ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2014 р. Справа № 909/345/14

Господарський суд Івано-Франківської
області у складі судді Максимів Т. В. ,
при секретарі судового засідання
Конашенко О. В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства
"Національна енергогенеруюча компанія
"Енергоатом", м.Київ, вул.Вєтрова, 3, в
особі відокремленого підрозділу
"Атомкомплект" Державного
підприємства "Національна атомна
енергогенеруюча компанія "Енергоатом",
вул. Жилянська, 108, літ. А, м. Київ,01032

до відповідача: публічного
акціонерного товариства
"Івано-Франківський арматурний завод",
вул. Є.Коновальця, 229, м.
Івано-Франківськ,76014

про стягнення 46872,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: представник Найденко
І.О., (довіреність № 118/10 від 20.05.14)

від відповідача: представник Капущак
Г.В., (довіреність №20/06-13 від 14.01.13 )

від відповідача: представник Комлик
В.В., (довіреність №20/06-66 від 15.01.14 )

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Національна
енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
в особі відокремленого підрозділу
"Атомкомплект" Державного
підприємства "Національна атомна
енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
звернулося до господарського суду з
позовом до публічного акціонерного
товариства "Івано-Франківський
арматурний завод" про стягнення 46872,00
грн. штрафних санкцій.

Позовні вимоги мотивовано
невиконанням відповідачем прийнятих
на себе зобов"язань згідно договору
поставки № від 06.12.12 щодо строку
поставки продукції та обґрунтовано
положеннями статей 230, 231
Господарського кодексу України.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача щодо позову
заперечив, подав заперечення на позов
вих.№20/11-670 від 24.04.14(вх.№6905/14від 06.05.14) та
додаткові пояснення вих.№20/11-800 від
23.05.14(вх.№7937/14 від 26.05.14) та вказав на
відсутність підстав для задоволення
позову, оскільки внаслідок обміну
листами між сторонами у справі
укладено договір у спрощений спосіб,
яким внесено зміни до спірного
договору щодо строку поставки
продукції та проведено взаємозалік, за
яким припинено грошове зобов"язання
відповідача щодо сплати штрафних
санкцій за прострочення строків
поставки.

Розглянувши матеріали справи,
враховуючи вимоги чинного
законодавства та Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
заслухавши пояснення представників
сторін, з'ясувавши фактичні обставини
справи, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

06.12.12 між відокремленим підрозділом
"Атомкомплект" Державного підприємства
Національна атомна енергогенеруюча
компанія "Енергоатом" (покупець) та
публічним акціонерним товариством
"Івано-Франківський арматурний завод"
(постачальник) укладено договір
поставки №. За умовами даного
договору постачальник зобов'язався в
порядку і на умовах, визначених у
договорі, поставити трубопровідну
арматуру власного виробництва для ВП
"Запорізька АЕС", а покупець, у свою
чергу, - прийняти і оплатити продукцію
в порядку і на умовах, визначених у
договорі (п.1.1 договору).

Згідно п.1.2 договору поставки №
від 06.12.12 найменування, одиниці виміру і
загальна кількість продукції, її
номенклатура і ціна та належність до
систем, важливих для безпеки, зазначені
в специфікації, яка є невід'ємною
частиною договору.

Сума договору визначена сторонами у п.
3.2. та становить 372000,00 грн., у тому числі
ПДВ 20 % - 62000,00грн.

Пунктами 4.1, 4.2. договору сторони
погодили, що покупець сплачує вартість
продукції за цінами, зазначеними в
Специфікації, в національній валюті
України шляхом банківського переказу
на поточний рахунок постачальника,
протягом 30 робочих днів з моменту
підписання акта прийому-передачі за
поставлену партію продукції за
специфікацією.

Розділом V спірного договору сторони
визначили порядок поставки продукції:
строк поставки продукції зазначений в
специфікації, з можливістю
дострокової поставки; поставка
продукції згідно специфікаціям,
здійснюється транспортом
постачальника на умовах DDP - склад
Запорізьке відділення ВП "Складське
господарство" ДП НАЕК "Енергоатом"
("Вантажоодержувач"), м. Енергодар,
Запорізька область, згідно Інкотермс -
2000; датою поставки вважається дата
видаткової накладної на продукцію, що
підтверджує надходження продукції на
склад вантажоодержувача.

Пунктом 6.3.1 договору сторони визначили
обов"язок постачальника забезпечити
поставку продукції у строки,
встановлені договором.

Згідно Специфікації на постачання
трубопровідної арматури по заявці ВП
ЗАЕС №07-38/18705 від 23.07.12 строк поставки
товару - 120 днів з дати укладення
договору, тобто до 05.04.13.

Пунктом 7.2. договору сторони погодили,
що за порушення строку поставки
продукції за договором постачальник
зобов'язаний сплатити покупцю пеню в
розмірі 0, 1 % вартості не поставленої в
строк продукції за кожен день
прострочення, але не більше 30 % вартості
непоставленої в строк продукції. За
прострочення поставки продукції понад
30 днів постачальник додатково сплачує
штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно
поставленої продукції.

Згідно наявної в матеріалах справи
копії видаткової накладної №134
поставку продукції здійснено
відповідачем 31.05.13, тобто з порушенням
строку, визначеного специфікацією, у
зв"язку з чим позивачем, відповідно до
умов п.7.2 договору, нараховано
відповідачу 20832,00грн. пені та 26040,00грн.
штрафу.

23.04.13 та 22.01.14 позивачем на адресу
відповідача направлено претензії
№3663/51 та №395/51 щодо сплати штрафних
санкцій, у відповідь на які відповідач
повідомив про відсутність підстав для
задоволення претензій з огляду на
перенесення сторонами строку
поставки внаслідок обміну листами.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу
України, цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки.
Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

В силу статті 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
відносин у сфері господарювання з
підстав, передбачених ГК України, в
силу якого один суб'єкт (зобов'язана
сторона, у тому числі боржник)
зобов'язаний вчинити певну дію
господарського характеру на користь
іншого суб'єкта (виконати роботу,
передати майно, сплатити гроші тощо), а
інший суб'єкт (управнена сторона, у тому
числі кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку. Наведена правова норма
кореспондується зі ст.509 Цивільного
кодексу України: зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За своєю правовою природою укладений
сторонами правочин є договором
поставки, тому до нього застосовуються
відповідні положення Цивільного та
Господарського кодексів України.

За змістом ст.265 Господарського
кодексу України, за договором
поставки одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму. Реалізація суб'єктами
господарювання товарів
негосподарюючим суб'єктам
здійснюється за правилами про договори
купівлі-продажу. До відносин поставки,
не врегульованих цим Кодексом,
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України про
договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення закріплено і у
статті 712 Цивільного кодексу України:
за договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно ч. 2 ст.269 Господарського
кодексу України, строки поставки
встановлюються сторонами в договорі з
урахуванням необхідності ритмічного
та безперебійного постачання товарів
споживачам, якщо інше не передбачено
законодавством.

Продавець зобов'язаний передати товар
покупцеві у строк, встановлений
договором (ст.663 Цивільного кодексу
України). Наведені положення
узгоджуються з ч. 1 ст. 530
Цивільного кодексу України, згідно
якої, якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи умови специфікації,
граничний термін поставки
відповідачем продукції - 05.04.13.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов"язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом; зобов"язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Наведена правова норма
кореспондується зі статтею 193
Господарського кодексу України:
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

В силу статті 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до пункту 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 Цивільного кодексу
України встановлено, що відсутність
своєї вини доводить особа, яка порушила
зобов'язання.

Відповідач доказів належного
виконання своїх зобов'язань не надав,
доводи позивача не спростував.
Твердження відповідача щодо укладення
між сторонами у справі договору у
спрощений спосіб (шляхом обміну
листами), яким внесено зміни до
спірного договору щодо строку поставки
продукції, судом до уваги не
приймається, оскільки пунктом 12.1
договору поставки № від 06.12.12
сторони визначили, що додаткові угоди
та додатки до договору мають юридичну
силу за умови їх укладення у письмовій
формі, підписання їх повноважними
особами та скріплення печатками обох
сторін.

Отже, зважаючи на те, що сторонами не
укладено додаткової угоди щодо зміни
строку поставки продукції у
визначеному договором та ст.207 ЦК
України, ст.181 ГК України порядку, а
саме у формі єдиного документа,
підписаного уповноваженими
представниками та скріпленого
печатками підприємств, у суду відсутні
підстави розцінювати обмін листами як
погодження сторін на зміну умов
договору.

Щодо проведення взаємозаліку, суд
констатує наступне.

Згідно ст. 599 ЦК України,
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Зобов'язання припиняється
зарахуванням зустрічних однорідних
вимог, строк виконання яких настав, а
також вимог, строк виконання яких не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги. Зарахування
зустрічних вимог може здійснюватися за
заявою однієї із сторін ( ст.601 ЦК
України).

Приписами ст.547 Цивільного кодексу
України встановлено, що правочин щодо
забезпечення виконання зобов'язання
вчиняється у письмовій формі. Умовами
спірного договору сторони не
передбачили відповідальності покупця
за порушення строків розрахунків. Отже,
зарахування відповідачем зустрічної
однорідної вимоги є безпідставним,
оскільки у позивача відсутні
зобов"язання перед відповідачем щодо
сплати штрафних санкцій, строк
виконання яких настав, з огляду на те,
що вони не визначені спірним
договором.

За змістом ст. 230 Господарського
кодексу України штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або неналежне
виконання господарського зобов'язання.

У разі якщо порушено господарське
зобов'язання, в якому хоча б одна
сторона є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, або порушення пов'язане з
виконанням державного контракту, або
виконання зобов'язання фінансується за
рахунок Державного бюджету України чи
за рахунок державного кредиту, штрафні
санкції за порушення строків виконання
зобов'язання застосовуються, якщо інше
не передбачено законом чи договором, у
такому розмірі: пеня - у розмірі 0,1
відсотка вартості товарів (робіт,
послуг), з яких допущено прострочення
виконання за кожний день прострочення,
а за прострочення понад тридцять днів
додатково стягується штраф у розмірі
семи відсотків вказаної вартості
(ч.2ст.231 Господарського кодексу
України).

Пунктом 7.2. договору сторони погодили,
що за порушення строку поставки
продукції за договором постачальник
зобов'язаний сплатити покупцю пеню в
розмірі 0, 1 % вартості не поставленої в
строк продукції за кожен день
прострочення, але не більше 30 % вартості
непоставленої в строк продукції. За
прострочення поставки продукції понад
30 днів постачальник додатково сплачує
штраф у розмірі 7% вартості несвоєчасно
поставленої продукції.

Положення п. 7.2. договору узгоджуються з
приписами ст.547 Цивільного кодексу
України щодо форми правочину та ч. 2
ст. 231 Господарського кодексу України
щодо розміру штрафних санкцій
(оскільки позивач належить до
державного сектора економіки), та не
суперечать частині 4 статті 179 ГК
України, згідно якої при укладенні
господарських договорів сторони
можуть визначати зміст договору на
основі вільного волевиявлення, коли
вони погоджують на свій розсуд будь-які
умови договору, що не суперечать
законодавству.

Керуючись частиною 1 статті 4-7
Господарського процесуального кодексу
України щодо прийняття судового
рішення за результатами обговорення
усіх обставин справи та частиною 1
статті 43 Господарського
процесуального кодексу України
стосовно всебічного, повного і
об'єктивного розгляду в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, суд повинен перевірити
обґрунтованість і правильність
здійснених позивачем нарахувань, і в
разі, якщо їх обчислення помилкове -
зобов'язати позивача здійснити
перерахунок відповідно до закону чи
договору або зробити це самостійно.

Судом перевірено правильність
нарахованих позивачем сум штрафу та
пені та задоволено їх у повному обсязі,
оскільки наявний в матеріалах справи
розрахунок позивача є арифметично
вірним.

З огляду на викладене, позов підлягає
до задоволення. При цьому судом
враховано практику Вищого
господарського суду України,
викладену, зокрема, у листі від 13.07.2012
№ 01-06/908/2012 "Про доповнення
інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 15.03.2011 N
01-06/249 "Про постанови Верховного Суду
України, прийняті за результатами
перегляду судових рішень
господарських судів", інформаційному
листі від 20.05.14 №-06/249 "Про постанови
Верховного Суду України, прийняті за
результатами перегляду судових рішень
господарських судів" та постанові від
10.04.14 у справі №910/9209/13.

Судові витрати, у відповідності до ст.49
ГПК України, покласти на відповідача.

На підставі вищевикладеного, у
відповідності до ст.124 Конституції
України, Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
ст.ст.11, 509, 525, 526, 530, 547, 599, 601, 610, 612, 614, 629,
663, 712 Цивільного Кодексу України,
ст.ст.173, 179, 193, 265, 230, 231, 269 Господарського
кодексу України, керуючись ст.ст.4-7, 43, 49,
55, ст. 82 - 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Державного підприємства
"Національна енергогенеруюча компанія
"Енергоатом" в особі відокремленого
підрозділу "Атомкомплект" Державного
підприємства "Національна атомна
енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
до публічного акціонерного товариства
"Івано-Франківський арматурний завод"
про стягнення 46872,00грн. задовольнити.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства "Івано-Франківський
арматурний завод" (вул. Є. Коновальця, 229,
м. Івано-Франківськ, ) на
користь Державного підприємства
"Національна атомна енергогенеруюча
компанія "Енергоатом" (вул. Вєтрова, 3,
Шевченківський район, м. Київ, ) в особі відокремленого
підрозділу "Атомкомплект" Державного
підприємства "Національна атомна
енергогенеруюча компанія "Енергоатом"
(вул. Жилянська, 108 А, Шевченківський
район, м. Київ, )
20832,00(двадцять тисяч вісімсот тридцять
дві гривні) пені, 26040,00(двадцять шість
тисяч сорок гривень) штрафу та 1827,00(одну
тисячу вісімсот двадцять сім гривень)
судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 30.05.14

Суддя
Максимів Т. В.

Виготовлено в КП "Діловодство
спеціалізованого суду"

________________ Легінь О. В. 30.05.14