ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2014 року Справа №
904/9596/13

Дніпропетровський апеляційний
господарський суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді Антонік С.Г.
(доповідач)

суддів: Чимбар Л.О., Чоха Л.В.

при секретарі судового засідання:
Ревкова Г.Ю.

за участю прокурора відділу
прокуратури Дніпропетровської області
Зубова О.В.

представників сторін:

від позивача: Касьян І.В., представник,
дов. № 13 від 20.12.2013р.

від відповідача: ОСОБА_8., представник,
дов. № 740 від 15.03.2012р.

ОСОБА_9., представник, дов. №
б/н від 12.02.2014р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_5 на рішення
господарського суду Дніпропетровської
області від 29.01.2014 р. у справі № 904/9596/13

за позовом Прокурора Центрально -
Міського району м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області в інтересах
держави в особі Виконавчого комітету
Криворізької міської ради, м.
Кривий Ріг в особі Комунального
підприємства теплових мереж
"Криворіжтепломережа", м. Кривий Ріг

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_5,
м. Дніпропетровськ

про стягнення 20 030,90 грн.

ВСТАНОВИВ:

На підставі розпорядження голови суду
від 27.03.2014р. ухвалою апеляційного
господарського суду від 31.03.2014р.
розгляд апеляційної скарги Фізичної
особи - підприємцяОСОБА_5 прийнято до
провадження колегією суддів у складі
головуючий суддя (доповідач) Антонік
С.Г., судді Чоха Л.В., Чус О.В.

Розпорядженням секретаря судової
палати від 16.05.2014р. апеляційну скаргу
передано на розгляд колегії суддів у
складі: головуючий суддя Антонік С.Г.,
судді Чимбар Л.О., Чоха Л.В. Ухвалою від
16.05.2014р. даною колегією суддів розгляд
апеляційної скарги Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_5 прийнято до свого
провадження.

Рішенням господарського суду
Дніпропетровської області від 29.01.2014р.
(судя Турчин С.О.) позов задоволено в
повному обсязі.

Стягнуто з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_5 на користь Комунального
підприємства теплових мереж
"Криворіжтепломережа" заборгованість
за теплову енергію у розмірі 18 693,62грн.,
пеню у розмірі 620,73грн., 3% річних у
розмірі 716,55грн..

Стягнуто з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_5 на користь
Державного бюджету України в особі
управління Державної казначейської
Служби України у Жовтневому районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області 1 720,50грн. судового збору.

Рішення господарського суду
мотивоване порушенням відповідачем
умов договору щодо оплати за
поставлену теплову енергію,
обґрунтованістю нарахованих сум
основного боргу, 3% річних та пені.

Не погоджуючись з рішенням
господарського суду, Фізична особа -
підприємець ОСОБА_5 звернувся з
апеляційною скаргою до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду. Просить скасувати
рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 29.01.2014р.
та прийняти нове, яким в позові
відмовити.

В апеляційній скарзі заявник зазначає,
що договір № 6083 про постачання
теплової енергії для потреб опалення,
вентиляції та гарячого водопостачання
та пара між ним, як фізичною особою
- підприємцем та КП
«Криворіжтепломережа» укладено не
було. Копію договору , отриману 26.02.14р. в
КІІ «Криворіжтепломережа» не
підписував. Підпис, що міститься в
договорі № 6085 йому не належить.
Зазначені в договорі № 6085 паспортні
дані не співпадають з його паспортними
даними.

Крім того, скаржник стверджує, що
нарахована заборгованість є
незаконною, так як за договорами
купівлі - продажу квартир від 16.02.2008 р.
та від 02.04.2008 року, він купував квартири
за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 що
знаходяться в житловому фонді, як
фізична особа, а заборгованість була
розрахована та нарахована, як за
нежитлові приміщення, які належать
фізичній особі - підприємцю, тобто за
іншою, набагато більшою ставкою.

Представники відповідача в судовому
засіданні підтримали доводи наведені в
апеляційній скарзі та зазначили, що
відповідач є володільцем 2-х квартир, як
фізична особа, а не офісу, як ФОП. Тому
стягнення як за нежитлові приміщення є
неправомірним та необґрунтованим.
Просили задовольнити апеляційну
скаргу.

Крім того, відповідачем заявлено
клопотання про зупинення провадження
по справі у зв'язку із зверненням до
господарського суду з позовом про
визнання договору № 6085, укладеного між
сторонами 01.12.2008р., недійсним.

Колегія суддів відмовляє в задоволенні
даного клопотання, оскільки відповідно
до ст.101 ГПК України, апеляційний
господарський суд переглядає справу за
наявними у справі і додатково поданими
доказами, якщо заявник обґрунтує
неможливість їх надання суду першої
інстанції з причин, що не залежали від
нього. Тобто апеляційний суд приймає
лише ті докази, які існували на час
розгляду справи судом першої
інстанції, оскільки не здійснює новий
розгляд справи, а переглядає її.
Встановлення в майбутньому
господарським судом дійсності чи
недійсності укладеного між сторонами
договору, може бути підставою для
перегляду рішення по даній справі за
нововиявленими обставинами.

Прокурор у відзиві на апеляційну
скаргу вказав, що твердження
відповідача, викладені в апеляційній
скарзі, не відповідають дійсності. При
укладанні договору ФОП ОСОБА_5 надано
копію паспорта та документи, що
свідчили про право власності
відповідача на нежитлові приміщення
(рішення ВК Криворізької міської ради
№ 452 від 11.06.2008р. про переведення жилих
приміщень АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 в нежилі та
свідоцтво про державну реєстрацію ФОП.
Звертає увагу, що відповідач
систематично не виконував умови
договору у зв'язку з чим позивач двічі
звертався з позовом до суду. Рішеннями
господарського суд по справі №5005/3965/2011
було стягнуто з відповідача 8 725,42 грн., а
по справі № 28/5005/574/2012 - 5 260,37 грн.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу
надав пояснення аналогічні прокурору.

Прокурор та представник позивача в
судовому засіданні зазначили, що
рішення про переведення квартир із
житлового фонду у нежитловий є чинним,
оскільки рішення про переведення цих
квартир назад у житловий фонд не
приймалось. Відповідач не звертався до
позивача про внесення змін до договору
та не надавав докази повернення
квартир у житловий фонд. Вказують. що
одне рішення суду про стягнення
заборгованості виконано відповідачем
добровільно. рішення не оскаржувались.
Просять залишити рішення без змін.

Відповідно до ст. 99 ГПК України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами наданими
суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами
повторно розглядає справу.

Апеляційний суд не зв'язаний доводами
апеляційної скарги і перевіряє
законність та обґрунтованість рішення
місцевого суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
позивача, колегія суддів встановила
наступне.

01.12.2008р. між КП "Криворіжтепломережа"
(Постачальником) та фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_5 (Споживач) укладено
договір №6085 про постачання теплової
енергії для потреб опалення,
вентиляції та гарячого водопостачання
та пара.

Згідно п.1.1, 1.3 Договору, постачальник
відпускає споживачу теплову енергію в
гарячій воді та у вигляді пара на
технологічні потреби, а споживач
сплачує отриману теплову енергію за
встановленими тарифами (цінами) в
строк, передбачений цим договором.
Постачальник відпускає споживачу
теплову енергію на об'єкти, вказані в
таблиці №2 (нежиле приміщення за
адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2) у
відповідності з встановленим планом
тепло споживання з 01.10.08р. по 01.10.09р.
(таблиці №1,2, акт межі розділу як
невід'ємна частина договору). Оплата
здійснюється з моменту вказаного
періоду дії договору.

Відповідно до 2.1 договору, розрахунок
споживання теплової енергії
здійснюється згідно приладів обліку
або розрахунковим шляхом при їх
відсутності.

Згідно п.3.1., 3.4. Договору, оплата за
відпущену теплову енергію
здійснюються постачальником щомісячно
самостійно, в грошовій формі, та інших
формах розрахунку за погодженням
сторін до 15 числа місяця наступного за
розрахунковим. В іншому випадку
постачальник має право без додаткового
попередження припинити повністю або
обмежити частину подачі теплової
енергії споживачу. Споживач проводить
передоплату в грошовій формі в розмірі
75% планового місячного споживання в
строк до 20 числа кожного місяця.

Пунктом 3.5 договору, у випадку
виникнення заборгованості за надані
послуги теплопостачання, споживач не
пізніше 10 днів з моменту отримання від
постачальника акту звірки, повертає
його оформленим та вживає всіх заходів
для погашення заборгованості.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.525,
ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог що у
певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

На виконання умов договору позивачем
надавалися відповідачу послуги з
відпуску теплової енергії та були
виставлені відповідачу рахунки -
фактури на оплату теплової енергії
№6085 від 31.10.11р., від 30.11.11р., 31.12.11р.,
31.01.12р., 29.02.12р., 31.03.12р., 30.04.12р., 31.10.12р.,
30.11.12р., 31.12.12р., 31.01.13р., 28.02.13р., 31.03.13р.,
30.04.13р., разом заборгованість за період
з 19.10.11р. по 06.04.13р.

Факт надання послуг підтверджується
також Актами початку та закінчення
опалювального сезону.

Рахунки-фактури направлялися
відповідачу на адресу зазначену в
договорі, що підтверджується наданими
позивачем копіями Списку замовних
листів.

Відповідач свої зобов'язання за
договором щодо оплати теплової енергії
не виконав. Заборгованість на час
подачі позову за період з 19.10.2011р. по
06.04.2013р. складає 18 693, 62грн..

Позивач просить стягнути 18693,62 грн.
заборгованості за теплову енергію.

Крім того, позивач нарахував та
просить стягнути пеню за несвоєчасну
оплату спожитих послуг за період з
16.12.2012р. по 15.11.2013р. - 620,73грн. та 716, 55 грн. 3%
річних.

Згідно ч.1 ст.275, ч.6, 7 ст.276 ГК України, за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону.

Оплата енергії, що відпускається,
здійснюється відповідно до умов
договору. Договір може передбачати
попередню оплату, планові платежі з
наступним перерахунком або оплату, що
проводиться за вартість прийнятих
ресурсів.

Заборгованість відповідача
розрахована правильно,
підтверджується матеріалами справи.
Докази погашення заборгованості
відповідачем не надані. Тому суд
правильно стягнув з відповідача суму
боргу у розмірі 18 693,62 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно ч.1 ст.216, ч.1, 2 ст.218 ГК
України,учасники господарських
відносин несуть господарсько-правову
відповідальність за порушення у сфері
господарювання, шляхом застосування до
правопорушників господарських
санкцій.

Підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Відповідно до ст..230 ГК України,
штрафними санкціями у цьому Кодексі
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст.231 ГК України, у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Пунктом 3.3. Договору сторони
передбачили сплату пені у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ у разі
порушення строків оплати (від суми
заборгованості за кожен день
прострочення).

Розрахунок 3% річних за період з 16.11.2011р.
по 15.11.2013р. в сумі 716,55 грн. та пені за
період з 16.12.2012р. по 15.11.2013р. в сумі 620,73
грн. зроблений правильно. Вимоги
позивача ґрунтуються на законі та
договорі і обогрунтовано задоволені
судом.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає у зв'язку з вищенаведеним та
наступним.

Відповідачем не надано належних
доказів підтвердження того, що договір
№ 6085 від 01.12.2008р. з боку відповідача
підписаний неповноважною особою.

Крім того, згідно 204 ЦК України,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Договір,укладений між сторонами, не
визнаний судом не дійсним, а тому є
чинним і сторони зобов'язані його
виконувати.

Факт визнання відповідачем договору
підтверджується тим, що рішеннями
господарського суду Дніпропетровської
області від 10.05.2011р. по справі № 5005/3965/2011
з відповідача на користь позивача
стягнуто заборгованість за відпущену
теплову енергію на підставі договору №
6085 від 01.12.2008р. за період з січня 2009 року
по листопад 2010 року в сумі 8 725,42 грн., а
по справі № 28/5005/574/2012 за цим же
договором стягнуто 5 260,37 грн.
заборгованості за період з грудня 2010
року по квітень 2011 року. Дані рішення
відповідачем не оскаржувалися. А крім
того, рішення по справі №28/5005/574/2012,
згідно постанови ВДВС про закінчення
виконавчого провадження від 17.02.2014р.,
виконано.

Відповідно до ст.ст.7, 8 Житлового
кодексу України, переведення житлових
будинків і приміщень у нежилі
здійснюється рішенням виконкому
відповідної ради.

Факт переведення житлових приміщень
(квартири АДРЕСА_1, АДРЕСА_2) у нежилі
підтверджується рішенням виконкому
Криворізької міської ради № 452
від11.06.2008р.

Відповідач не звертався до позивача
про внесення змін до договору, щодо
зміни об'єкту постачання з нежитлових
приміщень на житлові та не надавав
доказів повернення квартир АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 в житлові приміщення.

Що стосується розгляду справи
господарським судом без участі
відповідача то колегія суддів вважає,
що дана обставина не є підставою для
скасування рішення суду у зв'язку з
наступним.

Відповідач проживає за адресою
АДРЕСА_3, що підтверджується витягом з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців та
зазначенням цієї адреси самим
відповідачем в апеляційній скарзі.

Ухвали суду від 10.12.2013р. про порушення
провадження у справі та від 25.12.2013р. про
відкладення розгляду по справі
направлялися судом рекомендованим
повідомленням за місцем проживання
відповідача та поверталися до суду за
закінченням терміну зберігання.
Доказів неможливості отримати ухвали
суду з поважних об'єктивних причин
відповідачем не надано.

Відповідно до ч.3 п.3.9.1. постанови
Пленуму Вищого господарського сулу
України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції», … в
разі якщо ухвалу про порушення
провадження у справі було надіслано за
належною адресою (тобто повідомленою
суду стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Тому відповідач вважається
повідомлений належним чином.

З урахуванням наведеного апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.
Рішення господарського суду слід
залишити в силі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 101 - 103, 105 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_5 залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Дніпропетровської області від 29.01.2014
р. у справі № 904/9596/13 залишити без змін.

Повний текст постанови складено
20.05.2014р.

Головуючий: __________________ С.Г.
Антонік

Судді: __________________
Л.О.Чимбар

__________________
Л.В.Чоха