ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.05.14р. Справа № 904/1314/14

За позовом Публічного акціонерного
товариства "Слов'янський
машинобудівний завод", м.Слов'янськ

до Публічного акціонерного товариства
"Дніпропетровський металургійний
комбінат ім.Ф.Е.Дзержинського", м.
Дніпродзержинськ

про стягнення 230 840,84 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Завалєй
Я.О.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Кузьменко Ю.М.,
представник за довіреністю № 14 від
14.01.14р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство
"Слов'янський машинобудівний завод"
(далі-позивач) звернулось до
господарського суду Дніпропетровської
області з позовом до Публічного
акціонерного товариства
"Дніпропетровський металургійний
комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" (далі -
відповідач) про стягнення 230 840,84 грн.

Ухвалою господарського суду від 04.03.14р.
порушено провадження у справі,
прийнято позовну заяву до розгляду,
призначено судове засідання на 27.03.14р.

Ухвалою господарського суду від 27.03.14р.
відкладено розгляд справи на 16.04.14р.

Ухвалою господарського суду від 16.04.14р.
відкладено розгляд справи на 05.05.14р.

Ухвалою господарського суду від 05.05.14р.
продовжено строк розгляду спору до
20.05.14р. включно та відкладено розгляд
справи на 15.05.14р.

15.05.14р. у судове засідання повноважний
представник позивача не з'явився, але
до суду від позивача надійшло
клопотання про розгляд справи без
участі повноважного представника
позивача за наявними в ній матеріалами,
у зв'язку зі складною ситуацією, яка
виникла у м. Слов'янську Донецької
області. Крім того, позивач надав для
долучення до матеріалів справи
витребувані судом документи.

Господарський суд у судовому
засіданні, яке відбулося 15.05.14р.,
прийшов до висновку, що дана справа
може бути розглянута по суті без участі
повноважного представника позивача за
наявними в ній матеріалами.

В свою чергу, 15.05.14р. у судовому
засіданні повноважний представник
відповідача заявлені позовні вимоги не
визнав та просив суд відмовити
позивачу в їх задоволенні у повному
обсязі, про що також зазначено у
відзиві, який долучено до матеріалів
справи.

15.05.14р. у судовому засіданні оголошено
перерву до 20.05.14р.

20.05.14р. у судовому засіданні оголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення, згідно зі ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважного представника
відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

22.10.12р. між позивачем та
відповідачем укладено договір №
44-12/12-1802-02 (далі - Договір поставки),
відповідно до умов п. 1.1. якого позивач
зобов'язується виготовити і поставити,
а відповідач прийняти та оплатити
продукцію, іменовану надалі товар.

Кількість, номенклатура, ціна і
терміни постачання товару визначені в
Специфікаціях, що додаються до
Договору і складають його невід'ємну
частину (п. 1.2. Договору поставки).

Як зазначено у п. 1.3. Договору
поставки, позивач гарантує, що на
момент передачі він має законне право
власності і надає товар відповідачеві
вільний від будь-яких прав застави,
вимог або обтяжень.

В п. 2.1. Договору поставки
зазначено про те, що ціна на товар
встановлюється у національній валюті
України - гривнях за одиницю, на умовах,
обумовлених в Специфікаціях, згідно з
офіційними правилами тлумачення
торговельних термінів Міжнародної
Торгової Палати (редакції 2000 року), далі
«Інкотермс-2000» і вказується в
Специфікаціях, що додаються до
договору і складають його невід'ємну
частину. Ціна на товар після
перерахування грошових коштів по
передоплаті в сторону збільшення,
зміні не підлягає.

Сторони прийняли, що всі ціни,
обговорені в Специфікаціях, Додатках
до цього договору, є звичайними,
справедливими, ринковими (п. 2.2.
Договору поставки).

Відповідно до п. 2.3. Договору поставки
сума Договору на момент підписання
згідно Специфікації № 1 становить 419
460,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 69 910,00 грн.,
і буде змінена на суму кожної наступної
Специфікації, що підписується обома
сторонами.

В п. 3.1. Договору поставки зазначено про
те, що поставка товару здійснюється на
умовах передбачених у Специфікаціях,
що додаються до Договору і складають
його невід'ємну частину, відповідно до
«Інкотермс-2000».

Згідно з п. 3.2. Договору поставки датою
поставки вважається дата одержання
товару, зазначена відповідачем в
товаротранспортній накладній та/або
видатковій накладній, далі
товаросупровідними накладними.

Як зазначено у п. 3.3. Договору поставки,
товар вважається поставленим
позивачем і прийнятим відповідачем:

- За кількістю - згідно з даними,
вказаними у товаросупровідних
накладних;

- За якістю - згідно з сертифікатом
якості виробника або іншим документом,
що підтверджує якість товару.

Пунктом 3.4. Договору поставки
передбачено, що позивач зобов'язаний
надати разом з товаром наступні
документи:

- сертифікат якості або інший документ.
що підтверджує якість товару;

- видаткові накладні в двох
примірниках;

- податкову накладну;

- рахунок за фактом поставки.

Момент переходу права власності на
товар від позивача до відповідача
визначений у Специфікаціях, що
додаються до договору і складають його
невід'ємну частину (п. 3.5. Договору
поставки).

Розрахунки за цим договором
здійснюються в гривнях (п. 4.1. Договору
поставки).

Умовами п. 4.2. Договору поставки
передбачено, що розрахунки за товар по
даному договору здійснюються шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок позивача в порядку,
зазначеному в Специфікаціях. У випадку,
якщо умовами оплати передбачена
передоплата, то позивач зобов'язаний
надати оригінал рахунку на
передоплату. Податкова накладна
надається позивачем у строки,
передбачені чинним законодавством з
моменту перерахування платежу у
вигляді передоплати на поточний
рахунок позивача.

Відповідно до п. 8.4. Договору поставки, у
разі прострочення оплати поставленого
товару відповідач сплачує позивачу
пеню у розмірі 0,1% від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення, але не більше подвійної
облікової ставки НБУ на день. Якщо
відповідач допускає прострочення
оплата, що перевищує 60 днів, він сплачує
позивачу пеню у розмірі 0,3% від суми
простроченого платежу за кожний день
прострочення.

Сплата штрафних санкцій не звільняє
сторони від виконання взятих на себе
зобов'язань за даним договором (п. 8.5.
Договору поставки).

Пунктом 9.4. Договору поставки
передбачено, що термін дії договору - з
моменту підписання по 31.05.13р.

14.11.12р. між сторонами підписано
протокол розбіжностей до Договору
поставки.

04.02.13р. сторонами було укладено
Додаткову угоду № 1 до Договору
поставки.

Позивач звертає увагу суду, що
відповідно до п. 1 Специфікації № 1,
позивач здійснює передоплату за товар
у розмірі 50% від вартості товару після
пред'явлення рахунку на передоплату, 50%
протягом 5-ти днів з моменту поставки
товару на склад відповідача після
пред'явлення рахунку.

Як зазначає позивач, 21.11.12р. позивачем
був виставлений рахунок № 259 на повну
суму Договору поставки, а саме у розмір
419 460,00 грн.

Відповідач сплатив передплату у
розмірі 50%, що склало 209 730,00 грн. за
наступними платіжними дорученнями:

- 30 000,00 грн., платіжне доручення № 12973
від 26.12.12 р.;

- 50 000,00 грн., платіжне доручення № 4 від
03.01.13 р.;

- 29 730,00 грн., платіжне доручення № 493 від
15.01.13 р.;

- 20 000,00 грн., платіжне доручення № 697 від
18.01.13 р.;

- 80 000, 00 грн. платіжне доручення № 406 від
22.01.13 р.

В свою чергу позивач поставив
продукцію в адрес відповідача у
повному обсязі згідно накладної № 23
від 03.04.13 р. на суму 419 460,00 грн.

Позивач звертає увагу суду, що
відповідно до п. 1 Специфікації № 1
відповідач повинен був здійснити
оплату 50%, що становить 209 730,00 грн.
протягом 5-ти банківських днів з
моменту поставки товару, але
відповідач досі не здійснив оплату.
Термін оплати закінчився 09.04.13 р.

Таким чином, як зазначає позивач,
станом на 11.02.14 р., сума заборгованості
відповідача перед позивачем становить
209 730,00 грн. Кількість днів прострочення
складає 309 днів.

З метою досудового врегулювання спору,
позивач неодноразово звертався до
відповідача з листами (від 10.04.13 р. за №
253/04//М, від 20.05.13 р. № 328/05//М, від 24.05.13 р. за
№ 343/05/М, від 13.12.13 р. за № 1910/04) про
наявність в нього вищезазначеної
заборгованості та необхідності її
погашення в найближчий період. Однак,
відповідачем вказані звернення
ігнорувались.

За неналежне виконання
відповідачем своїх обов'язків по
Договору поставки, позивачем на
підставі п. 8.4. Договору поставки в
редакції Протоколу розбіжностей від
14.11.12р. була нарахована пеня у розмірі 14
525,89 грн.

Крім того, відповідно ч. 2. ст. 625 ЦК
України, позивачем були нараховані
інфляційні витрати у розмірі 1 258,38 грн.
та 3% річних у розмірі 5 326,57 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач
просить стягнути з відповідача
заборгованість за поставлений товар у
розмірі 209 730,00 грн., пеню у розмірі 14 525,89
грн., інфляційні витрати у розмірі 1 258,38
грн., 3% річних у розмірі 5 326,57 грн.,
всього 230 840,84 грн.

Відповідач доказів належного
виконання своїх зобов'язань по
вищезазначеному Договору поставки на
момент розгляду спору до
господарського суду не надав. Крім
того, відповідач не визнав заявлені
позовні вимоги та просив суд відмовити
позивачу в їх задоволенні у повному
обсязі, виходячи з наступного.

Відповідач посилаючись на п. 3.4.
Договору постави та п. 1 Специфікації №
1 до вказаного договору зазначає про те,
що сторонами передбачено наступні
умови оплати: 50% передоплата після
пред'явлення рахунку на передоплату, 50%
протягом 5-ти банківських днів з
моменту поставки товару на склад
відповідача після пред'явлення
рахунку.

Як зазначає відповідач, з позовної
заяви вбачається та підтверджується
матеріалами справи (платіжні вимоги),
що відповідач належним чином, у
відповідності до умов Договору
поставки, виконав своє зобов'язання
щодо оплати 50% попередньої оплати за
товар, що був поставлений позивачем.

Відповідач вважає, що відповідно до
умов Договору поставки, сторони
узгодили, що зобов'язання відповідача
по оплаті поставленого товару виникає
з моменту пред'явлення рахунку
протягом 5-ти банківських днів.
Позивачем, як зазначає відповідач, не
надані докази направлення на адресу
відповідача рахунку по факту поставки,
а тому у відповідача не виникло
зобов'язання по оплаті поставленого
товару.

Крім того, відповідач зазначає про те,
що умовами Договору поставки
передбачено виникнення зобов'язання по
оплаті товару у відповідача саме
пред'явленням вимоги позивачем у
вигляді виставлення рахунку за фактом
поставки товару, а остання пред'явлена
позивачем не була, відповідно,
нарахування 3% річних, інфляційних
втрат та пені є неправомірне,
необґрунтоване та суперечить умовам
договору та чинному законодавству.

Дослідивши наявні матеріали справи,
заслухавши пояснення повноважного
представника відповідача, оцінивши
надані докази в їх сукупності, суд
дійшов до висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Приймаючи рішення господарський суд
виходив із наступного.

Згідно з ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського
кодексу України за договором поставки
одна сторона - постачальник
зобов'язується передати (поставити) у
зумовлені строки (строк) другій стороні
- покупцеві товар (товари), а покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
(товари) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Статтею 266 Господарського кодексу
України передбачено, що предметом
поставки є визначені родовими ознаками
продукція, вироби з найменуванням,
зазначеним у стандартах, технічних
умовах, документації до зразків
(еталонів), прейскурантах чи
товарознавчих довідниках. Предметом
поставки можуть бути також продукція,
вироби, визначені індивідуальними
ознаками. Загальна кількість товарів,
що підлягають поставці, їх часткове
співвідношення (асортимент, сортамент,
номенклатура) за сортами, групами,
підгрупами, видами, марками, типами,
розмірами визначаються специфікацією
за згодою сторін, якщо інше не
передбачено законом.

Згідно з ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Зобов'язання, строк
(термін) виконання якого визначений
вказівкою на подію, яка неминуче має
настати, підлягає виконанню з
настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського
кодексу України передбачено, що
учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного
кодексу України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст. 612 Цивільного кодексу
України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу
України у разі прострочення сплати за
товар продавець має право вимагати
сплати товару.

Враховуючи вищезазначені норми
чинного законодавства України, умови
Договору поставки та обставини справи,
господарський суд вважає, що вимоги
позивача в частині стягнення
заборгованості за поставлений товару
розмірі 209 730,00 грн. є обґрунтованими та
доведеними, у зв'язку з чим підлягають
задоволенню у повному обсязі, оскільки:

По-перше, матеріалами справи
підтверджено, що позивач свої обов'язки
по Договору поставки виконав належним
чином, а саме позивач поставив
відповідачу товар без будь-яких
зауважень, що підтверджує накладна та
довіреність на отримання цінностей
(а.с.19, 20).

По-друге, посилання відповідача те, що у
відповідача дійсно існує
заборгованість перед позивачем у
розмірі 209 730,00 грн., але у відповідача ще
не виникло зобов'язання по оплаті
поставленого товару, у зв'язку з
непред'явленням позивачем рахунку на
оплату є не обґрунтованим, тому що:

- позивачем було виставлено рахунок на
оплату № 259 від 21.11.12р. на загальну суму
поставки у розмірі 349 550,00 грн. (а.с.18).

- відповідач не заперечує факту
отримання вищезазначеного рахунку на
загальну суму поставки у розмірі 349 550,00
грн.

- відповідачем на підставі вказаного
рахунку була здійснена попередня
оплата, що підтверджується п'ятьма
платіжними дорученнями (а.с.21-25).

- позивач неодноразово звертався до
відповідача щодо погашення
заборгованості по Договору поставки
(а.с.26-29), але відповідач жодної
відповіді позивачу не надав, як і не
вимагав від позивача пред'явлення
рахунку на оплату.

- п. 3.4. Договору поставки передбачено,
що позивач зобов'язаний надати разом з
товаром наступні документи: сертифікат
якості або інший документ. що
підтверджує якість товару; видаткові
накладні в двох примірниках; податкову
накладну; рахунок за фактом поставки.
Але жодним пунктом зазначеного
Договору поставки не встановлено
порядок виконання п. 3.4., тобто цей пункт
є суто декларативним, тому що сторонами
не було узгоджено яким чином і якими
документами підтверджується його
невиконання.

- відповідач не довів суду належними та
допустимими доказами, що позивач надав
йому не весь пакет документів,
передбачений п. 3.4 Договору поставки.
Тобто, відповідачем не надано суду
жодного документу, підтверджуючого
наведені у відзиві обставини: ні
листування, стосовно необхідності
додання не вистачаючих документів, а
саме рахунку на оплату; ні актів, які б
підтверджували відсутність усіх
необхідних документів; ні претензій з
вимогами надати рахунок на оплату,
передбачений п.3.4. Договору поставки.

- ухвалами суду від 16.04.14р. та від 05.05.14р.
було зобов'язано відповідача надати
усі наявні докази щодо власної
правової позиції. Відповідач у судове
засідання жодних додаткових
документів суду не надав, що свідчить
про відсутність таких доказів.

По-третє, посилання відповідача на те,
що позивачем не надані докази
направлення на адресу відповідача
рахунку по факту поставки до уваги
судом не беруться, оскільки ні умовами
Договору поставки, ні Специфікацією не
передбачено обов'язку позивача
направлення на адресу відповідача
рахунку, а саме умовами п. 3.4. Договору
поставки передбачений обов'язок
позивача надати разом з товаром
рахунок за фактом поставки.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання.

Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу
України, неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського
кодексу України визначено, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір не
передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання грошових
зобов'язань, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст.
232 Господарського кодексу України).

Пунктом 8.4. Договору поставки в
редакції Протоколу розбіжностей від
14.11.12р. передбачено, у разі прострочення
оплати поставленого товару відповідач
сплачує позивачу пеню у розмірі 0,1% від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення, але не більше
подвійної облікової ставки НБУ на день.

На підставі п. 8.4. Договору поставки в
редакції Протоколу розбіжностей від
14.11.12р., позивачем була нарахована пеня
у розмірі 14 525,89 грн., розрахунок якої
господарським судом перевірений та
визнаний таким, що підлягає
задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

На підставі вищевказаної норми закону,
позивачем були нараховані до сплати
відповідачу інфляційні витрати у
розмірі 1 258,38 грн. та 3% річних у розмірі 5
326,57 грн., розрахунок яких судом також
був перевірений та визнаний таким, що
підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного,
господарський суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню у повному обсязі, оскільки
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином та в установлені строки.

Витрати по справі слід покласти на
відповідача.

Керуючись ст.ст. 258, 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610,
612, 625, 692 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 173, 174, 193, 218, 231, 232, 265, 266
Господарського кодексу України, ст. ст.
4, 32-34, 43-44, 48-49, 82-84, 115-117 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Дніпропетровський
металургійний комбінат ім. Ф. Е.
Дзержинського" (51925, Україна,
Дніпропетровська область, м.
Дніпродзержинськ, вул.Кірова, буд. 18-6,
) на користь Публічного
акціонерного товариства "Слов'янський
машинобудівний завод" (84122, Україна,
Донецька область, м. Слов'янськ, вул.
Чубаря, буд. 65, )
заборгованість за поставлений товар у
розмірі 209 730,00 грн. (двісті дев'ять тисяч
сімсот тридцять грн. 00 коп.), пеню у
розмірі 14 525,89 грн. (чотирнадцять тисяч
п'ятсот двадцять п'ять грн. 89 коп.),
інфляційні витрати у розмірі 1 258,38 грн.
(одна тисяча двісті п'ятдесят вісім грн.
38 коп.), 3% річних у розмірі 5 326,57 грн.
(п'ять тисяч триста двадцять шість грн.
57 коп.), витрати по сплаті судового
збору у розмірі 4 616,82 грн. (чотири тисяча
шістсот шістнадцять грн. 82 коп.).

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
з дня його підписання і може бути
оскарженим протягом цього строку до
Дніпропетровського апеляційного
господарського суду.

Суддя Н.Е. Петренко

Повне рішення складено 22.05.14р.