення
вимог кредиторів (а.с.55).

На даний час провадження у справі про
банкрутство відповідача знаходиться
на стадії санації, що підтверджується
копією ухвали господарського суду
Сумської області від 04.03.2014р. №7/314-07.

Відповідно до положень статті 1 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» (у редакції,
чинній на момент виникнення
правовідносин), мораторій на
задоволення вимог кредиторів - це
зупинення виконання боржником
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), термін виконання яких настав
до дня введення мораторію, і припинення
заходів, спрямованих на забезпечення
виконання цих зобов'язань щодо сплати
податків і зборів, застосованих до
прийняття рішення про введення
мораторію.

Частиною четвертою статті 12 цього
Закону встановлено, що мораторій на
задоволення вимог кредиторів
вводиться одночасно з порушенням
справи про банкрутство.

Таким чином, із моменту введення
мораторію боржник не може виконувати
як грошові зобов'язання та зобов'язання
щодо сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів), що виникли до
введення мораторію, так і заходи,
спрямовані на забезпечення їх
виконання.

Згідно з абзацом другим частини
четвертої статті 12 Закону, протягом дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів забороняється стягнення на
підставі виконавчих документів та
інших документів, за якими
здійснюється стягнення відповідно до
законодавства; не нараховуються
неустойка (штраф, пеня), не
застосовуються інші санкції за
невиконання чи неналежне виконання
грошових зобов'язань і зобов'язань щодо
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та інші види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, податків і
зборів (обов'язкових платежів).

Тобто, вказана норма встановлює
загальну заборону на нарахування
штрафу і пені протягом часу дії
мораторію на задоволення вимог
кредиторів. Зміст цієї заборони не
пов'язаний з визначенням поняття
мораторію і не обмежений ним. Заборона
чинна протягом дії мораторію. Тому
неустойка за невиконання грошових
зобов'язань не нараховується в силу
прямої заборони законом, безвідносно
до часу їх виникнення. Крім того, не
може розглядатися питання про
поширення чи непоширення мораторію на
не нараховану неустойку, оскільки
законом виключена можливість
виникнення та існування відносин
нарахування неустойки боржнику, щодо
якого діє мораторій, введений при
провадженні справи про його
банкрутство. Виходячи зі змісту Закону,
боржник повинен виконувати
зобов'язання, що виникли після введення
мораторію, але пеня та штраф за їх
невиконання або неналежне виконання не
нараховуються, за винятком випадків,
які можуть бути встановлені
спеціальними нормами законодавства.
Аналогічну правову позицію про те, що
протягом дії здійснення провадження у
справі про банкрутство встановлюється
заборона на нарахування боржнику, щодо
якого порушено справу про банкрутство
та введено мораторій на задоволення
вимог кредиторів неустойки незалежно
від часу їх виникнення викладено у
постановах Верховного Суду України від
12.03.2013 року №29/5005/16170/2011, від 01.10.2013 року
№28/5005/3240/2012.

Крім того, така ж правова позиція
відображена у постановах Вищого
господарського суду України від
02.04.2014р. №904/6508/13, від 14.04.2014р. №904/7851/13,
26.03.2014р. №904/1677/13-г.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов
висновку, що пеня у розмірі 36506,07 грн. та
7% штрафу у розмірі 34063,40 грн. були
нараховані позивачем в період дії
мораторію, а отже в порушення вимог
діючого законодавства.

Відтак, позовні вимоги у частині
стягнення пені та штрафу задоволенню
не підлягають.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Тому, перевіривши розрахунки позивача,
суд дійшов висновку стягнути з
відповідача на користь позивача 1830,30
грн. інфляційних збитків та 16485,56 грн.
трьох відсотків річних нарахованих
відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України.

Правова позиція щодо можливості
нарахування боржнику інфляційних
збитків та трьох відсотків річних в
період дії мораторію також відображена
у постановах Вищого господарського
суду України від 20.02.2014р. №922/3734/13 та від
13.01.2014р. №922/3735/13.

Частиною 7 статті 84 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що в резолютивній частині
рішення вказується про розподіл
господарських витрат між сторонами,
про повернення судового збору з
бюджету.

Статтею 44 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що судові витрати
складаються з судового збору, сум, що
підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Згідно зі статтею 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір покладається:

у спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін;

у спорах, що виникають при виконанні
договорів та з інших підстав, - на
сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог.

Якщо спір виник внаслідок неправильних
дій сторони, господарський суд має
право покласти на неї судовий збір
незалежно від результатів вирішення
спору. Судовий збір, від сплати якого
позивач у встановленому порядку
звільнений, стягується з відповідача в
доход бюджету пропорційно розміру
задоволених вимог, якщо відповідач не
звільнений від сплати судового збору.
Стороні, на користь якої відбулося
рішення, господарський суд відшкодовує
мито за рахунок другої сторони і в тому
разі, коли друга сторона звільнена від
сплати судового збору.

При зверненні до суду з позовом
позивачем було сплачено 10414,10 грн.
судового збору.

Розмір позовних вимог у даній справі
складає 520705,16 грн. з яких: 350135,69 грн.
судом задовольняються і стягуються з
відповідача, 70569,47 грн. відхиляються та
суд відмовляє у їх стягненні, а в
частині стягнення 100000 грн. провадження
у справі припиняється.

Пунктом 4.7 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 21
лютого 2013 року N 7 «Про деякі питання
практики застосування розділу VI
Господарського процесуального кодексу
України» з наступними змінами та
доповненнями господарським судам
роз'яснено, що частиною другою статті 49
ГПК передбачено, що в разі коли спір
виник внаслідок неправильних дій
сторони, господарський суд має право
покласти на неї судовий збір незалежно
від результатів вирішення спору.
Зазначена норма виступає
процесуальною санкцією, яка
застосовується господарським судом
незалежно від того, чи заявлялося
відповідне клопотання заінтересованою
стороною. У такому застосуванні суду
слід виходити з широкого розуміння
даної норми, маючи на увазі, що
передбачені нею наслідки можуть
наставати і в разі неправомірної
бездіяльності винної особи, яка не
вжила заходів до поновлення порушених
нею прав і законних інтересів іншої
особи (зокрема, ухилялася від
задоволення її заснованих на законі
вимог), що змусило останню звернутися
за судовим захистом. Так, якщо
зменшення позивачем розміру позовних
вимог пов'язане з частковим визнанням
та задоволенням позову відповідачем
після подання позову, то судовий збір у
відповідній частині покладається на
відповідача. Або у разі коли в позові
відмовлено, але з обставин справи
вбачається, що спір доведено до
судового розгляду внаслідок ухилення
відповідача від розгляду претензії
позивача, якщо вона пред'являлася
(статті 6 - 8 ГПК), то судовий збір також
покладається на відповідача. При цьому
якщо у відповідних випадках позивача
звільнено від сплати судового збору, то
останній стягується в доход Державного
бюджету України.

Враховуючи вищевикладене та той факт,
що сплату заборгованості в сумі 100000
грн. відповідачем було здійснено після
звернення позивача до суду та
порушення провадження у справі, а також
що таке звернення мало місце внаслідок
порушення відповідачем договірних
зобов'язань та ухилення від
задоволення законних вимог позивача,
суд дійшов висновку про покладення
судового збору на відповідача і в
частині щодо заявленої суми позову в
100000 грн., які вже сплачено відповідачем.

Разом з тим, в решті суми заявленої до
стягнення суд дійшов висновку
розподілити судовий збір пропорційно
до розміру задоволених позовних вимог
згідно з абз. 2 ч.1 статті 49 ГПК України.

Таким чином, відшкодуванню позивачу за
рахунок відповідача підлягає судовий
збір по оплаті позовних вимог в частині
450135,69 грн. (331819,83 грн. + 1830,30 грн. + 16485,56
грн. + 100000 грн.), а отже 9002,71 грн.

А судовий збір в частині оплати
позовних вимог про стягнення штрафу та
пені на загальну суму 70569,47 грн., у
стягненні якого позивачу відмовлено,
підлягає покладенню на позивача та не
відшкодовується за рахунок
відповідача.

Керуючись статтями 44, 49, п.1-1 ч.1 статті 80,
статтями 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути Товариства з обмеженою
відповідальністю «Шостка - тепло» (41100,
Сумська область, м.Шостка, вул.
Орджонікідзе, 3; ід. код 32478934) на користь
Публічного акціонерного товариства
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул.
Б.Хмельницького, 6; ід. код 20077720) 350135,69
грн. заборгованості за договором
купівлі - продажу природного газу від
30.09.2011р. №14/2525/11, в тому числі: 331819,83 грн.
основного боргу, 1830,30 грн. інфляційних
збитків, 16485,56 грн. трьох відсотків
річних; а також витрати по сплаті
судового збору в даній справі у сумі
9002,71 грн.

У задоволенні позову в частині
стягнення 36506,07 грн. пені та 34063,40 грн. 7%
штрафу - відмовити.

В частині стягнення 100000 грн. основного
боргу за договором купівлі - продажу
природного газу від 30.09.2011р. №14/2525/11 -
провадження у справі припинити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст рішення складено 23.05.2014р.

Суддя (підпис)
В.В. Рунова