ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.06.14 Справа № 904/2812/14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Орджонікідзевський
гірничо-збагачувальний комбінат", м.
Орджонікідзе, Дніпропетровська
область

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Орджонікідзе, Дніпропетровська
область

про стягнення 6729, 01 грн.

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:

від позивача: Яковенко М.В. -
представник за дов. № 253 від 30.12.13

від відповідача: не з'явились

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
"Орджонікідзевський
гірничо-збагачувальний комбінат"
звернулось до господарського суду
Дніпропетровської області з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення 5912, 47 грн. - основного боргу,
624, 94 грн. пені, 146, 75 грн. трьох відсотків
річних.

Позовні вимоги мотивовані неналежним
виконанням відповідачем своїх
зобов'язань за договором оренди № А19/04
від 01.01.2011 в частині повної та
своєчасної сплати орендної плати.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 29.04.2014
порушено провадження у справі та її
розгляд призначено на 19.05.2014.

Ухвалою від 19.05.2014 розгляд справи
відкладено на 02.06.2014.

28.05.2014 через канцелярію господарського
суду від позивача надійшла заява від
23.05.2014 № 101-322 про уточнення позовних
вимог, в яких він просить стягнути з
відповідача 5912, 47 грн. основного боргу,
667, 84 грн. пені та 148, 70 грн. трьох
відсотків річних.

Відповідності до ст. 22 ГПК України,
позивач вправі до прийняття рішення по
справі збільшити розмір позовних вимог
за умови дотримання встановленого
порядку досудового врегулювання спору
у випадках, передбачених статтею 5
цього Кодексу, в цій частині,
відмовитись від позову або зменшити
розмір позовних вимог. До початку
розгляду господарським судом справи по
суті позивач має право змінити предмет
або підставу позову шляхом подання
письмової заяви.

Щодо поданої позивачем уточненої
позовної заяви, судом враховано, що у п.
3.11. Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
№ 18 від 26.12.2011 зазначено, що ГПК, зокрема
статтею 22 цього Кодексу, не передбачено
права позивача на подання заяв
(клопотань) про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, або
заявлення "додаткових" позовних вимог і
т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як: подання іншого (ще
одного) позову, чи збільшення або
зменшення розміру позовних вимог, чи
об'єднання позовних вимог, чи зміну
предмета або підстав позову.

Таким чином, подана позивачем заява про
уточнення позовних вимог, розцінюється
судом як заява про збільшення розміру
позовних вимог та, оскільки дана заява
не порушує чиї-небудь права та
інтереси, вона прийнята судом до
розгляду.

Відповідач явку повноважного
представника у судове засідання не
забезпечив, відзив на позовну заяву та
інші витребуванні судом документи не
надав, про причини неявки суд не
повідомив. Про дату, час та місце
судового засідання був повідомлений
належним чином, за адресою, зазначеною
у позові, оскільки поштовий конверт
(арк. с. 53) з ухвалою суду, який
направлявся на адресу відповідача,
повернувся з поштовою відміткою: "за
закінченням терміну зберігання".

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011 № 18, особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце розгляду судом справи у
разі виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК України.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за наявними в ній
матеріалами.

У судовому засіданні 02.06.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно та повно з'ясувавши
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.01.2011 між Відкритим акціонерним
товариством "Орджонікідзевський
гірничо-збагачувальний комбінат" (далі
- позивач, орендодавець) та Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі -
відповідач, орендар) було укладено
договір оренди № А19/04 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору
орендодавець передає, а орендар
приймає у строкове платне володіння та
користування будівлю магазину № 47,
розташовану по вул. Котовського, 70,
площею 185, 1 кв.м. та обладнання, згідно
акту приймання-передачі (додаток № 1),
що знаходиться на балансі ВАТ "ОГОК", з
метою організації роздрібної торгівлі.

Згідно з п. 2.1 договору передача майна
орендодавцем орендарю здійснюється на
підставі акту приймання-передачі
(додаток № 1).

Пунктом 3.1 договору встановлено, що
орендна плата за перший (базовий)
місяць встановлюється договірна і
складає 836, 63 грн. на місяць, у тому числі
ПДВ 139, 44 грн. Розмір орендної плати за
наступний місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за попередній місяць. При дефляції
індекс інфляції приймається рівним 1
(одиниці).

Оплата за оренду майна здійснюється
орендарем самостійно (без виставлення
рахунку на передплату) грошовими
коштами шляхом 100 % передплати на р/р ВАТ
"ОГОК" у наступному порядку:

- за перший місяць - протягом 5 (п'яти)
робочих днів з моменту підписання акту
приймання-передачі майна в оренду
(додаток № 1);

- за наступний місяць - у строк до 25
числа місяця, передуючого місяцю
оренди.

Остаточний розрахунок здійснюється не
пізніше 10 числа місяця, наступного за
місяцем оренди, на підставі
виставленого орендарю рахунку.

У випадку несвоєчасної орендної плати
у зазначений період, орендарю
нараховується пеня у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості за кожний день
прострочки (п. 3.2 договору).

Відповідно до акту приймання-передачі
від 01.01.2011 (додаток № 1 до договору)
позивач передав, а відповідач прийняв
основні засоби згідно зазначеного
переліку (арк. с. 10).

Згідно з додатковою угодою від 15.04.2011 до
договору сторони змінили найменування
позивача на Публічне акціонерне
товариство "Орджонікідзевський
гірничо-збагачувальний комбінат" (арк.
с. 11).

У додатковій угоді від 25.12.2012 до
договору сторони виклали п. 3.1 договору
у наступній редакції з 01 січня 2013
орендна плата за перший (базовий)
місяць встановлюється договірна і
складає 1220 грн. на місяць, у тому числі
ПДВ 203, 33 грн. Розмір орендної плати за
наступний місяць визначається шляхом
коригування орендної плати за
попередній місяць на індекс інфляції
за попередній місяць. При дефляції
індекс інфляції приймається рівним 1
(одиниці)" (арк. с. 12).

Додатковою угодою від 01.04.2013 до
договору сторони розірвали договір
оренди № А19/04 від 01.01.2011 з 01
квітня 2013 року (арк. с. 13).

Відповідно до акту приймання-передачі
від 01.04.2013 відповідач передав, а позивач
прийняв основні засоби згідно
зазначеного переліку (арк. с. 14).

Позивач виставив відповідачу рахунки
на оплату оренди за період з жовтня 2012
по лютий 2013 року на загальну суму 6355, 90
грн. (арк. с. 15-17). Дані рахунки були
отримані відповідачем відповідно до
реєстрів відправлених рахунків та
податкових накладних (арк. с. 18-23).

Як зазначає позивач, відповідач
здійснив часткову оплату рахунку № 388
від 31.10.2012, у зв'язку з чим, по
вищезазначеному рахунку несплаченою
залишається орендна плата у розмірі 453,
55 грн.

Таким чином, за період з жовтня 2012 -
лютий 2013 відповідачем, гідно
виставлених рахунків та зазначеної
часткової оплати, не сплаченою
залишається орендна плата у розмірі 5912,
47 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу
України (далі - ГК України),
господарським визнається зобов'язання,
що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України,
майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) за договором
найму (оренди) наймодавець передає або
зобов'язується передати наймачеві
майно у користування за плату на певний
строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 ЦК України за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та
ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та
господарські зобов'язання мають бути
виконані належним чином відповідно до
закону та договору. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

На час розгляду спору у господарському
суді відповідачем не спростовано
наявність суми основного боргу з
орендної плати та не надано доказів її
оплати на суму 5912, 47 грн., а відтак,
позовна вимога про стягнення з
відповідача суми основного боргу
підлягає задоволенню в розмірі 5912, 47
грн.

У зв'язку з несвоєчасним виконання
відповідачем своїх зобов'язань щодо
оплати поставленого товару, позивач
нарахував відповідачу пеню у розмірі
72713, 95 грн. за період з 11.04.2013 по 11.02.2014.

Відповідно до положень ст. 610
Цивільного кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
передбачено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

У випадку порушення строків оплати,
зазначених у п. 4.2 цього договору,
орендарю нараховується пеня у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми заборгованості за кожний день
прострочки платежу (п. 8.1 договору).

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського
кодексу України, учасник господарських
відносин відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського
кодексу України, учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст.
217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України, застосовуються господарські
санкції, зокрема, штрафні санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює
договірні правовідносини між
платниками і одержувачами грошових
коштів щодо відповідальності за
невчасне виконання грошових
зобов'язань, є Закон України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" від
22.11.1996 № 543/96, відповідно до статті 3
якого, розмір пені за порушення
грошового зобов'язання розраховується
із суми простроченого платежу і не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Частиною шостою статті 232
Господарського кодексу України
передбачено, що нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 1.12. Постанови пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" № 14 від 17 грудня
2013 року встановлено, що з огляду на
вимоги частини першої статті 47 і статті
43 Господарського процесуального
кодексу України (далі - ГПК)
господарський суд має з'ясовувати
обставини, пов'язані з правильністю
здійснення позивачем розрахунку, та
здійснити оцінку доказів, на яких цей
розрахунок ґрунтується. У разі якщо
відповідний розрахунок позивачем
здійснено неправильно, то
господарський суд з урахуванням
конкретних обставин справи самостійно
визначає суми пені та інших нарахувань
у зв'язку з порушенням грошового
зобов'язання, не виходячи при цьому за
межі визначеного позивачем періоду
часу, протягом якого, на думку позивача,
мало місце невиконання такого
зобов'язання.

Таким чином, з урахування вимог ст. 232 ГК
України та, приймаючи до уваги,
визначений позивачем період
прострочення, а саме з 08.06.2011 по 27.12.2011,
судом встановлено наступні періоди
нарахування пені: згідно рахунку № 388
від 31.10.2012 - з 11.04.2013 по 11.05.2013, згідно
рахунку № 427 від 31.11.2012 - з 11.04.2013 по
11.06.2013, згідно рахунку № 465 від 31.12.2012 - з
11.04.2013 по 11.07.2013, згідно рахунку № 21 від
31.01.2013 - з 11.04.2013 по 11.08.2013, згідно з
рахунком № 59 від 28.02.2013 - з 11.04.2013 по
11.09.2013 та згідно рахунку № 98 від 31.03.2013 -
з 11.04.2013 по 11.10.2013.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
пені, задовольняє дану вимогу частково
у розмірі 279, 54 грн., оскільки позивачем
при здійснення нарахування пені не
враховано вимоги ст. 232 ГК України.

Також, з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог, за порушення
відповідачем виконання грошового
зобов'язання позивачем нараховано три
відсотки річних за період з 11.04.2013 по
11.12.2014 у розмірі 148, 70 грн.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошових
зобов'язань на вимогу кредитора,
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три відсотка річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Передбачене законом право кредитора
вимагати сплати боргу з урахуванням
процентів річних є способом захисту
його майнового права та інтересу, суть
якого полягає в отриманні компенсації
(плати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання
боржником грошового зобов'язання
виникають нові додаткові зобов'язання,
які тягнуть за собою втрату
матеріального характеру.

За своїми ознаками три відсотки річних
є платою за користування чужими
коштами в цей період прострочки
виконання відповідачем його
договірного зобов'язання, і за своєю
правовою природою вони є самостійним
способом захисту цивільних прав і
забезпечення виконання цивільних
зобов'язань.

Відповідно до ст. 55 Господарського
процесуального кодексу України, суд,
перевіривши правильність нарахування
трьох відсотків річних, задовольняє
дану вимогу у повному обсязі, а саме у
розмірі 148, 70 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини,
суд дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору,
відповідно до ст. 49 ГПК України,
стягуються з відповідача на користь
позивача пропорційно задоволеним
вимогам, а саме у розмірі 1721, 57 грн.

Керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Орджонікідзевський
гірничо-збагачувальний комбінат" (53300,
Дніпропетровська область, м.
Орджонікідзе, вул. Калініна, 11, ) основний борг у розмірі 5912,
47 грн. (п'ять тисяч дев'ятсот дванадцять
грн. 47 к.), пеню у сумі 279, 54 грн. (двісті
сімдесят дев'ять грн. 54 к.), три відсотки
річних у розмірі 148, 70 грн. (сто сорок
вісім грн. 70 к.) та 1721, 57 грн. (одна тисяча
сімсот двадцять одна грн. 57 к.) витрат по
сплаті судового збору.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Повне рішення складено 04.06.2014

Суддя В.І. Ярошенко