м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/2529/14 14.05.14

За позовом компанії "ЗААТЕН УНІОН ГМБХ"

до публічного акціонерного товариства
"КОМПАНІЯ "РАЙЗ"

про стягнення 99.947,83 євро (1.183.742,12 грн).

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Зосименко Г.Р., Антипенко М.М. -
за довіреністю від 17.12.2013 № б/н;

відповідача: Мельник Н.С. - за
довіреністю від 10.04.2014 № 295, Пащенко О.О.,
Оніщенко О.В. - за довіреністю від 05.04.2014
№ б/н.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И :

Компанія "ЗААТЕН УНІОН ГМБХ" звернулася
до Господарського суду міста Києва із
позовом до публічного акціонерного
товариства "КОМПАНІЯ "РАЙЗ" про
стягнення з останнього заборгованості
в сумі 99.947,83 євро, що відповідно до
офіційного курсу, встановленого
Національним банком України на день
подання позову, еквівалентно 1.183.742,12
гривен національної валюти України.

Суть спору: позивач свої вимоги мотивує
тим, що відповідачем порушено грошове
зобов'язання за укладеним між ними
контрактом купівлі-продажу товару
06.12.2012 року № 1-R-2013 у зв'язку із чим
позивачем заявлені позовні вимоги про
стягнення з відповідача основної
заборгованості в сумі 62.140,00 євро, яка
утворилася внаслідок несплати
останнім отриманого ним товару; пені в
сумі 21.637,20 євро і в сумі 11.216,66 євро за
перший та другий періоди несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання,
відповідно; а також 3 % річних в сумі
4.953,97 євро.

Відповідач скориставшись своїм правом,
наданим ст. 59 Господарського
процесуального кодексу України, надав
суду відзив, яким позов відхилив
повністю. Як вважає відповідач, станом
на момент звернення позивача до
господарського суду із позовом,
заборгованість у відповідача перед
позивачем була відсутня, оскільки
03.02.2014 відповідачем було здійснено на
користь позивача оплату в рахунок
погашення заборгованості в сумі 97.040,00
євро, відтак, за розрахунками
відповідача, останнім передплачено
34.900,00 євро.

Також відповідачем заперечено проти
заявленої вимоги про застосування до
відповідача штрафної санкції у вигляді
пені, оскільки період часу
прострочення виконання грошового
зобов'язання, на який позивачем
нараховується пеня, виходить за межі
шестимісячного строку, встановленого
ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу
України, а також відповідач вважає, що
розмір пені має бути обрахований з
урахуванням обмеження розміру пені
подвійною обліковою ставкою
Національного банку України, що, у свою
чергу, позивачем при нарахуванні даної
неустойки враховано не було.

Крім того, у відзиві відповідачем
заявлено клопотання про визнання
недійсним п. 4 Додатку від 15.10.2013 № 5 до
Контракту від 06.12.2012 № 1-R-2013 в частині
нарахованої пені, як такий, що
суперечить законодавству України.

Позивач, у свою чергу, надав суду
письмові пояснення (заперечення від
05.05.2014), якими проти тверджень
відповідача викладених у відзиві
заперечив. Позивач зазначив, що
основний борг відповідає фактичному
розміру, що підтверджується укладеним
сторонами спору додатком до контракту.

Відносно заперечень відповідача проти
пені, позивач зазначив, що встановлення
розміру пені і періоду, на який
нараховується неустойка, це є правом
сторін, яке останні реалізували у
контракті та у додатку до нього.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 20.02.2014 прийнято позовну заяву
компанії "ЗААТЕН УНІОН ГМБХ" до
розгляду та порушено провадження у
справі № 910/2529/14. Розгляд даної справи
призначено судом на 26.03.2014.

У зв`язку із перебуванням судді Балаца
С.В. у відпустці, розпорядженням голови
Господарського суду міста Києва від
26.03.2014 справу № 910/2529/14 передано на
розгляд судді Бондаренко Г.П.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 26.03.2014 справу № 910/2529/14
прийнято до провадження судді
Бондаренко Г.П. Розгляд справи
призначено на 30.04.2014.

Беручи до уваги вихід судді Балаца С.В.
з відпустки, розпорядженням в.о. голови
Господарського суду міста Києва від
30.04.2014 справу № 910/2529/14 передано на
розгляд судді Балаца С.В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 30.04.2014 справу № 910/2529/14
прийнято до провадження судді Балаца
С.В. Розгляд справи призначено на 30.04.2014.

В судових засіданнях 30.04.2014 і 05.05.2014
судом оголошувалися перерви до 05.05.2014
та до 14.05.2014, відповідно.

В судовому засіданні 14.05.2014 судом
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних
представників сторін даної справи по
суті спору та дослідивши наявні у
матеріалах даної справи докази,
Господарський суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В :

Між компанією "ЗААТЕН УНІОН ГМБХ", яка
зареєстрована у відповідності до
законодавства Федеративної Республіки
Німеччини, як продавцем, (далі - позивач)
та публічним акціонерним товариством
"КОМПАНІЯ "РАЙЗ", яке зареєстровано у
відповідності до законодавства
України, як покупцем, (далі - відповідач)
укладено контракт купівлі-продажу
товару від 06 грудня 2012 року № 1-R-2013 (далі
- Контракт).

Згідно предмету Контракту позивач
продає, а відповідач купує на умовах
DAP-Радивилів (Інкотермс 2010) насіння
ярого ріпаку для сівби з низьким
вмістом ерукової кислоти гібридів
ХІДАЛГО, КАЛІБР, САЛЬСА КЛ, ОЗОРНО,
МОБІЛ КЛ та сорту ГАЙДАН (далі - товар), в
кількості та за цінами, наведеними в
додатках до Контракту (п. 1.1 Контракту).

Товар відвантажується в кількості 4.900
посівних одиниць (1 посівна одиниця
складає 2.100.000 схожих насінин) насіння
гібридів та 20.000 кг насіння сорту (п. 2.6
Контракту).

Відповідно до п. 4.1 Контракту ціни на
товар наведені в Додатках до Контракту
в євро, та включають в себе вартість
упаковки, маркування і документації та
вартість транспортування товару.

Загальна вартість Контракту становить
632.000,00 євро (п. 4.2 Контракту). Загальна
вартість Контракту може бути змінена у
додатках до контракту (п. 4.3 Контракту).
Валюта контракту - Євро (п. 4.4 Контракту).

Виходячи з умов, визначених п. 5.1
Контракту, відповідач сплачує поставку
товару шляхом здійснення 100 % вартості
товару - передоплата за один тиждень до
відвантаження згідно виставленого
позивачем рахунку-фактури на
відповідну партію товару.

Як визначено сторонами у п. 5.3
Контракту, за несвоєчасні розрахунки
згідно з п. 5.1 Контракту та додатків до
нього, відповідач сплачує пеню в
розмірі 0,1 % від загальної суми
заборгованості за кожен день
прострочки платежу.

15 жовтня 2013 року сторонами спору
укладено до Контракту Додаток № 5
(Додаток № 5), згідно п. 1 якого позивачем
на підставі Контракту поставлено
товару 1.949 посівних одиниць гібридів
ярого ріпаку на суму 206.560,00 євро.
Відповідачем за Контрактом фактично
сплачені грошові кошти в сумі 47.380,00
євро. Заборгованість відповідача перед
позивачем за Контрактом становить
159.180,00 євро.

Факт поставки позивачем товару на
підставі Контракту підтверджується
міжнародною товарно-транспортною
накладною від 05.03.2013, яка наявна в
матеріалах даної справи у вигляді
копій, оригінал якої оглянуто судом у
судових засіданнях.

У пункті 2 Додатку № 5 сторони спору
погодили новий графік оплати
заборгованості, визначеної у п. 1
Додатку № 5, а саме: 1) 64.340,00 євро - до
01.12.2013; 2) 94.840,00 євро - до 01.12.2013.

Крім того, п. 4 Додатку № 5 передбачено,
що сплаті підлягає пеня, відповідно до
п. 5.3 Контракту, яка станом на 15.10.2013
складає 21.637,20 євро. Кількість
прострочених днів складає 191.

Після укладення сторонами Додатку № 5
до Контракту, відповідачем було
здійснено на користь позивача часткову
оплату товару в сумі 97.040,00 євро, що
підтверджується платіжними
дорученнями від 03.02.2014 № 49 на суму 2.200,00
євро та № 50 на суму 94.840,00 євро,
засвідчені копії яких наявні в
матеріалах справи.

Таким чином, відповідач виконав свої
грошові зобов'язання за Контрактом в
розмірі 144.420,00 євро.

Статтею ст. 5 Закону України "Про
міжнародне приватне право" унормовано,
що учасники правовідносин можуть
самостійно здійснювати вибір права, що
підлягає застосуванню до змісту
правових відносин .

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону
України "Про міжнародне приватне
право", суди України можуть приймати до
свого провадження і розглядати справи
з іноземним елементом у випадках, якщо
сторони передбачили своєю угодою
підсудність справи з іноземним
елементом судам України.

Таким чином, якщо сторони передбачили
своєю угодою підсудність справи з
іноземним елементом судам України,
крім випадків виключної підсудності
(пункт 1 частини 1 статті 76 Закону
України "Про міжнародне приватне
право") спір підлягає вирішенню в
господарських судах України з
урахуванням вимог розділу III ГПК.

Як вбачається з п. 6 Додатку № 5, у
випадку, якщо сторони Контракту не
можуть дійти згоди, усі спори та
розбіжності за Контрактом вирішуються
господарськими судами України
відповідно до чинного законодавства
України.

Отже, з урахуванням вимог, встановлених
наведеними вище нормами матеріального
права, та умови, передбаченої сторонами
спору у п. 6 Додатку № 5, спір підсудний
Господарському суду міста Києва і
вирішується за чинним законодавством
України.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного
кодексу України договір є підставою
виникнення цивільних прав та
обов'язків (зобов'язань), які повинні
виконуватися належним чином і у
встановлений строк відповідно до
вказівок закону, договору (ст. 526
Цивільного кодексу України), а
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається (ст. 525
Цивільного кодексу України).

Виходячи із змісту правовідносин,
останні є відносинами з поставки
товару, відтак, права і обов'язки сторін
визначаються, у тому числі, положеннями
глави 54 Цивільного кодексу України.

Приписом ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу
України унормовано, що до договору
поставки застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж, якщо інше
не встановлено договором, законом або
не випливає з характеру відносин
сторін.

За договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму (ст. 655
Цивільного кодексу України).

Спір між сторонами судового процесу
виник внаслідок порушення
відповідачем його грошових зобов'язань
за Контрактом, останній оплату
отриманого ним товару на користь
позивача здійснив частково в сумі
144.420,00 євро.

Як вказує відповідач у своєму відзиві,
позивачем не було враховано в суму
позовних вимог часткову оплату товару
на суму 97.040,00 євро, яка була здійснена
відповідачем на користь позивача
03.02.2014, що підтверджується платіжними
дорученнями від 03.02.2014 № 49 на суму 2.200,00
євро та № 50 на суму 94.840,00 євро.

Відносно наведених вище тверджень
відповідача суд відзначає, що сума в
розмірі 97.040,00 євро була врахована
позивачем до загальної суми оплати
товару, тобто до фактично сплаченої
відповідачем суми в розмірі 144.420,00 євро.

Таким чином, з урахуванням
вищевикладеного, у відповідача перед
позивачем заборгованість за
Контрактом складає 62.140,00 євро.

Крім того, враховуючи, що у
правовідносинах сторін має місце
допущене відповідачем порушення
правил здійснення господарської
діяльності, позивачем заявлені вимоги
про застосування до відповідача: 1)
штрафної санкції у вигляді пені в сумі
32.853,86 євро, з яких: 21.637,20 євро - пеня
встановлена у п. 4 Додатку № 5; 11.216,66 євро
- пеня нарахована за період
прострочення з 02.12.2013 до 17.02.2014; 2)
відповідальності, передбаченої ст. 625
ЦК України, шляхом стягнення 3 % річних в
сумі 4.953,97 євро.

Отже, виходячи з викладених вище
обставин та наявних у матеріалах даної
справи доказів, суд дійшов висновку, що
позов підлягає задоволенню частково, з
урахуванням такого.

Приписом ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України визначено, що покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України).

Положенням ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу
України визначено, що у разі
прострочення оплати товару продавець
має право вимагати, у тому числі, оплати
товару.

Таким чином, підсумовуючи сукупність
фактичних обставин даної справи, суд
дійшов висновку, що позовна вимога про
стягнення з відповідача основного
боргу в сумі 62.140,00 євро підлягає
задоволенню повністю, з тих підстав, що
факт наявності заборгованості у
відповідача перед позивачем належним
чином останнім доведено, документально
підтверджено, і в той же час
відповідачем жодними доказами не
спростовано.

З огляду на те, що відповідач своїми
діями порушив зобов'язання за
Договором (ст. 610 Цивільного кодексу
України), то він вважається таким, що
прострочив виконання (ст. 612 Цивільного
кодексу України), тому є підстави для
застосування відповідальності,
встановленої договором та законом.

Розглядаючи спір в частині позовних
вимог про застосування до відповідача
господарської санкцій у вигляді пені,
суд виходить з такого.

Частиною 1 статті 230 Господарського
кодексу України встановлено, що
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності ст. 549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

У відповідності до положень,
визначених ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Однак, при цьому, сторони спору
скориставшись своїм правом,
забезпеченим ч. 1 ст. 627 ЦК України, у
пункті 4 Додатку № 5 погодили, що
відповідач зобов'язаний сплатити
позивачеві пеню в сумі 21.637,20 євро, яка
нарахована за 191 днів прострочення,
тобто за період, який виходить за межі
шестимісячного строку, встановленого
ч. 6 ст. 232 ГК країни.

Таким чином, з урахуванням наведених
обставин справи, суд вирішив, що
заявлена позовна вимога про стягнення
з відповідача пені в сумі 21.637,20 євро
підлягає задоволенню повністю,
оскільки такий розмір узгоджений
сторонами спору в пункті 4 Додатку № 5.

Відносно заявленої позивачем вимоги
про застосування до відповідача
штрафної санкції у вигляді пені в
розмірі 0,1 % від суми заборгованості за
кожен день прострочення, починаючи з
02.12.2013 по 17.04.2014, і що складає 11.216,66 євро,
суд зазначає, що вказана вимога
задоволенню не підлягає, оскільки
сторонами ані Контрактом, ані
додатками до нього не було узгоджено
іншого порядку нарахування неустойки
(пені), ніж той, що визначений ч. 6 ст. 232
ГК України. В той же час, умовами
Додатку № 5 обов'язок відповідача з
погашення заборгованості у строк до
01.12.2013 неустойкою не забезпечувалося, а
лише встановлено розмір пені, який
повинен бути сплачений відповідачем на
користь позивача за період
прострочення, який передував моменту
укладення сторонами Додатку № 5.

Також, суд звертає увагу, що умова
договору про сплату пені за кожний день
прострочення виконання зобов'язання не
може розцінюватися як установлення цим
договором іншого, ніж передбачений
частиною шостою статті 232 ГК України,
строку, за який нараховуються штрафні
санкції. Аналогічна правова позиція
викладена у п. 2.5 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013
року № 14.

Щодо тверджень відповідача про те, що
розмір пені не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, то вони
судом відхиляються, з огляду на таке.

Згідно ст. 192 ЦК України законним
платіжним засобом, обов'язковим до
приймання за номінальною вартістю на
всій території України, є грошова
одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може
використовуватися в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін (ст. 1
Закону України "Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань").

Згідно ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

При цьому, ст. 4 зазначеного Закону
встановлено, що розмір пені не повинен
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який нараховувалась
пеня.

Облікова ставка Національного банку -
один з монетарних інструментів, за
допомогою якого Національний банк
установлює для суб'єктів
грошово-кредитного ринку орієнтир щодо
вартості залучених та розміщених
грошових коштів на відповідний період
і є основною процентною ставкою, яка
залежить від процесів, що відбуваються
в макроекономічній, бюджетній сферах
та на грошово-кредитному ринку (п. 1.1
Положення про процентну політику
Національного банку України,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 18
серпня 2004 року № 389)

Отже, Законом України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
максимальний розмір пені пов'язується
із розміром облікової ставки
Національного банку України, однак,
Національний банк під час визначення
облікової ставки враховує фактори, які
можуть вплинути на вартість коштів у
національній валюті України, відтак,
суд дійшов, що обмеження нарахування
пені подвійною обліковою ставкою НБУ
не стосується розрахунків в іноземній
валюті.

Відносно заяви відповідача про
визнання пункту 4 Додатку № 5 недійсним,
з тих підстав, що вказаний пункт є
таким, що суперечить чинному
законодавству України, суд зазначає, що
не вбачає необхідності у використанні
права, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 83
Господарського процесуального кодексу
України, оскільки, по-перше, ч. 6 ст. 232 ГК
України надає сторонам договору таке
право, як встановлювати в угоді інший
період нарахування пені за
прострочення виконання зобов'язання;
по-друге, приписом ч. 1 ст. 627 ЦК України
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Отже, з урахуванням вищенаведеного,
пункт 4 Додатку № 5 до Контракту, яким
встановлено розмір пені, що підлягає
сплаті відповідачем позивачеві за
прострочення виконання зобов'язання за
Контрактом, не є таким, що суперечить
чинному законодавству України.

Щодо заявленої позивачем вимоги про
застосування до відповідача
відповідальності за порушення ним
грошового зобов'язання шляхом
стягнення 3 % річних за період часу
прострочення з 27.02.2013 по 17.04.2014, що
складає 4.953,94 євро, суд зазначає, що
вказана вимога судом задовольняється
частково, з урахуванням такого.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Як встановлено судом вище, сторони
спору внаслідок укладення Додатку № 5
змінили порядок розрахунків за
поставлений товар і встановили, що
оплата повинна бути здійсненна
відповідачем у строк до 01.12.2013.

Частиною 2 ст. 604 Цивільного кодексу
України встановлено, зобов'язання
припиняється за домовленістю сторін
про заміну первісного зобов'язання
новим зобов'язанням між тими ж
сторонами (новація).

Новація - це угода про заміну
первісного зобов'язання іншим між тими
ж сторонами. Новацію характеризують
наступні ознаки: наявність взаємної
згоди сторін щодо припинення дії
попереднього зобов'язання та щодо умов
нового зобов'язання; наявність умови
про припинення попереднього
зобов'язання; припинення всіх
додаткових зобов'язань; виникнення між
тими ж особами нового зобов'язання, яке,
як правило, містить умову про інший
предмет чи спосіб виконання.

У випадку застосування новації,
сторони шляхом заміни предмету чи
способу виконання зобов'язання
припиняють його і створюють нове.

Отже, внаслідок укладення сторонами
Додатку від 15.10.2013 № 5, відбулася
новація грошового зобов'язання
відповідача за Контрактом і,
відповідно, припинилося первісне,
відтак, відсутні підстави для
нарахування встановлених законом (ст.
625 ЦК України) трьох процентів річних
від простроченої суми боргу за період
прострочення з 27.02.2014 до 15.10.2013, включно.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

Таким чином, відповідальність за
прострочення виконання грошового
зобов'язання підлягає застосуванню
починаючи з дня, наступного за останнім
днем, коли зобов'язання мало бути
виконано, тобто з 02.12.2013.

Отже, заявлена позовна вимога про
стягнення з відповідача 3 % річних
підлягає задоволенню в сумі 900,86 євро,
згідно такого розрахунку, здійсненого
судом в межах заявленого позивачем
періоду прострочення, а саме починаючи
з першого дня прострочення - з 02.12.2013 і
до дати, до якої позивачем нараховані 3 %
річних - 17.02.2014, з урахуванням часткової
оплати, проведеної відповідачем 03.02.204 в
сумі 97.040,00 євро:

Сума боргу (євро)Період
простроченняДнів простроченняДата
оплатиСума оплати (євро)сума 3 %
(євро)159.180,0002.12.2013 - 02.02.201463 824,25 03.02.201497.040
62.140,0003.02.2014 - 17.02.201415 76,61 3 % річних - 900,86
євро

Обов'язок доказування відповідно до
пункту 4 частини третьої статті 129
Конституції України та статті 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення. Відповідно до статті 34
Господарського процесуального кодексу
України господарський суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи.

Враховуючи, що позовні вимоги
підлягають задоволенню частково, то
згідно ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на обидві сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49 та
статтями 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного
товариства "КОМПАНІЯ "РАЙЗ" (03115, м. Київ,
Святошинський район, проспект
Перемоги, буд. 121-В; ідентифікаційний
код 13980201) на користь компанії "ЗААТЕН
УНІОН ГМБХ" (Федеративна Республіка
Німеччина, 30916, Ізерхаген ХБ,
Айзенштрассе, 12; реєстраційний номер HRB
120551) основну заборгованість в сумі
62.140,00 (шістдесят дві тисячі сто сорок)
євро 00 центів; пеню в сумі 21.637,20
(двадцять одна тисяча шістсот тридцять
сім) євро 20 центів; 3 % річних в сумі 900,86
(дев'ятсот) євро 86 центів; витрати по
сплаті судового збору в сумі 20.057,86
(двадцять тисяч п'ятдесят сім) гривень 86
копійок.

3. В іншій частині позову відмовити
повністю.

4. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 20 травня 2014
року.

Суддя
С.В. Балац