ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2014 р.
Справа № 922/429/14

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Могилєвкін Ю.О.,

суддя Пушай В.І., суддя Плужник О.В.

при секретарі Крупа О.О.

за участю представників сторін:

позивача - Малихіна Н.С.

відповідача - Светобаченко Є.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу відповідача
(вх.№1099Х/3-9) на рішення господарського
суду Харківської області від 08.04.14 у
справі № 922/429/14

за позовом Державне підприємство
"Український державний інститут по
проектуванню заводів важкого
машинобудування", м. Харків

до Публічного акціонерного товариства
"Харківський підшипниковий завод"
м. Харків

про стягнення 24 974,75 грн

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року Державне підприємство
"Український державний інститут по
проектуванню заводів важкого
машинобудування" звернулося до
господарського суду Харківської
області з позовною заявою про
стягнення з ПАТ "Харківський
підшипниковий завод" м. Харків 21012,00 грн.
основного боргу, 1361,58 грн. пені та 362,67
грн. - 3% річних, 2101,23 грн. завданих
збитків - з урахуванням наданих
уточнень, з посиланням на неналежне
виконання відповідачем взятих на себе
зобов'язань за договором підряду № 56/081
від 17.06.2008 р., внаслідок чого виникла
заборгованість, яка до цього часу не
сплачена, судові витрати просив
покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 08.04.2014 року по
справі №922/429/14 ( суддя Присяжнюк О.О.)
позовні вимоги задоволено частково,
стягнуто з ПАТ "Харківський
підшипниковий завод" на користь ДП
Український державний інститут по
проектуванню заводів важкого
машинобудування "УКРДІПРОВАЖМАШ" -
21012,0грн. основного боргу, пені в сумі
1347,07грн., збитки в сумі 2101,23 грн., 3%
річних в сумі 362,67грн., витрати по сплаті
судового збору в сумі 1825,83грн, в іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач з рішенням господарського
суду не погоджується, вважає його
прийнятим з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
надав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволені
позовних вимог Державного
підприємства Український державний
інститут по проектуванню заводів
важкого машинобудування
"УКРДІПРОВАЖМАШ" у повному обсязі.

В апеляційній скарзі посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
істотне значення для справи, а саме, на
неврахуванні судом позиції
відповідача щодо спливу строку
позовної давності на подання позовної
заяви про стягнення заборгованості з
АТ «ХАРП» на користь
"УКРДІПРОВАЖМАШ"через узгодження
сторонами нового порядку розрахунків
за актом здавання-приймання робіт № 1
від 10.11.2008 р. до вказаного договору.

Позивач вважає рішення суду законним
та обґрунтованим, прийнятим відповідно
до норм чинного законодавства, надав
відзив на апеляційну скаргу, в якому
зазначає, що аргументи відповідача не
доведені, та такі, що суперечать
наявним у справі матеріалам, просить
рішення суду залишити без змін, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Судова колегія, повторно розглянувши
справу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення встановила, що
17.06.2008 р. між ДП "Український державний
інститут по проектуванню заводів
важкого машинобудування", м. Харків
(позивачем) та ПАТ «Харківський
підшипниковий завод», м. Харків
(відповідачем) укладений договір на
створення науково-технічної
(проектної) продукції № 56/081.

Пунктами 1.1, 1.2 договору передбачено, що
замовник (відповідач) доручає, а
виконавець (позивач) приймає на себе
розробку проекту реконструкції цеху
ковально-пресового виробництва на ПАТ
"ХАРП". Вартість проектних робіт
визначена сторонами в сумі 205020,00
гривень, у т.ч. ПДВ 20% - 34170.00 грн.

Відповідно до ст. 887 ЦК України, за
договором підряду на проведення
проектних та пошукових робіт підрядник
зобов'язується розробити за завданням
замовника проектну або іншу технічну
документацію та (або) виконати пошукові
роботи, а замовник зобов'язується
прийняти та оплатити їх. До договору
підряду на проведення проектних і
пошукових робіт застосовуються
положення цього Кодексу, якщо інше не
встановлено законом.

Розділом 2 ( п.п.2.2.1; 2.2.2; 2.2.3) договору
сторони визначили порядок розрахунків
за виконання робіт наступним чином:

-виплата авансового платежу замовником
на розрахунковий рахунок виконавця в
розмірі 40% від вартості роботи
визначена у розмірі 82008,00 грн, у т.ч. ПДВ
20% - 13668,00 грн.;

- проміжних виплат, що здійснюються під
час виконання робіт за згодою сторін,
за фактом виконаних робіт та актом
приймання-передавання
науково-технічної продукції;

- частина робіт, що залишилася,
визначена до сплати замовником
протягом 15 днів з дня підписання Акту
приймання-передавання продукції за
фактом виконаних обсягів робіт.

На виконання умов договору позивач
свої зобов'язання виконав у повному
обсязі належним чином, а саме
розробивши проект реконструкції цеху
ковально-пресового виробництва на ПАТ
«ХАРП», про що був складений та
підписаний обома сторонами
відповідний акт №1 від 10.11.2008 року
приймання-передавання
науково-технічної (проектної)
документації до договору №56/081 від
17.06.2008 р.

Відповідно до ст. ст. 853, 882 ЦК України
зобов'язаний підписати акт та
повернути його позивачу один
примірник, а у разі наявності претензій
- у цей же строк подати позивачу
мотивовану відмову від приймання робіт
з проектом двостороннього акта з
переліком доопрацювань, які потрібно
виконати, та строків їх виконання.

Судом першої інстанції правомірно
встановлено, що роботи, передбачені
укладеним сторонами договором на
створення науково-технічної
(проектної) продукції № 56/081 від
17.06.2008 р. виконані позивачем в повному
обсязі, що підтверджується актом
приймання-передачі № 1 від 10.11.2008 р.,
підписаним обома сторонами без
зауважень та заперечень.

Ч. 1 ст. 889 ЦК України встановлено, що
замовник зобов'язаний, якщо інше не
встановлено договором підряду на
проведення проектних та пошукових
робіт сплатити підрядникові
встановлену ціну після завершення усіх
робіт чи сплатити її частинами після
завершення окремих етапів робіт або в
іншому порядку, встановленому
договором або законом.

Як свідчать матеріали справи, згідно
умов укладеного договору з урахуванням
сплаченого авансового платежу у
розмірі 82008,00 грн., відповідачу належало
сплатити позивачу грошову суму в
розмірі 123012,00 грн., із яких оплачено
суми 50000,00 грн., та 52000,00 грн.

Суд першої інстанції обґрунтовано
встановив, що сума заборгованості за
договором № 56/081 від 17.06.2008 р.
становить 21012 ,00 грн., яка до цього часу
відповідачем не сплачена.

Відповідно до ст.193 Господарського
кодексу України та ст. 526 Цивільного
кодексу України, яка містить
аналогічні положення, зобов'язання
повинні виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підтвердження суми основного боргу за
договором № 56/081 від 17.06.2008 р.
позивачем та відповідачем проведено
звірку взаємних розрахунків станом на
31.12.2010 р., який був підписаний обома
сторонами, що свідчить про
підтвердження відповідачем суми
заборгованості 21012,00 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що
в акті здавання-приймання робіт № 1 від
10.11.2008 р. позивачем та відповідачем
визначено суму та порядок оплати
виконаних робіт: договірна ціна за
договором складає 205020,00 грн., в т.ч. ПДВ
20% - 34170,00 грн., сума авансового платежу
склала 82008.00 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 13668.00 грн.,
цим актом актується виконання
проектно-кошторисної документації на
суму 205020.00 грн, у т.ч. ПДВ 20% - 34170.00 грн.,
належить до перерахування виконавцем з
урахуванням сплаченого авансу сума
102510.00 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 17085.00 грн, сума,
що залишилася - 20502.00 грн., у т.ч. ПДВ 20% -
3417.00 грн., також сторонами додатково
було визначено, що ця сума підлягає
сплаті після узгодження та
затвердження проекту в
Укрінвестекспертизі. Даним актом
сторони узгодили новий порядок
розрахунків: за даним актом актується
виконання проектно-кошторисної
документації на суму - 205020,00 грн.; до
перерахування Виконавцю з урахуванням
проплаченого авансу сума - 102510,00 грн;
сума, що залишилася - 20502,00 грн., в т.ч. ПДВ
20% - 3417,00 грн., підлягає сплаті після
узгодження та затвердження проекту в
Укрінвестекспертизі.

Колегія суддів, дослідивши нові умови
викладені в Акті № 1 від 10.11.2008 р. щодо
порядку сплати виконаних робіт, та
зважаючи на те, що дані зміни сторонами
договору були узгоджені, зроблені у
письмовій формі, підписані обома
сторонами та скріплені печатками,
вважає, що є усі правові підстави
визначити що вони зроблені відповідно
до зазначених умов даного договору,
тобто є складовою частиною договору.

У п. 1.1 договору зазначено, що позивач
(виконавець за договором) приймає на
себе зобов'язання розроблення проекту
реконструкції цеху ковально-пресового
виробництва на ПАТ "ХАРП".

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України "Про затвердження
Порядку затвердження проектів
будівництва і проведення їх експертизи
та визнання такими, що втратили
чинність, деяких постанов Кабінету
Міністрів України» № 560 від 11.05.2011 р.
(надалі - ПКМУ № 560) експертна
організація, яка проводить експертизу,
визначається Замовником будівництва;
експертизу не може проводити розробник
проекту будівництва (п.8); замовником
експертизи є: замовник будівництва;
проектувальник, якщо це передбачено
договором на виконання
проектно-вишукувальних робіт (п.12); для
проведення експертизи її замовник
подає експертній організації проект
будівництва, оформлений згідно вимог
державних стандартів, у паперовому (не
більше як у трьох примірниках) та
електронному вигляді.

Суд першої інстанції правомірно
погодився з доводами позивача, що
умовами укладеного договору не
передбачено такого зобов'язання
розробника, як подання на експертизу
виконаного проекту.

Отже, керуючись положеннями вказаного
ПКМУ № 560, зобов'язання по поданню
проекту для проведення експертизи
покладається на замовника будівництва,
яким виступає у даному випадку
відповідач. Проте, до даного часу своє
зобов'язання щодо узгодження та
затвердження проекту в
Укрінвестекспертизі замовником, ПАТ
"ХАРП", не виконано.

Судом першої інстанції встановлено, що
в акті № 1 від 10.11.2008 р. сторони не
визначили конкретного терміну
виконання зобов'язання - узгодження та
затвердження проекту в
Укрінвестекспертизі.

Позивачем, в порядку досудового
врегулювання спору, направлено на
адресу відповідача претензію № 12 (№
АДМ-56/705 від 06.08.2012 р), яка отримана
відповідачем 08.08.2013р., що свідчить про
те, що строк для добровільного
виконання зобов'язання настав 08.08.2013. і
сплинув 14.08.2013 р., таким чином, початок
прострочення відповідача - 15.08.2013 р.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк
(термін) виконання боржником обов'язку
не встановлений або визначений
моментом пред'явлення вимоги, кредитор
має право вимагати його виконання у
будь-який час. Боржник повинен виконати
такий обов'язок у семиденний строк від
дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України
за зобов'язаннями, строк виконання яких
не визначений або визначений моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явити вимогу про
виконання зобов'язання .

Судом першої інстанції встановлено, що
до цього часу зобов'язання щодо
узгодження та затвердження проекту в
Укрінвестекспертизі відповідачем не
виконано, грошові кошти за виконані
роботи за Актом здавання-приймання
робіт № 1 від 10.11.2008 р. в
розмірі 21012,00 грн. не сплачені.

Матеріалами справи підтверджується, що
позивачем виконано роботи, які прямо
передбачені договором, ці роботи були
належно прийняті відповідачем.

Умовами договору визначено, що акт є
правовою підставою для проведення
розрахунків між сторонами договору,
але відповідач тільки частково
розрахувався з позивачем, сплативши
частину заборгованості.

Отже, зважаючи, на те що акт
здавання-приймання робіт № 1 від
10.11.2008р. підписаний обома сторонами
договору, колегія суддів апеляційної
інстанції робить висновок, що замовник
прийняв роботу, виконану позивачем
відповідно до спірного договору, та
ніяких недоліків допущених у роботі
або відступів від умов договору не
виявив. Тобто матеріалами справи
підтверджується, що відповідно до
обов'язків передбачених договором
замовник (відповідач), прийняв виконані
роботи.

Суд першої інстанції обґрунтовано
встановив, що сторони у договорі
погодили нові умови оплати виконаних
робіт та позивач свої зобов'язання за
договором виконав належним чином, а
відповідач свої зобов'язання щодо
повної та своєчасної оплати не
здійснив, доказів оплати виконаних
робіт у повному обсязі за підписаним
актом не надав.

Суд першої інстанції дійшов цілком
правомірного висновку щодо
обґрунтованості та правомірності
позовних вимог та задовольнив позов
щодо стягнення з відповідача 21012,00 грн.
основного боргу за виконані роботи.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних з простроченої суми, якщо
законом або договором не встановлений
інший розмір процентів.

Суд першої інстанції зробив
обгрунтований висновок щодо стягнення
з відповідача 3% річних за період з
15.08.2013р. по 10.03.2014р. в сумі 362,67 грн. і
позовні вимоги в цій частині
правомірно задовольнив.

Згідно ст.ст. 546, 547 ЦК України, виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком;
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання вчиняється у письмовій
формі.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання), а ст. 611 ЦК
України передбачено, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Пунктом 5.4. договору передбачено, що за
порушення строків сплати, передбачених
п.2, замовник (відповідач) сплачує
виконавцю (позивачу) пеню в розмірі 0,5%
за кожен день прострочення від суми
простроченого платежу, але не більше
двох облікових ставок НБУ, що діяла в
цей період.

Відповідно до п.6 ст. 232 ГК України,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Суд першої інстанції зробив
обґрунтований висновок щодо
перерахування розрахунку нарахованої
позивачем пені за період з
15.08.2013року по 10.02.2014 року пені в сумі 1361,58
грн що та правомірно встанов за
допомогою ІПС "Законодавство, що сума
пені з серпня 2013 року по лютий 2014 року
становить 1347,07грн., та обґрунтовано
відмовив в іншій частині позовних
вимог щодо стягнення пені в сумі 14,51
грн.

Відносно стягнення збитків позивач
зазначав, що в зв'язку з неналежним
виконанням відповідачем свого
зобов'язання за договором та
неотриманням позивачем відповідних
грошових коштів у розмірі 21102 грн. він
не мав можливості здійснювати
обов'язкові відрахування в результаті
чого ДПІ у Московському районі
м.Харькова винесено повідомлення -
рішення № від 11.10.2013р. про
зобов'язання сплатити штраф в розмірі
5859,26 грн. у зв'язку з встановленням
порушеня граничного строку сплати суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 58592,3 грн.,
тому вважав, що відповідач повинен
сплатити завдані збитки у розмірі 2101,23
грн./частину штрафу/

Згідно ст. 22 Цивільного кодексу
України, під збитками визнаються
втрати, яких особа зазнала у зв"язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати , які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права; доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено.

Відповідно до ч.1,2 ст. 224 ГК України
учасник господарських відносин, який
порушив господарське зобов'язання або
установлені вимоги щодо здійснення
господарської діяльності, повинен
відшкодувати завдані цим збитки
суб'єкту, права або законні інтереси
якого порушено ; під збитками
розуміються витрати, зроблені
управненою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які вона одержала
б у разі належного виконання
зобов'язання або додержання правил
здійснення господарської діяльності
другою стороною.

Відповідно до ст. 623 ЦК України, розмір
збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

При цьому, позивач повинен довести
наявність збитків, котрі були
заподіяні відповідачем, безпосередній
причинний зв'язок між діями
відповідача і заподіянням збитків, їх
розмір, а також вжиття позивачем
відповідних заходів щодо їх зменшення.
Обов'язковою умовою відшкодування
збитків може бути лише доведеність
факту завдання шкоди саме діями чи
бездіяльністю відповідача.

Отже, для застосування такої міри
відповідальності, як стягнення
збитків, потрібна наявність усіх
елементів складу господарського
правопорушення: 1)
порушення зобов'язання; 2) збитки; 3)
причинний зв'язок між порушенням
зобов'язання та збитками; 4) вина.

Як свідчать матеріали справи позивач
не надав доказів сплати штрафу у
зазначеному розмірі, наявності
причинного зв'язку між невиконанням ім
податкових зобов'язань та несплатою
заборгованості відповідачем, не
зазначений період за який не сплачений
ПДВ, наявність іншої дебіторської
заборгованості, наявність чи
відсутність грошових коштів на
рахунках.

Суд першої інстанції не досліджував
зазначених обставин та помилково
задовольнив позовні вимоги в частині
стягнення 2101,23 грн. завданих збитків.

Колегія суддів, вважає, що позивачем не
доведені обставини необхідні для
стягнення збитків, наявність
причинного зв'язку між порушенням
зобов'язання з боку відповідача та
збитками позивача в зв'язку з несплатою
ПДВ, тому рішення в частині стягнення
збитків у сумі 2101,23 грн. підлягає
скасуванню, а позовні вимогим в цієї
частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, що позивачем
частково не виконано.

Таким чином, висновки викладені в
рішенні господарського суду, частково
не відповідають нормам матеріального
та процесуального права , а мотиви
позивача не можуть бути підставою для
її скасування, керуючись ст.ст.22,526,530,
623,625,887 ЦК України, ст..ст. 101- 105 ГПК
України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити
частково.

Рішення господарського суду
Харківської області від 08.04.14 у справі
№ 922/429/14 в частині стягнення
збитків в сумі 2101, 23 грн. скасувати та в
позові в цієї частині відмовити.

В інший частині залишити рішення суду
без змін, а апеляційну скаргу залишити
без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з
дня її прийняття і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до касаційної
інстанції: Вищого господарського суду
України.

Повний текст підписаний 23.05.2014р.

Головуючий суддя
Могилєвкін Ю.О.

Суддя
Пушай В.І.

Суддя
Плужник О.В.