ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2014 року
Справа № 915/338/14

Господарський суд Миколаївської
області,

головуючий суддя Коваль С.М.,

при секретарі Кондратова О.В.,

з участю представників сторін:

від позивача: Петерс Р.Я., довіреність
б/№ від 20.01.2014р.;

від відповідача: Войтенкова І.О.,
довіреність №2 від 09.01.2014р.;

від 3-ї особи: представник не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу № 915/338/14

за позовом: Комунального
підприємства "Водопостачання м.
Вознесенська" 56500, м. Вознесенськ, вул.
Щорса, 2,

до відповідача: Миколаївського
обласного територіального відділення
Антимонопольного комітету України ,
54030, м. Миколаїв, вул. Потьомкінська,41.

Третя особа без самостійних вимог на
стороні позивача:

ОСОБА_3, АДРЕСА_1 ).

про визнання недійсним рішення
адміністративної колегії
Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України №
154-ріш від 24.12.2013 року, -

В С Т А Н
О В И В:

Комунальне підприємство
"Водопостачання м. Вознесенська"
звернулось до господарського суду з
позовом до Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України про
визнання недійсним рішення
адміністративної колегії
Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України №
154-ріш від 24.12.2013 року.

В обґрунтування своїх вимог
позивач посилався на те, що дії
Комунального підприємства
"Водопостачання м. Вознесенська", які
полягали в укладанні позивачем у 2012
році з фізичними особами договорів про
надання послуг населенню з
централізованого постачання холодної
води та водовідведення у редакції, що
не відповідає вимогам типового
договору, не є порушенням вимог ст. 13
Закону України «Про захист економічної
конкуренції», оскільки позивач не
отримав користі з того, що умови
договору відрізняються від умов
типового договору, а права споживачів
фактично не були звужені.

Відповідач проти позову позивача
заперечив, мотивуючи тим, що спірне
рішення відповідача повністю
грунтується на чинному законодавстві
України та фактичних обставинах
справи, тому Адміністративна колегія
Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
цілком правомірно дійшла висновку, що
Комунальне підприємство
"Водопостачання м. Вознесенська"
займало монопольне становище на ринку
надання послуг з централізованого
водопостачання та водовідведення у 2012
роках у територіальних межах міста
Вознесенська, Миколаївської області,
де розташовані водопроводні мережі,
які належать або використовуються КП
«Водопостачання м.Вознесенька», тому
на цьому ринку останнє не мало жодного
конкурента, а його дії, які полягали в
укладанні у 2012 році з фізичними особами
договорів про надання послуг населенню
з централізованого постачання
холодної води та водовідведення,
зокрема, із ОСОБА_3, у редакції, що не
відповідає вимогам Типового договору,
внаслідок чого споживачі можуть не
скористатися усім переліком наданих їм
законодавством прав, є порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції, передбаченим пунктом 2
статті 50, частиною першою статті 13
Закону України «Про захист
конкуренції».

Третя особа без самостійних вимог
на стороні позивача у письмових
поясненнях в задоволенні позову
просила відмовити в повному обсязі.

У судових засіданнях
представники сторін підтримали доводи,
викладені у позові та у відзиві
відповідно.

Розглянувши матеріали справи та
заслухавши представників сторін,
господарський суд встановив:

Адміністративна колегія
Миколаївського обласного
територіального відділення
Антимонопольного комітету України
прийняла рішення від 24.12.2013р. №154-ріш у
справі №1-26.213/144-2013 «Про порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції та накладення штрафу» яким
комунальне підприємство
"Водопостачання міста Вознесенська"
визнано таким, що протягом 2012 року у
територіальних межах міста
Вознесенськ Вознесенського району
Миколаївської області, де розташовані
водопровідні мережі, які належать або
використовуються (експлуатуються) КП
"Водопостачання міста Вознесенська",
займало монопольне (домінуюче)
становище на ринку надання послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення, як таке, що не мало на
цьому ринку жодного конкурента.

Пунктом 2 рішення дії КП
"Водопостачання міста Вознесенська",
які полягали в укладанні у 2012 році з
фізичними особами договорів про
надання послуг населенню з
централізованого постачання холодної
води та водовідведення, зокрема, із
ОСОБА_3, у редакції, що не відповідає
вимогам Типового договору, внаслідок
чого споживачі можуть не скористатися
усім переліком наданих їм
законодавством прав, визнано
порушенням законодавства про захист
економічної конкуренції, передбаченим
пунктом 2 статті 50, частиною першою
статті 13 Закону України «Про захист
економічної конкуренції», а саме:
зловживання монопольним становищем на
ринку у вигляді дій, що можуть
призвести до ущемлення інтересів
споживачів, які були б неможливими за
умов існування значної конкуренції на
ринку.

За вчинення вказаного порушення
на підприємство було накладено штраф у
розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

Згідно пункту 4 рішення позивача
було зобов'язано припинити порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції, зазначене в пункті 2 цього
рішення, шляхом приведення умов
договорів про надання послуг з
централізованого постачання холодної
води та водовідведення, що укладаються
з фізичними особами, у відповідність до
вимог чинного законодавства, про що
повідомити територіальне відділення у
двомісячний строк з дня одержання
цього рішення.

Пунктом 5 рішення зобов'язано КП
"Водопостачання міста Вознесенська"
оприлюднити за власні кошти пункти 1, 2,
3, 4 резолютивної частини цього рішення
в міському засобі масової інформації у
місячний термін з дня набуття ним
законної сили, про що повідомити
територіальне відділення з наданням
усіх підтверджуючих документів у
п'ятиденний строк з дня розміщення
публікації.

Проаналізувавши наявні у справі докази
та надавши їм правову оцінку, суд
дійшов висновку про відмову в
задоволенні позову, виходячи з
наступного.

Організація надання послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення врегульована, зокрема,
Законами України "Про
житлово-комунальні послуги", "Про питну
воду і питне водопостачання", а також
Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної і гарячої води і
водовідведення, затвердженими
Постановою КМУ від 21.07.2005р. № 630 (надалі -
Правила).

Виходячи із законодавчо
визначеного поняття «житлово -
комунальні послуги», наведеного у
статті 1 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги", послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення відносяться до
житлово-комунальних послуг.

Згідно зі статтею 19 Закону
України "Про питну воду та питне
водопостачання" відносини між
учасниками договірних відносин у сфері
житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах.

Статтею 21 цього Закону
передбачено, що до обов'язків виконавця
віднесено підготовку та укладання із
споживачем договору на надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Пунктом 1 частини першої статті 20
вказаного Закону визначено, що
споживач зобов'язаний, зокрема, укласти
договір на надання житлово-комунальних
послуг, підготовлений виконавцем на
основі типового договору.

Згідно пункту 8 Правил, послуги
надаються споживачеві згідно з
договором, що оформляється на основі
типового договору про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення.

Типовий договір про надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення (надалі - типовий
договір) затверджено Постановою
Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р.
№630.

Відповідно до статті 26 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», до істотних умов договору на
надання житлово-комунальних послуг
належать, зокрема, права та обов'язки
сторін.

Дослідивши укладений між КП
"Водопостачання міста Вознесенська" та
споживачем ОСОБА_3 договір від 07.09.2012р.
про надання послуг з централізованого
постачання холодної води і
водовідведення, судом було виявлено
умови, які не відповідають типовому
договору, затвердженому нормативно -
правовим актом вищого органу
виконавчої влади.

Так, при визначенні прав
споживачів та зобов'язань виконавця, КП
"Водопостачання міста Вознесенська"
виключило, зокрема, із договору умову,
яка стосується зобов'язання виконавця
надавати якісну послугу з
централізованого постачання холодної
води, передбачену підпунктом 20 пункту 19
Типового договору, а саме: виконувати
інші обов'язки відповідно до
законодавства та цього договору.

Згідно вищенаведеної умови перелік
обов'язків виконавця є невичерпним, а
невключення даної умови до договору
позивач звужує коло обов'язків
підприємства лише до тих, які
встановлені в договорі.

Згідно з пунктом 4 частини другої
статті 21 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
виконавець послуг зобов'язаний
надавати в установленому
законодавством порядку необхідну
інформацію про перелік
житлово-комунальних послуг, їх
вартість, загальну вартість місячного
платежу, структуру цін/тарифів, норми
споживання, режим надання
житлово-комунальних послуг, їх
споживчі властивості тощо.

Всупереч згаданим норма, позивач
не включив у договір умову, передбачену
підпунктом 7 пункту 19 типового
договору, яка стосується інформування
споживачів, а саме: повідомляти
споживача про плановану перерву в
наданні послуг через засоби масової
інформації, а також письмово не пізніше
ніж за 10 днів до її настання (крім
перерви, що настає внаслідок аварії або
дії непереборної сили) із зазначенням
причини та часу перерви в наданні
послуг.

В даному випадку відсутність у
договорі, підготовленому позивачем,
наведеної передбаченої типовим
договором умови, дає можливість
водопостачальному підприємству не
належним чином інформувати (чи взагалі
не інформувати) споживачів про
тимчасове припинення надання послуг,
які можуть ставитись підприємством вже
перед фактом безпосередньо перед
здійсненням припинення
водопостачання.

Необхідність отримання послуги з
централізованого водопостачання є
досить високою та важливою для
споживача, оскільки велика кількість
господарсько-побутових справ
останнього залежать від наявності чи
відсутності у нього водопостачання.

Таким чином, зазначена
невідповідність договору, укладеному
між КП "Водопостачання м. Вознесенська"
та споживачем ОСОБА_3, вимогам типового
договору, звужує обсяг прав споживача
та може призвести до ущемлення його
інтересів у вигляді порушення
господарських- побутових планів та
задоволення відповідних життєвих
потреб.

Згідно абзацу 4 частини четвертої
статті 179 Господарського кодексу
України, при укладенні господарських
договорів сторони можуть визначати
зміст договору на основі типового
договору, затвердженого Кабінетом
Міністрів України, чи у випадках,
передбачених законом, іншим органом
державної влади, коли сторони не можуть
відступати від змісту типового
договору, але мають право
конкретизувати його умови.

Частиною третьою статті 184
Господарського Кодексу України
визначено, що укладення господарських
договорів на основі примірних і
типових договорів повинно
здійснюватися з додержанням умов,
передбачених статтею 179 цього Кодексу,
не інакше як шляхом викладення
договору у вигляді єдиного документа,
оформленого згідно з вимогами статті 181
цього Кодексу та відповідно до правил,
встановлених нормативно-правовими
актами щодо застосування примірного
або типового договору.

Оскільки КП «Водопостачання м.
Вознесенськ» в 2012 році в
територіальних межах міста
Вознесенськ, де розташовані
водопровідні мережі, які належать або
використовуються (експлуатуються) КП
«Водопостачання міста Вознесенська»
займало монопольне (домінуюче)
становище на ринку надання послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення, як таке, що не мало на
цьому ринку жодного конкурента,
споживач не мав можливості вибору
іншого контрагента, а отже змушений був
укладати договір про надання послуг
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення у редакції,
підготовленій та наданій йому
підприємством для підписання.

Підготовка та укладання
позивачем договорів, умови яких не
відповідають типовому договору,
створюють для підприємства -
монопольного утворення додаткові
важелі впливу на своїх абонентів, які
не передбачено чинним нормативно -
правовими актами у галузі питного
водопостачання населенню. Вказане у
сукупності призводить до створення
нерівних умов між водоканалом-
виконавцем послуги та населенням (його
абонентами) - споживачами послуг
централізованого водопостачання та
водовідведення (посилення позиції
водоканалу за рахунок послаблення
позиції його споживачів) у процес
відповідно, надання та споживання цих
послуг.

Отже, враховуючи монопольне становище
позивача, підготовка і укладання ним
договору про надання послуг з
централізованого постачань холодної
води та водовідведення у редакції, що
не відповідає типовому договору, тобто
відступає від його змісту, може
призвести до ущемлення інтерес
споживачів послуг з централізованого
постачання холодної води та
водовідведення- фізичних осіб на
одержання цих послуг у порядку та на
умовах, встановлених чинним
законодавством.

Враховуючи те, що Комунальне
підприємства "Водопостачання м.
Вознесенська" - як суб'єкт
господарювання, займає монопольне
положення на ринку надання послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення, то його дії можуть
призвести до ущемлення інтерес
споживачів послуг з централізованого
постачання холодної води та
водовідведення - фізичних осіб на
одержання цих послуг у порядку та на
умовах, встановлених чинним
законодавством.

Відповідно, наведені дії Комунального
підприємства "Водопостачання м.
Вознесенська" є порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції, передбаченого пунктом 2
статті 50 частиною першою статті 13
Закону України «Про захист економічної
конкуренції», а саме: зловживання
монопольним становищем на ринку шляхом
вчинення дій, що можуть призвести до
ущемлення інтересів інших суб'єктів
господарювання або споживачів, які
неможливо було б вчинити за умов
існування значної конкуренції на
ринку.

Сам позивач в позовній заяві
звертає увагу на те, що він відступив в
змісту типового договору, зазначаючи,
що допустив технічну помилку.

Проте, такі доводи позивача не можуть
прийматись судом до уваги, оскільки не
спростовують факту вчинення позивачем
порушення конкуренційного
законодавства, оскільки типовий
договір затверджено
нормативно-правовим актом вищого
органу виконавчої влади та є
обов'язковим до виконання суб'єктами
господарювання, предметом діяльності
яких є надання житлово-комунальних
послуг, що укладають та розробляють
договори зі споживачами.

Окрім цього, позивач у позовній заяві
не погоджується з нарахованим до
стягнення штрафу у розмірі 30000 грн.,
оскільки, на думку позивача, останній
своїми діями не завдав жодної шкоди
споживачу і не отримав ніякої користі
при укладанні договору про надання
послуг з централізованого постачання
холодної води і водовідведення від
07.09.2012р.

Відповідно до статті 51 Закону України
«Про захист економічної конкуренції»
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції тягне за собою
відповідальність, встановлену законом.

Згідно частини першої статті 52
цього Закону, органи Антимонопольного
комітету України накладають штрафи,
зокрема, на юридичних осіб.

Вказана стаття Закону
диференціює розмір штрафів залежно від
ступеня небезпеки певних видів
порушень для конкуренції як
фундаментального механізму
економічного розвитку. Зловживання
монопольним (домінуючим) становищем,
відповідно до законодавства про захист
економічної конкуренції, визнано
найнебезпечнішим проявом
обмежувальної ділової практики в
підприємницькій діяльності і,
відповідно, найсуворіше карається
згідно із конкуренційним
законодавством України.

Відповідно до абзацу другого
частини другої статті 52 Закону України
"Про захист економічної конкуренції",
за порушення, передбачене пунктом 2
статті 50 цього Закону, накладається
штраф у розмірі до десяти відсотків
доходу (виручки) суб'єкта
господарювання від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг) за
останній звітний рік, що передував
року, в якому накладається штраф.

Згідно інформації, наданої
позивачем листом від 13.12.2013р. № 604 у
відповідь на вимогу відділення, дохід
(виручка) від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) за 2012 рік
складала 7 351 000 (сім мільйонів триста
п'ятдесят одна тисяча) гривень.

На момент прийняття
оскаржуваного рішення, порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції позивачем не було
припинено.

При визначенні розміру штрафу
відповідачем були враховані такі
обставини, зокрема:

- тривалість вчинення порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції;

- порушення законодавства про захист
економічної конкуренції вчинено
вперше;

- системність вчинення порушення;

- позивач не визнав факт вчинення
порушення законодавства про захист
економічної конкуренції.

Пунктом 20.1. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011р. №15 визначено, що
Закон України «Про захист економічної
конкуренції» не містить норм, які
надавали б господарському суду право
зменшувати розмір (а відтак і суму)
стягуваних штрафу та/або пені (у разі їх
правомірного нарахування).

Отже, суд дійшов висновку, що штраф було
визначено відповідачем без порушення
повноважень допустимого розміру і з
врахуванням сукупних обставин, які
впливають на його визначення.

Стаття 3 Закону України "Про
Антимонопольний комітет України"
відносить до основних завдань
Комітету, зокрема, здійснення
державного контролю за дотриманням
законодавства про захист економічної
конкуренції на засадах рівності
суб'єктів господарювання перед
законом та пріоритету прав споживачів,
запобігання, виявлення і припинення
порушень законодавства про захист
економічної конкуренції.

Згідно з частиною третьою статті 4
Закону України "Про Антимонопольний
комітет України" державний контроль за
додержанням законодавства про захист
економічної конкуренції, захист
інтересів суб'єктів господарювання та
споживачів від його порушень
здійснюються органами
Антимонопольного комітету України.

Частиною першою статті 13 Закону
України «Про захист економічної
конкуренції» встановлено, що
зловживанням монопольним (домінуючим)
становищем на ринку є дії чи
бездіяльність суб'єкта господарювання,
який займає монопольне (домінуюче)
становище ринку, що призвели або можуть
призвести до недопущення, усунення чи
обмеження конкуренції, або ущемлення
інтересів інших суб'єктів
господарювання чи споживачів, були б
неможливими за умов існування значної
конкуренції на ринку.

Вчинення суб'єктом
господарювання дій, що можуть
призвести до ущемлення інтересів інших
суб'єктів господарювання чи
споживачів, є самодостатньою
кваліфікуючою ознакою порушення
законодавства про захист економічної
конкуренції. При цьому настання
наслідків не є обов'язково необхідним
елементом, з як пов'язується
застосування статті 13 Закону України
«Про захист економічної конкуренції».

Таку правову позицію викладено
у пункті 12 Оглядового листа ВГСУ
03.12.2004р. № 04-5/3180,у пункті 9
Інформаційного листа від 13.04.2007 №01-8/229
«Про деякі питання практики
застосування конкурентного
законодавства», та у пункті 14 Постанови
Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 15.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як підставу
своїх вимог або заперечень, суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи.

Враховуючи, що позивачем не доведено
належними та допустимими доказами
необхідність скасування рішення
адміністративної колегії
Миколаївського обласного
територіального відділення № 154-ріш
від 24.12.13 року, оскільки дії
Комунального підприємства
"Водопостачання м. Вознесенська", які
полягали в укладанні у 2012 році з
фізичними особами договорів про
надання послуг населенню з
централізованого постачання холодної
води та водовідведення, зокрема, із
ОСОБА_3, у редакції, що не відповідає
вимогам типового договору, можуть
призвести до ущемлення інтерес
споживачів послуг з централізованого
постачання холодної води та
водовідведення - фізичних осіб на
одержання цих послуг у порядку та на
умовах, встановлених чинним
законодавством, є порушенням
законодавства про захист економічної
конкуренції, передбаченого пунктом 2
статті 50 частиною першою статті 13
Закону України «Про захист економічної
конкуренції», а саме: зловживання
монопольним становищем на ринку шляхом
вчинення дій, що можуть призвести до
ущемлення інтересів інших суб'єктів
господарювання або споживачів, які
неможливо було б вчинити за умов
існування значної конкуренції на
ринку, то, за таких обставин, в позові
слід відмовити, судові витрати
віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 ГПК
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним господарським судом.

Суддя
С.М. Коваль

Рішення підписано20.05.2014 року.