КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2014 р. Справа№ 910/14844/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Гончарова С.А.

Яковлєва М.Л.

за участю представників:

від позивача: представник - Нестеренко
Д.В. - за довіреністю,

від відповідача: представник -
Дорошенко О.С. - за довіреністю,

від прокуратури: Коряжміна Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Київський завод гумових та латексних
виробів"

на рішення Господарського суду міста
Києва від 23.01.2014 р.

у справі № 910/14844/13 (головуючий Удалова
О.Г., судді Стасюк С.В., Шкурдова Л.М.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Київський завод гумових та
латексних виробів" в особі
розпорядника майна - керівника
Гартенка Віталія Федоровича

до Київської міської ради

про визнання права користування
земельною ділянкою та визнання
відсутнім права,

за участю Київської прокуратури з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2013 р. Публічне акціонерне
товариство "Київський завод гумових та
латексних виробів" в особі
розпорядника майна - керівника
Гартенка Віталія Федорович звернулось
до Господарського суду міста Києва з
позовом до Київської міської ради про
визнання права користування земельною
ділянкою площею 31 089 кв. м., кадастровий
номер :79:286:0005, цільове призначення
- для експлуатації та обслуговування
будівель та споруд заводу, що
розташована за адресою: вул. Амурська, 6,
Голосіївський район, м. Київ, 03022, за
позивачем на підставі договору оренди
земельної ділянки б/н від 18.09.2008 р.,
укладеного між сторонами; визнання
відсутнім у відповідача права на
розірвання вказаного вище договору.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Київською прокуратурою з нагляду за
додержанням законів у
природоохоронній сфері було подано
позов в інтересах відповідача про
розірвання договору оренди земельної
ділянки б/н від 18.09.2008 р. через наявність
у позивача заборгованості з плати за
землю. Оскільки позивач перебуває в
стані процедури банкрутства,
заборгованість з плати за землю, яка
належить до вимог третьої черги, має
бути сплачена в порядку черговості та
не може вважатися простроченою, у
зв'язку з чим підстави для розірвання
спірного договору відсутні, а позивач
має право користування земельною
ділянкою.

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 23.01.2014 р. у справі №910/14844/13 у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
Публічне акціонерне товариство
"Київський завод гумових та латексних
виробів" звернулось до Київського
апеляційного господарського суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що
рішення суду першої інстанції прийнято
з порушенням норм матеріального права,
не було встановлено обставин, що мають
значення для вирішення справи, а
зроблені висновки не відповідають
обставинам справи.

Відповідач та прокуратура правом на
подання відзиву на апеляційну скаргу
не скористались.

Представник позивача в судовому
засіданні вимоги апеляційної скарги
підтримав у повному обсязі, просив
оскаржуване рішення скасувати та
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити.

Представники відповідача та
прокуратури в судовому засіданні проти
доводів апеляційної скарги
заперечували, просили залишити її без
задоволення, а оскаржуване рішення без
змін.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, заслухавши пояснення
представників сторін, колегія суддів
дійшла до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а оскаржуване рішення без
змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 101
Господарського процесуального кодексу
України у процесі перегляду справи
апеляційний господарський суд за
наявними у справі і додатково поданими
доказами повторно розглядає справу.
Додаткові докази приймаються судом,
якщо заявник обґрунтував неможливість
їх подання суду першої інстанції з
причин, що не залежали від нього.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи,
18.09.2008 р. між Київською міською радою
(орендодавець) та Відкритим
акціонерним товариством "Київський
завод гумових та латексних виробів"
(правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Київський завод
гумових та латексних виробів") (орендар)
укладено договір оренди земельної
ділянки, зареєстрований Головним
управлінням земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) 30.09.2008 р. за № 79-6-00661
(Договір).

У відповідності до п. 1.1 Договору
орендодавець на підставі рішень
Київської міської ради від 14.06.2007 р. №
858/1519 та від 17.07.2008 р. № 45/45 за актом
приймання-передачі передає, а орендар
приймає в оренду (строкове платне
користування) земельну ділянку,
визначену цим договором.

Згідно з 2.1 Договору об'єктом оренди є
земельна ділянка, що розташована за
адресою: вул. Амурська, 6, у
Голосіївському районі, м. Києва, площею
31 089 кв. м., цільове призначення - для
експлуатації та обслуговування
будівель та споруд заводу, кадастровий
номер :79:286:0005.

Відповідно до п. 3.1 договір укладено на
15 років.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.05.2010 р. порушено провадження
у справі № 50/311-б про банкрутство
Відкритого акціонерного товариства
"Київський завод гумових та латексних
виробів" та введено мораторій на
задоволення вимог кредиторів боржника,
відповідно до ст. 11 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
до закінчення провадження у справі -
зупинено виконання боржником грошових
зобов'язань і зобов'язань щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів, строк виконання яких настав
до введення мораторію), та зупинено
заходи, спрямовані на забезпечення
виконання цих зобов'язань та
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів),
застосованих до прийняття рішення
проведення мораторію.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 25.02.2011 р. по справі № 50/311-б
призначено розпорядником майна
відкритого акціонерного товариства
"Київський завод гумових та латексних
виробів" арбітражного керуючого
Гартенка Віталія Федоровича.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.12.2012 р. по справі № 50/311-б
затверджено реєстр вимог кредиторів та
визнано вимоги Державної податкової
інспекції у Голосіївському районі
міста Києва на суму 525697,67 грн. вимогами
третьої черги.

11.03.2013 р. ухвалою Господарського суду
міста Києва порушено провадження у
справі № 910/4390/13 за позовом Київської
прокуратури з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері в
інтересах держави в особі Київської
міської ради до Публічного
акціонерного товариства "Київський
завод гумових та латексних виробів" про
розірвання договору оренди земельної
ділянки від 18.09.2008 р. та повернення
земельної ділянки.

Позивач вважає, що оскільки
заборгованість з плати за землю
підпадає під дію мораторію, у
відповідача відсутні підстави для
розірвання Договору та з цих підстав
просить визнати за ним право
користування земельною ділянкою та
визнати відсутнім у відповідача право
розірвання спірного договору.

Статтями 11, 509 Цивільного кодексу
України передбачено, що договір є
підставою виникнення цивільних прав і
обов'язків (зобов'язань), які мають
виконуватися належним чином і в
установлений строк відповідно до
вказівок закону, договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського
кодексу України, в силу зобов'язання
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Статті 526 Цивільного кодексу України та
193 Господарського кодексу України
передбачають, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, умов договору а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.
Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, що
передбачено ст. 525 Цивільного кодексу
України.

Право позивача на користування
земельною ділянкою виникло внаслідок
укладення спірного договору.

В силу ст. 395 Цивільного кодексу України
позивач набув речове право на чуже
майно.

При цьому згідно зі ст. 396 Цивільного
кодексу України особа, яка має речове
право на чуже майно, має право на захист
цього права, у тому числі й від власника
майна, відповідно до положень глави 29
(Захист права власності) цього Кодексу.

Статтею 398 Цивільного кодексу України
передбачено, що право володіння
виникає на підставі договору з
власником або особою, якій майно було
передане власником, а також на інших
підставах, встановлених законом.

Проте, звернення прокуратури з позовом
до суду з вимогою про розірвання
Договору свідчить про визнання нею
права позивача на користування
земельною ділянкою, а тому підстави для
захисту його в судовому порядку
відсутні.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу
України способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: визнання
права; визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Сторона самостійно обирає спосіб
захисту свого порушеного права.

В силу статті 1 ГПК України
підприємства, установи, організації
звертаються до господарського суду за
захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів.

Тобто вимога, з якою позивач
звертається до суду, повинна
кореспондуватися з наведеними
підставами звернення до суду, тобто
носити характер захисту порушених
прав.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що вимога визнати
відсутнім право на розірвання
Договору, пов'язана зі спонуканням не
вчиняти дії, спрямовані на припинення
права позивача на земельну ділянку, що
виникли в силу укладення цього
договору, і є фактично вимогою не
вчиняти дії в майбутньому, а тому не
носить характеру захисту порушеного
права, що є необхідною умовою для
можливості захисту останніх в судовому
порядку.

Оскільки відсутні правові підстави
вважати порушеними на момент звернення
до суду права позивача позовні вимоги в
цій частині також не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України
передбачено, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не можуть бути підставою
для скасування рішення.

З огляду на викладені обставини,
місцевий господарський суд дійшов
правильного висновку про відмову у
задоволенні позову повністю, з даним
висновком погоджується і колегія
суддів, оскільки він відповідає
обставинам справи та вимогам
законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 103 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право
залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що місцевим господарським
судом повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи та надано їм належну
правову оцінку, рішення суду першої
інстанції відповідає законодавству,
матеріалам справи та не вбачає підстав
для задоволення апеляційної скарги і
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Київський
завод гумових та латексних виробів"
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 23.01.2014 року у справі № 910/14844/13
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/14844/13 повернути
до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
В.В. Куксов

Судді
С.А. Гончаров

М.Л. Яковлєв