м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/4610/14 19.05.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «КРЕМЕНЬ НП»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «СААРЛАНД БУД
Про стягнення 80 596 ,65 грн.
Суддя Трофименко Т.Ю.
Від позивача: Ганжа А.М. - по дов.
№1/2014-к від 13.01.2014р.
Від відповідача: не з'явились
Обставини справи :
На розгляд Господарського суду міста
Києва передані вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю "Кремень
НП" про стягнення з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Саарланд
Буд Інцест» 77 000 грн. основного боргу,
3596, 654 грн. пеня та 3% річних за неналежне
виконання взятих на себе останнім
зобов'язань згідно договору про
охорону об'єкта № 22 від 12.09.2012.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.03.2014 порушено провадження у
справі № 910/4610/14 та призначено її до
розгляду на 16.04.2014.
У зв'язку з неявкою в судове засідання
16.04.2014р. представника відповідача
розгляд справи було відкладено на
Позивач в судовому засіданні 19.05.2014
позовні вимоги підтримав повністю.
Відповідач в судове засідання 19.05.2014
повторно не з'явився, витребувані
ухвалою суду докази та відзив на
позовну заяву не подав, про поважні
причини неявки суд не повідомив, хоча
про час і місце судового засідання був
належним чином повідомлений, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення
відповідачем 23.04.2014 р.
Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" в разі якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
було надіслано за належною адресою
(тобто повідомленою суду стороною, а в
разі ненадання суду відповідної
інформації - адресою, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), і
не повернуто підприємством зв'язку або
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом.
Таким чином, суд приходить до висновку,
що відповідач повідомлений про час та
місце судового розгляду належним
чином, а матеріали справи містять
достатні докази для її розгляду по
Оскільки про час та місце судового
засідання відповідач був належним
чином повідомлений, на підставі статті
75 Господарського процесуального
кодексу України справа може бути
розглянута за наявними в ній
В судовому засіданні судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

12.09.2012 між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Кремень НП" (позивач)
та Товариством з обмеженою
відповідальністю "Сааралнд Буд Інвест"
(відповідач) було укладено договір про
охорону об'єкта № 22 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору відповідач
передає, а позивач приймає на себе
обов'язки щодо охорони об'єкту, які
зазначені у дислокації (додаток 1 до
договору).

Спір виник в зв'язку з тим, що позивач
вважає, що відповідачем в порушення
умов договору не було сплачено
вартість наданих послуг охорони за
період з липня по вересень 2013 року, в
зв'язку з чим у відповідача виникла
заборгованість в розмірі 77 000 грн. та за
несвоєчасне виконання зобов'язань
позивачем нарахована пеня та 3% в сумі 3
596,65грн.

Оцінюючи подані позивачем докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню
частково з наступних підстав.

Згідно з ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу
України, договором є домовленість двох
або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно з ст. 627 Цивільного кодексу
України встановлено, що відповідно до
ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погодженні ними та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно з дислокацією (додаток 1 до
договору) з урахуванням умов
додаткових угод до договору,
об'єктами є будівельні майданчики, що
розташовані за наступними адресами:

Київ, ділянка №30 по вул.. Лісківській в
24-му мікрорайоні житлового масиву
Вишурівщина Троєщина.

Андріївський узвіз, 20-А, - будівельний
майданчик,

Київська тублікарня №, м. Гостомель.

Відповідно до п. 1 розділу ІІ договору
сума вартості наданих послуг за цим
договором визначається сторонами на
підставі розрахунку (додаток 2 до
договору).

Згідно розрахунку (додаток 2 до
договору) вартість охорони об'єктів за
місяць становить 13 200,00 грн.

01.07.2013 сторонами укладено додаткову
угоду до договору відповідно до якої
внесено зміни до дислокації (додаток 1
до договору) та розрахунку (додаток 2 до
договору).

Згідно розрахунку (додаток 2 до
договору) вартість охорони об'єктів за
місяць становить 26 400,00 грн.

Відповідно до п. 2.2 розділу ІІ договору
оплата за охорону відповідно до
визначених тарифів та фактичного часу
охорони здійснюється щомісячно, за
фактично надані послуги, шляхом
перерахування відповідачем коштів на
поточний рахунок позивача до 05 числа
наступного місяця.

Згідно з п. 2.3 розділу ІІ договору акт
виконаних робіт підписується
сторонами в кінці кожного календарного
місяця, а також по закінченні терміну
дії договору. описом претензію та з
цього моменту послуги вважаються
наданими у повному обсязі.

У зв'язку з не підписанням відповідачем
актів здачі-прийняття робіт (надання
послуг) за період з липня по вересень 2013
року позивачем 08.10.2014 рекомендованою
кореспонденцією було надіслано
відповідачу претензію № 14 від 07.10.2014.
Разом з претензією відповідачу були
надіслані акти здачі-прийняття робіт
(надання послуг) за період з липня по
вересень 2013 року для підписання.

Відповідач дану претензію отримав
14.10.2014. що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення.

Проте, на момент звернення позивача з
даним позовом до суду, відповідач
зазначені акти не підписав та не
повернув позивачу, а отже в силу умов
договору послуги за вказаний період за
договором вважаються наданими та
прийнятими відповідачем без зауважень.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Пункт 1 статті 902 Цивільного кодексу
України встановлює, що виконавець
повинен надати послугу особисто.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу
України передбачений обов'язок
замовника оплатити надану йому послугу
в розмірі, у строки та в порядку, що
встановлені договором.

Тобто, обов'язковою підставою для
здійснення замовником свого обов'язку
щодо оплати послуг є надання цих
послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України
визначено, що порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 7 п. 4.2. договору відповідач
зобов'язався своєчасно вносити плату
за послуги охорони.

Відповідач в порушення взятих на себе
зобов'язань за договором вартість
наданих послуг охорони у визначений
договором строк не виконав, в зв'язку з
чим виникла заборгованість перед
позивачем за період з липня по вересень
2013 року, яка складає 77 000,00 грн.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим до
виконання сторонами.

У відповідності до ст. 978 Цивільного
кодексу України за договором охорони
охоронець, який є суб'єктом
підприємницької діяльності,
зобов'язується забезпечити
недоторканність особи чи майна, які
охороняються. Володілець такого майна
або особа, яку охороняють, зобов'язані
виконувати передбачені договором
правила особистої та майнової безпеки
і щомісячно сплачувати охоронцю
встановлену плату.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

З урахуванням викладеного, суд дійшов
висновку про наявність передбачених
чинним законодавством правових
підстав для стягнення з відповідача
вартості послуг охорони в розмірі 77 000,00
грн.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу
України визначає що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Матеріалами справи підтверджується те,
що відповідач, в порушення умов
договору, у визначені строки оплату за
надані послуги охорони не провів, а
отже є таким, що прострочив виконання
зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу
України встановлено що, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу
України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері
господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями
у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу
України визначає, що якщо предметом
неустойки є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про
зменшення розміру неустойки,
встановленого актом цивільного
законодавства, крім випадків
передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом зокрема сплата
неустойки.

Пунктом 1 розділу VІІІ договору
передбачено, що у випадку несвоєчасної
(неповної) оплати за охорону об'єкта
нараховується пеня у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України суми простроченої плати за
кожен день прострочення.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського
кодексу України платник грошових
коштів сплачує на користь одержувача
цих коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін, але не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
встановлює, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

При укладанні договору сторони
визначили відповідальність за
порушення зобов'язання щодо оплати за
надані послуги охорони.

Разом з цим, пунктом 6 статті 232
Господарського кодексу України
встановлено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Зазначена стаття передбачає строк, у
межах якого нараховуються штрафні
санкції, у разі якщо інше не
встановлено законом або договором, а
строк, протягом якого особа може
звернутися до суду за захистом свого
порушеного права встановлюється
Цивільним кодексом України.

Укладеними між сторонами договорами
передбачено нарахування пені за кожний
день прострочення, тобто,
відповідальність носить
подовжувальний характер.

Враховуючи, що в силу умов п. 6.1.
договору, відповідач зобов'язаний був
вносити платежі до 05 числа наступного
місяця, то момент прострочення
виконання зобов'язання слід
встановлювати щодо кожного місяця
наданих послуг, і, в залежності від
встановленого, нараховувати пеню, за
кожний місяць наданих послуг за кожним
платежем окремо.

В зв'язку з тим, що взяті на себе
зобов'язання по сплаті послуг охорони
відповідач не виконав, він повинен
сплатити позивачу, крім суми основного
боргу, пеню розмір якої, становить 1645,20
грн.

Вимоги позивача в частині стягнення
пені обґрунтовані і підлягають
задоволенню в сумі 1645,20 грн. В нішій
частині вимоги є необгрунтованими.

В зв'язку з тим, що відповідач
припустився прострочення по сплаті
коштів за надані послуги охорони,
позивач на підставі ст. 625 Цивільного
кодексу України просить суд стягнути з
відповідача 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми,
наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
та 3 % річних, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом, не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваними
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника.

Умовами договору інший розмір
процентів не визначено.

Суд приходить до висновку про
задоволення вимог позивача щодо
стягнення з відповідача 379,80грн. - 3%
річних. В іншій частині вимоги є
необґрунтованими.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування
обставин, повідомлених позивачем, не
надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні
вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кремень НП" є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача пропорційно
задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "СААРЛАНД БУД ІНВЕСТ"
(01011, м. Київ, вул. Рибальська, 2, ) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Кремень
НП" (м. Київ, вул. Бережанська, 9, ) 77 000 грн. 00 коп. основного
боргу, 1 645 грню 20 коп. пені, 379 грн. 80 коп.
- 3% річних, 1 790 грн. 46 коп. витрат по
сплаті

В іншій частині позову відмовити.

Після набрання рішенням законної сили
видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 23.05.2014р.

Суддя
Трофименко Т.Ю.