ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2014 р.Справа № 922/1326/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання
Бабиніні Д.О.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
в розмірі 400 000,00 грн. за участю
представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(позивач) звернувся до господарського
суду Харківської області з позовом до
відповідача - Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості в розмірі 400 000,00 грн. В
обґрунтування позовних вимог, позивач
посилається на неналежне виконання
покладених на відповідача обов'язків
за Договором поставки від 03.04.2013 року, в
частині повної та своєчасної оплати за
отриманий товар за накладною № б/н від
05.04.2013 року, з урахуванням чого та
враховуючи приписи ст.ст. 11, 509, 526, 530, 610,
712 Цивільного кодексу України, просить
суд стягнути з відповідача заявлену
суму позову та судові витрати в розмірі
8 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 07.04.2014 року
було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд у
відкритому судовому засіданні на 14.05.2014
року о 10:45 годині.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 14.05.2014 року
розгляд справи було відкладено на
28.05.2014 року о 10:45 годині.

До господарського суду Харківської
області 27.05.2013 року від позивача та
відповідача надійшло клопотання (вх.№
17487) та клопотання (вх.№ 17631) про розгляд
справи за відсутності представника
позивача та відповідача за наявними у
матеріалах справи доказів.

Надані сторонами документи прийняті
судом до розгляду, досліджені та
долучені до матеріалів справи.

Представник позивача в призначене
судове засідання не з'явився, проте до
господарського суду Харківської
області 27.05.2013 року надав клопотання
про розгляд справи за відсутності
позивача.

Представник відповідача в призначене
судове засідання не з'явився, проте до
господарського суду Харківської
області 27.05.2014 року повернулась ухвала
суду від 14.05.2014 року, з поштовою
довідкою з відміткою «за закінченням
терміну зберігання».

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 ГПК. У разі присутності сторони або
іншого учасника судового процесу в
судовому засіданні протокол судового
засідання, в якому відображені
відомості про явку сторін (пункт 4
частини другої статті 81-1 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

На підставі вищевикладеного суд дійшов
висновку про належне повідомлення
учасників процесу про час та місце
судового засідання.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає,
що ним вжито всі заходи для належного
повідомлення сторін про час та місце
розгляду справи, тому вважає за можливе
розглядати справу за відсутності
представника позивача та відповідача,
за наявними в справі матеріалами, як
передбачено статтею 75 Господарського
процесуального кодексу України.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Зокрема, підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків є договори
та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 174
Господарського кодексу України
господарський договір є підставою
виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, зміст договору складається з
умов, які визначаються на розсуд та за
погодженням сторін, та умов, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства, договір
укладений (підписаний сторонами) є
обов'язковим для виконання кожної із
сторін.

03 квітня 2013 року між Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_1 (позивач,
постачальник) та Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_2 (відповідач,
покупець) було укладено договір
поставки, відповідно до умов якого
постачальник зобов'язався поставити
покупцеві товар, а покупець
зобов'язався прийняти товар і сплатити
за нього певну грошову суму (пункт 1.1
укладеного сторонами договору).

Пунктом 1.2 Договору передбачено, що
предметом поставки є товар (тканини),
кількість, вартість, асортимент якого
зазначається в накладних.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що факт
прийняття товару покупцем
підтверджується підписанням
накладної, а пунктом 2.4 передбачено, що
постачальник вважається таким, що
виконав свій обов'язок з поставки
товару покупцеві з моменту підписання
накладної.

Відповідно до п.3.7. Договору, покупець
сплачує постачальнику вартість
поставленого товару відповідно до сум,
зазначених у накладних. Покупець
зобов'язаний сплатити постачальнику
поставлений товар відповідно до
оформлених сторонами накладних на
протязі 7 календарних днів з моменту
підписання накладних.

При цьому пунктом 4.1 встановлено
обов'язок постачальника поставити
покупцеві товар, а пунктом 4.2 на покупця
покладено обов'язок прийняти товар від
постачальника і здійснити його оплату
в строки та порядку, обумовленому
договором.

Як вбачається зі змісту
вищезазначеного договору, останній є
діючим, по своїй правовій природі є
договором поставки, і на підставі ст. 712
ЦК України до нього застосовуються
загальні положення про купівлю -
продаж.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як встановлено судом, за даним
договором позивач поставив
відповідачу товар на суму 400 000,00 грн.,
про що свідчить видаткова накладна №
б/н від 05.05.2014 року (арк.с. 12)

Судом встановлено, що відповідач
отримав вищенаведений товар, що
підтверджується підписом відповідача
та печаткою підприємства відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи
10.02.2014 року позивачем було передано
відповідачу вимогу про виконання
зобов'язання про сплату 400 000,00 грн.
заборгованості за поставлений товар,
проте відповідач вимогу залишив без
виконання, повідомивши одночасно про
неможливість оплати отриманого товару
в зв'язку з тяжким фінансовим
становищем.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач отримав товар на загальну
суму 400 000,00 грн., однак доказів сплати
поставленого товару не надав.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32
Господарського процесуального кодексу
України: доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Враховуючи вказані обставини та те, що
відповідач не надав суду жодного
доказу, який би спростовував наявність
заборгованості перед позивачем, свого
контррозрахунку позовних вимог, хоча
мав можливість скористуватись своїми
процесуальними правами та надати
документи в обґрунтування своєї
позиції по справі, суд дійшов висновку
про те, що позовна вимога позивача в
частині стягнення заборгованості в
сумі 400 000,00 грн. (сума основного боргу)
правомірна та обґрунтована, така, що не
спростована відповідачем, тому
підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується ст. 49 ГПК України
та постановою № 18 від 26.12.2011 р. Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції". Суми, які підлягають
сплаті за проведення судової
експертизи, послуги перекладача,
адвоката та інші витрати, пов'язані з
розглядом справи, покладаються при
задоволенні позову - на відповідача;
при відмові в позові - на позивача; при
частковому задоволенні позову - на
обидві сторони пропорційно розміру
задоволених позовних вимог. Таким
чином, судові витрати покладаються на
відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 11, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 625, 626, 662, 692, 712
Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 173,
174, 193, 216, 217, 230, 231, 232 Господарського
кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 38, 43,
44, 49, 75, ст.ст. 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 (61172, АДРЕСА_1, ідентифікаційний
код НОМЕР_1) на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (61202, АДРЕСА_2,
ідентифікаційний код НОМЕР_2)
заборгованість в розмірі 400 000,00 грн. та
сплачений судовий збір в розмірі 8000,00
грн.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 02.06.2014 р.

Суддя А.М. Буракова

922/1326/14