ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 р. Справа № 909/446/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Максимів Т. В. ,
при секретарі судового засідання
Конашенко О. В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, АДРЕСА_1, поштова адреса:
АДРЕСА_2

до відповідача: комунального закладу
"Центральна районна лікарня Калуської
міської і районної рад
Івано-Франківської області", вул.
Медична, 6, м.Калуш, Калуський район,
Івано-Франківська область,77300

про стягнення 80678,43 грн. заборгованості

за участю представників сторін:

від позивача: представник ОСОБА_2,
(довіреність № 426 від 19.05.14 )

від відповідача: не з"явився

ВСТАНОВИВ:

фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернулася до господарського суду з
позовом до комунального закладу
"Центральна районна лікарня Калуської
міської і районної рад
Івано-Франківської області" про
стягнення 80678,43грн.

Позовні вимоги мотивовано
невиконанням відповідачем прийнятих
на себе зобов'язань згідно договору №
340 від 02.09.14 в частині оплати наданих
позивачем послуг та обґрунтовано
положеннями статей 526, 625 Цивільного
кодексу України.

Представник позивача в судовому
засіданні на виконання вимог ухвали
суду від 28.04.14 подав для огляду в
судовому засіданні оригінали актів
виконаних робіт за січень-жовтень 2013
року та наряди-замовлення та підтримав
заявлені позовні вимоги з підстав,
викладених в позовній заяві.

Відповідач явки уповноваженого
представника в судове засідання не
забезпечив, про дату, час та місце
проведення судового засідання
належним чином повідомлений, що
підтверджується наявним в матеріалах
справи повідомленням про вручення
поштового відправлення №3093871 (вручено
відповідачу 26.05.14), подав заяву вих.№1126
від 14.05.14 (вх.№7591/14 від 16.05.14) щодо
визнання позовних вимог у повному
обсязі.

Згідно з ч.3 ст.22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходи до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

За змістом пункту 3.9.2 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" з наступними змінами,
у випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

На момент винесення рішення заяв та
клопотань від відповідача до суду не
надходило.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача належним
чином про розгляд судової справи і
забезпечення його явки в судове
засідання для реалізації ним права на
судовий захист своїх прав та інтересів,
що дає підстави для висновку суду щодо
розгляду справи в порядку,
передбаченому статтею 75 ГПК України .

Розглянувши матеріали справи із
врахуванням вимог Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
стосовно розгляду справи упродовж
розумного строку, всебічно і повно
з"ясувавши всі обставини, на яких
ґрунтуються вимоги, давши оцінку
доказам, які мають значення для справи,
вислухавши представника позивача, суд
вважає за правильне взяти до уваги
наступне.

02.09.13 між сторонами у справі укладено
договір №340, відповідно до умов п.1.1
якого виконавець (позивач) зобов"язався
надати замовнику (відповідачу) послуги
по пранню та прасуванню білизни та
іншого інвентарю.

Пунктами 4.3, 4.4 даного договору сторони
передбачили, що даний договір набирає
чинності з моменту його підписання
сторонами і діє до31.12.14, а в частині
розрахунків за надані послуги - до
кінцевого розрахунку.

Розділом 3 договору №340 від 02.09.13
сторони погодили вартість послуг та
порядок розрахунків: вартість послуг
визначається за 1кг сухої білизни ( 4,50
грн. за 1 кг білизни та рушників, 7,50 грн.
за покривала, 8,00 грн. - за спецодяг та
чистку подушок, 12,00грн/1кв.м - за
килимові доріжки); вартість послуг,
наданих замовнику, оформляється
пакетом документів (наряд-замовлення,
акт прийому виконаних робіт,
рахунок-фактура), підписання яких
уповноваженою особою замовника є
підтвердженням відсутності претензій
з його боку; оплата наданих послуг
здійснюється шляхом перерахування
коштів на розрахунковий рахунок
виконавця протягом 5-ти банківських
днів з моменту підписання
вищезазначеного пакету документів або
готівкою у день приймання білизни; сума
договору становить 71904,80грн.

На виконання умов договору позивачем в
період січень-жовтень 2013 року
надавалися відповідачу послуги, що
підтверджується оглянутими в судовому
засіданні актами виконаних робіт за
січень-жовтень 2013 року та
нарядами-замовленнями.

В порушення умов договору, відповідач
прийняті на себе договірні
зобов'язання належним чином не виконав,
оплату за надані позивачем послуги не
здійснив, внаслідок чого
заборгованість відповідача перед
позивачем за договором №340 від 02.09.13
становить 71732,30грн.

За порушення договірних зобоов"язань,
на підставі умов договору та чинного
законодавства, позивачем нараховано
7603,62грн. пені, 717,32грн. інфляційних втрат
та 625,40грн. 3% річних.

З метою досудового врегулювання спору,
позивачем на адресу відповідача
направлено претензію №б/н від 27.01.13, у
відповідь на яку відповідач просив
відтермінувати погашення
заборгованості у зв"язку з важким
фінансовим становищем підприємства.

Доказів погашення заборгованості
відповідачем суду не подано.

За змістом ст. 173 ГК України
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
відносин у сфері господарювання з
підстав, передбачених ГК України, в
силу якого один суб'єкт (зобов'язана
сторона, у тому числі боржник)
зобов'язаний вчинити певну дію
господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботу,
передати майно, сплатити гроші тощо), а
інший суб'єкт (управнена сторона, у тому
числі кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Наведена
правова норма кореспондується зі
статтею 509 Цивільного кодексу України,
згідно якої зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договір. Аналогічні положення
закріплено у ст.174 Господарського
кодексу України: господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
з господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Оскільки договір №29 від 24.03.2010 за своєю
правовою природою є договором про
надання послуг, до нього
застосовуються положення глави 63
Цивільного кодексу України.

В силу ст.901 ЦК України, за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором (ст.903
ЦК України). Наведена правова норма
кореспондується зі ст.530 ЦК України,
згідно якої якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом; зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

В силу ст.629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно пункту 1 ст. 612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України передбачено,
що відсутність своєї вини доводить
особа, яка порушила зобов'язання.

Статтею 33 ГПК України покладено
обов'язок на кожну зі сторін довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів належного
виконання своїх зобов'язань не надав,
позовні вимоги визнав у повному обсязі.

З огляду на встановлення судом факту
порушення відповідачем договірних
зобов"язань, позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача 71732,30грн.
основного боргу обґрунтовані та
підлягають до задоволення.

Згідно з ст.ст.549, 611, 625 Цивільного
кодексу України, ст.230 Господарського
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема, сплата неустойки.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.
Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Пунктом 5.3 спірного договору сторони
погодили, що у випадку затримки
замовником проведення оплати замовник
сплачує виконавцю пеню в розмірі 0,1% від
вартості послуг, передбачених в п.1.1 за
кожен день прострочення виконання
зобов"язання.

В силу ч.2 ст. 218 Господарського кодексу
України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

За змістом ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України та ст. 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом (ст.625 Цивільного
кодексу України).

Позивачем нараховано 7603,62грн. пені,
717,32грн. інфляційних втрат та 625,40грн. 3%
річних.

Керуючись частиною 1 статті 4-7
Господарського процесуального кодексу
України щодо прийняття судового
рішення за результатами обговорення
усіх обставин справи та частиною 1
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
стосовно всебічного, повного і
об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійснених позивачем нарахувань, і в
разі, якщо їх обчислення помилкове -
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно.

Судом перевірено правильність
нарахованих позивачем сум пені, 3%
річних та інфляційних втрат та
задоволено їх частково, з огляду на
наступне.

У разі визнання відповідачем позову
господарський суд приймає рішення про
задоволення позову за умови, що дії
відповідача не суперечать
законодавству або не порушують прав і
охоронюваних законом інтересів інших
осіб(ч.5ст.78 ГПК України).

Відповідно до п.3.12 постанови
пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" з
наступними змінами, суд, який вирішує
спір, не зв'язаний заявами позивача
про відмову від позову, зменшення
розміру позовних вимог та
відповідача - про визнання позову.
На підставі частини шостої статті 22
ГПК у разі, якщо відповідні дії
суперечать законодавству або
порушують чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси (у тому
числі юридичної чи фізичної особи, яка
не є учасником даного судового
процесу), спір підлягає вирішенню по
суті згідно з вимогами чинного
законодавства.

З огляду на викладене, суд не
приймає до уваги визнання відповідачем
позову в частині нарахованих сум пені,
інфляційних втрат та 3% річних, оскільки
визначений п.5.3 договору розмір пені
суперечить ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України та ст. 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", а
розрахунок 3% річних є арифметично
невірним. Щодо нарахованих сум
інфляційних втрат, то в розрахунку суду
дана сума є вищою, ніж заявлена
позивачем до стягнення, однак,
враховуючи розмір заявлених позовних
вимог в цій частині, до задоволення
підлягають інфляційні втрати у
розмірі, визначеному позивачем. Таким
чином, до стягнення підлягає 2708,14грн.
пені, 624,96грн. 3% річних та 717,32грн.
інфляційних втрат.

В контексті вищенаведеного, позов
підлягає до задоволення частково.

Судовий збір за правилами ст. 49
ГПК України слід покласти на
відповідача пропорційно до
задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, у
відповідності до ст.124 Конституції
України, Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
ст.ст.11, 509, 525, 526, 530, 547, 549, 610, 612, 614, 625, 629, 901
Цивільного Кодексу України, ст.ст.173, 193,
218, 230, 232, 343 Господарського кодексу
України, керуючись ст.ст.4-7, 33, 49, 55, 75, ст.
82 - 85 Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
до комунального закладу "Центральна
районна лікарня Калуської міської і
районної рад Івано-Франківської
області" про стягнення 80678,43грн.
задовольнити частково.

Стягнути з комунального закладу
"Центральна районна лікарня Калуської
міської і районної рад
Івано-Франківської
області"(вул.Медична, 6, м.Калуш, )

на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1(АДРЕСА_1, поштова адреса: АДРЕСА_2
код ЄДРПОУ НОМЕР_1) 71732,30(сімдесят одну
тисячу сімсот тридцять дві гривні
тридцять копійок) основного боргу,
2708,14(дві тисячі сімсот вісім гривень
чотирнадцять копійок) пені, 624,96(
шістсот двадцять чотири гривні
дев"яносто шість копійок) 3% річних,
717,32(сімсот сімнадцять гривень тридцять
дві копійки) інфляційних втрат та
1716,13(одну тисячу сімсот шістнадцять
гривень тринадцять копійок) судового
збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 02.06.14

Суддя
Максимів Т. В.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Легінь О. В. 02.06.14