ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
16 тел. 235-24-26
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2014 р.
Справа № 911/1113/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Лутак Т.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробниче
підприємство «Техвестсервіс»до
Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
Українипро стягнення 98 854, 00 грн.за
участю представників:

від позивача:Домашенко О.Є.від
відповідача:Ударцев В.В. суть спору:

Позивач звернувся до господарського
суду Київської області з позовом про
стягнення з відповідача 98 854, 00 грн.
заборгованості за договором № 7.1-76/2014
від 14.02.2014 р.

В обґрунтування позовних вимог,
позивач посилається на неналежне
виконання відповідачем своїх
договірних зобов'язань щодо здійснення
розрахунку за наданні послуги.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 03.04.2014 р. порушено
провадження у даній справі та
призначено її розгляд у судовому
засіданні на 24.04.2014 р.

23.04.2014 р. через канцелярію
господарського суду Київської області
від позивача надійшов супровідний лист
б/н від 23.04.2014 р. (вх. № 7592/14 від 23.04.2014 р.),
до якого додано документи по справі.

У судовому засіданні 24.04.2014 р. судом, в
порядку ст. 77 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено перерву до 26.05.2014 р.

Присутній у судовому засіданні 26.05.2014 р.
представник позивача повністю
підтримав позовні вимоги та просив суд
їх задовольнити з підстав викладених у
позові.

Представник відповідача у судовому
засіданні 26.05.2014 р. надав суду документи
по справі (вх. № 9801/14 від 26.05.2014 р.) та
проти задоволення позову в усному
порядку заперечив.

У судовому засіданні 26.05.2014 р.,
відповідно до ч. 2 ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України, судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, присутніх у судовому засіданні,
дослідивши докази та оцінивши їх в
сукупності, суд

встановив:

14.02.2014 р. між сторонами укладено договір
№ 7.1-76/2014, за умовами якого позивач
зобов'язався надати послуги з
технічного обслуговування
електронного й оптичного устаткування
(далі - послуги), а саме: надати послуги з
піврічного (ТО - 5) та річного (ТО - 6)
технічного обслуговування обладнання
засобів навігації обслуговування
повітряного руху - DVOR-432, VOR-431, DME-415, DME-435,
VECTOR-125, VECTOR-250 (далі - обладнання), яке
встановлене в підрозділах Украероруху,
а відповідач зобов'язався прийняти
послуги та своєчасно здійснити їх
оплату на умовах договору.

Відповідно до п. 3.2 договору перелік
обладнання, що підлягає
обслуговуванню, та ціни його піврічних
(ТО - 5), річних (ТО - 6) технічних
обслуговувань визначено у додатку № 1
до договору. Ціна послуг з піврічного
(ТО - 5) та річного (ТО - 6) технічного
обслуговування обладнання включає усі
витрати, пов'язані з виконанням послуг,
а також необхідні податки та збори, що
сплачуються або мають бути сплачені
позивачем, прибуток.

Згідно з п. 4.1 договору розрахунки за
цим договором здійснюються у
національній валюті України у
безготівковій формі шляхом
перерахування відповідачем
відповідної грошової суми на поточний
рахунок позивача.

Пунктом 4.2 договору передбачено, що
оплата за надані послуги здійснюється
відповідачем не пізніше 20-ти робочих
днів з дати отримання від позивача
рахунку-фактури, оформленого належним
чином за кожною наданою послугою
окремо після підписання обома
сторонами акту приймання-здавання
послуг з піврічного (ТО - 5) та річного
(ТО - 6) технічного обслуговування
обладнання.

Відповідно до п. 5.1 договору піврічне
(ТО - 5) та річне (ТО - 6) технічне
обслуговування обладнання проводиться
за графіками технічного
обслуговування (ТО - 5, ТО - 6) обладнання
на відповідний рік, розробленими
відповідачем та узгодженими з
позивачем (додаток № 4 до договору).

Згідно з п. 5.2 договору після завершення
технічного обслуговування обладнання
представник відповідача на об'єкті та
представник позивача складають
двосторонній акт приймання-здавання
послуг з технічного обслуговування (ТО
- 5, ТО - 6) обладнання (додаток № 3 до
договору). Акт складається в двох
екземплярах: один - для позивача, другий
- для відповідача.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що
відповідач зобов'язаний протягом
десяти робочих днів з моменту
отримання акту приймання-здавання
послуг з технічного обслуговування (ТО
- 5, ТО - 6) обладнання затвердити його або
надати мотивовану відмову.

Відповідно до п. 6.1.1 договору
відповідач зобов'язався своєчасно та в
повному обсязі сплачувати за надані
послуги.

Згідно з п. 6.4.1 позивач має право
своєчасно та в повному обсязі
отримувати плату за надані послуги.

Пунктом 10.1 договору передбачено, що
договір набирає чинності з дня його
підписання уповноваженими
представниками сторін і діє до повного
виконання зобов'язань за договором.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем, на виконання умов договору
№ 7.1-76/2014 від 14.02.2014 р., були наданні
відповідачу послуги з річного (ТО - 6)
технічного обслуговування обладнання
на загальну суму 99 331, 20 грн., що
підтверджується наявним у матеріалах
справи актом приймання-здавання послуг
з річного (ТО - 6) технічного
обслуговування обладнання від 03.03.2014 р.,
який підписаний і затверджений в
двосторонньому порядку повноважними
представниками сторін та скріплений
печатками підприємств.

На оплату наданих послуг за
вищезазначеним актом
приймання-здавання, позивачем було
виставлено відповідачу рахунок № 169
від 03.03.2014 р. на загальну суму 99 331, 20 грн.

Проте, в порушення своїх договірних
зобов'язань, відповідач за отриманні
послуги розрахувався частково, а саме у
розмірі 477, 20 грн., що підтверджується
наявними у матеріалах справи
банківською випискою та платіжним
дорученням № 2014 від 25.03.2014 р.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач звертався до відповідача з
листом б/н від 26.03.2014 р., у якому просив
надати роз'яснення щодо часткової
оплати рахунку.

У відповідь на вищезазначений лист
позивача відповідач повідомив його
(лист № 10.1-360 від 27.03.2014 р.) про те, що
кошти в розмірі 98 854, 00 грн. було
утримано з позивача на підставі
висновків Державної фінансової
інспекції України, що обґрунтовується
наступним: Державною фінансовою
інспекцією України проводилась
ревізія фінансово-господарської
діяльності Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України. За результатами ревізії було
складено акт від 16.12.2013 р. № 06-21/184,
згідно з яким були встановлені
порушення фінансово-господарської
діяльності Товариством з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробниче
підприємство «Техвестсервіс» за
договором підряду від 05.04.2012 р. № 3-12.03, а
саме при перевірці правильності
визначення прямих витрат вказано
невірне застосування кошторисної
норми по об'єкту «Монтаж, технічне
обслуговування і ремонт
контрольно-вимірювальної апаратури» в
аті виконаних робіт форми КБ-2в за
травень 2012 року, чим завищено вартість
виконаних робіт на загальну суму 98 854, 00
грн., що не відповідає вимогам п. 1.3.4 ДБН
Д.1.1-1-2000 «Правила визначення вартості
будівництва», затверджених Наказом
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики від
27.08.2000 р. № 164, в частині визначення
нормативної кількості ресурсів,
необхідних для виконання відповідного
виду робіт. Так, відповідач зазначає, що
оскільки, дане порушення призвело до
завдання матеріальної шкоди (збитків)
відповідачу на суму 98 854, 00 грн., яка не
була добровільно відшкодована в
претензійному порядку, то ця сума була
утримана останнім з позивача.

Таким чином, відповідач не виконав
свого зобов'язання щодо сплати
заборгованості за отриманні послуги,
що і стало підставою для звернення
позивача з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вказані вимоги позивача підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Проаналізувавши зміст укладеного між
сторонами договору, суд дійшов
висновку, що за цивільно-правовими
ознаками він є договором про надання
послуг, а тому до нього застосовуються
положення законодавства про надання
послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного
кодексу України за договором про
надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії, або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно з ст. 903 Цивільного кодексу
України якщо договором передбачено
надання послуг за плату, замовник
зобов'язаний оплатити надану йому
послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором. Якщо
неможливість виконати договір виникла
з вини замовника, він зобов'язаний
виплатити виконавцеві плату в повному
обсязі, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного
кодексу України, є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 173 Господарського кодексу
України передбачено, що один суб'єкт
господарського зобов'язання повинен
вчинити певну дію на користь іншого
суб'єкта, а інший суб'єкт має право
вимагати від зобов'язаної сторони
виконання її обов'язку.

Стаття 193 Господарського кодексу
України встановлює, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться і до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Частина друга цієї ж статті передбачає,
що кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського
кодексу України не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Посилання відповідача на акт ревізії
фінансово-господарської діяльності
Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України від 16.12.2013 р. № 06-21/184 не береться
судом до уваги, оскільки зазначеного
акту на вимогу суду сторонами не
надано, а зі змісту листа № 10.1-360 від
27.03.2014 р. відповідача вбачається, що
встановлені у даному акті порушення
фінансово-господарської діяльності
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Науково-виробниче
підприємство «Техвестсервіс» не
стосуються договору № 7.1-76/2014 від 14.02.2014
р., який є підставою даного позову, та не
можуть бути обставиною, що звільняє
відповідача від відповідальності за
зазначеним договором.

Статтею 253 Цивільного кодексу України
передбачено, що перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає,
що відповідач заявлених до нього вимог
щодо стягнення заборгованості за
надані послуги не спростував, належних
та допустимих доказів, які
підтверджують виконання ним
зобов'язань за договором № 7.1-76/2014 від
14.02.2014 р. суду не надав.

З огляду на вищевикладене та
враховуючи, що борг відповідача перед
позивачем на час прийняття рішення не
погашений, його розмір підтверджується
наявними матеріалами справи, суд
дійшов висновку, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача 98 854, 00 грн.
основного боргу за договором № 7.1-76/2014
від 14.02.2014 р. є доведеними,
обґрунтованими, підтверджені
належними доказами і підлягають
задоволенню.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, покладається судом на
відповідача.

Враховуючи вищезазначене та керуючись
ст.ст. 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Науково-виробниче підприємство
«Техвестсервіс» задовольнити
повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства
обслуговування повітряного руху
України (08307, Київська область, місто
Бориспіль, Аеропорт, ідентифікаційний
код - 19477064) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Науково-виробниче підприємство
«Техвестсервіс» (03148, місто Київ, вулиця
Жмеринська, будинок 5, ідентифікаційний
код - 24721187) 98 854 (дев'яносто вісім тисяч
вісімсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп.
основного боргу за договором № 7.1-76/2014
від 14.02.2014 р. та 1 977 (одна тисяча
дев'ятсот сімдесят сім) грн. 08 коп.
судового збору.

3. Видати наказ після набрання судовим
рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги відповідно до ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України та може бути оскаржене в
порядку, передбаченому чинним
законодавством України.

Повне рішення складено: 30.05.2014 р.

Суддя
Т.В.
Лутак