м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/7359/14 19.05.14За позовом
Приватного підприємства "БТК-ЛАД"
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "Еліт"
про стягнення 38 400,00 грн.
Суддя Грєхова О. А.
Представники сторін:
від позивача: Сліпченко В. В. -
представник за довіреністю
від відповідача: не з'явився
Заявлено позов про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "Еліт"
заборгованості за надані послуги в
Позивач обґрунтовує позовні вимоги
неналежним виконанням відповідачем
своїх зобов'язань з оплати наданих
послуг за актами здачі-приймання робіт
(надання послуг), у зв'язку з чим просить
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.04.2014 порушено провадження
по справі № 910/7359/14, розгляд справи
призначено на 19.05.2014.
В судовому засіданні 19.05.2014 представник
позивача надав документи на виконання
ухвали суду про порушення провадження
у справі та підтримав заявлені позовні
вимоги в повному обсязі.
Незважаючи на належне повідомлення про
час та місце судового засідання,
відповідач в судове засідання 19.05.2014 не
з'явився, вимоги ухвали суду про
порушення провадження у справі не
виконав, проте через канцелярію суду
подав клопотання про відкладення
розгляду справи.
Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може не
брати до уваги доводи учасника
судового процесу - підприємства,
установи, організації, іншої юридичної
особи, державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і т.
п.). При цьому господарський суд
виходить з того, що у відповідних
випадках такий учасник судового
процесу не позбавлений права і
можливості забезпечити за
необхідності участь у судовому
засіданні іншого представника згідно з
частинами першою-четвертою статті 28
Господарського процесуального кодексу
України, з числа як своїх працівників,
так і осіб, не пов'язаних з ним
трудовими відносинами. Неможливість
такої заміни представника підлягає
доведенню учасником судового процесу
на загальних підставах (статті 32-34
Господарського процесуального кодексу
Зважаючи на необґрунтованість доводів
відповідача, суд відмовляє у
задоволенні клопотання про
відкладення розгляду справи.
Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України, якщо
відзив на позовну заяву і витребувані
господарським судом документи не
подано, справу може бути розглянуто за
наявними в ній матеріалами.
Приймаючи до уваги, що відповідач був
належним чином повідомлений про дату
та час судового засідання, враховуючи,
що матеріали справи містять достатньо
документів для розгляду справи по суті,
суд вважає, що неявка у судове
засідання 19.05.2014 представника
відповідача не є перешкодою для
прийняття рішення у даній справі.
На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України
складено протокол судового засідання,
який долучено до матеріалів справи.
Відповідно до ст. 82 Господарського
процесуального кодексу України
рішення у даній справі прийнято у
нарадчій кімнаті за результатами
оцінки доказів, поданих позивачем та
витребуваних судом.

У судовому засіданні 19.05.2014 відповідно
до ст. 85 Господарського процесуального
кодексу України судом проголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, між
Приватним підприємством "БТК-ЛАД" та
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "Еліт"
була досягнута домовленість,
відповідно до якої позивач
зобов'язався надати послуги з
організації перевезення вантажу, а
відповідач зобов'язався прийняти та
оплатити вартість наданих послуг.

Господарський суд зазначає, що
цивільні права і обов'язки виникають з
підстав, встановлених ст. 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України, а саме
безпосередньо з правочинів,
господарських договорів та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочини можуть бути
односторонніми та дво - чи
багатосторонніми (договори) - тобто
погодженою дією двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 205 Господарського
процесуального кодексу України
правочин може вчинятись усно або в
письмовій формі; сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

За приписом ч. 1 ст. 206 Цивільного
кодексу України усно можуть вчинятися
правочини, які повністю виконуються
сторонами у момент їх вчинення, за
винятком правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Стаття 218 Цивільного кодексу України
встановлює, що недодержання сторонами
письмової форми правочину, яка
встановлена законом, не має наслідком
його недійсність, крім випадків,
встановлених законом.

З позовної заяви вбачається, що на
виконання умов домовленості позивачем
надано відповідачу послуги з
організації перевезення вантажу, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи актами здачі-приймання робіт
(надання послуг): № ОУ-0000013 від 19.12.2013, №
ОУ-0000013 від 16.10.2013, № ОУ-0000007 від 30.01.2014, №
ОУ-0000010 від 07.11.2013 на загальну суму 38400
грн., які підписані сторонами без
зауважень та скріплені печатками.

На оплату наданих послуг позивач
виставляв відповідачу рахунки-фактури:
№ СФ-0000007 від 30.01.2014, № СФ-0000013 від 19.12.2013,
№ СФ-0000010 від 07.11.2013, № СФ-0000020 від 28.10.2013,
№ СФ-0000025 від 25.10.2013, № СФ-0000013 від 16.10.2013.

За наслідками дослідження матеріалів
справи, судом встановлено, що позивач
виконав взяті на себе зобов'язання щодо
надання послуг, однак відповідач за
надані послуги з позивачем не
розрахувався.

За приписом ст. 181 Господарського
кодексу України допускається
укладення господарських договорів у
спрощений спосіб, тобто шляхом обміну
листами, факсограмами, телеграмами,
телефонограмами тощо, а також шляхом
підтвердження прийняття до виконання
замовлень, якщо законом не встановлено
спеціальні вимоги до форми та порядку
укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відтак, факт надання послуг позивачем
та прийняття їх відповідачем свідчить
про укладення між сторонами правочину,
у відповідності до ст.ст. 202, 205, 207
Цивільного кодексу України, яка
відповідає вимогам ч. 1, 2 ст. 180 ГК
України, п. 1 ст. 181 ГК України та
містять ознаки надання послуг
транспортного експедирування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
"Про транспортно-експедиторську
діяльність"
транспортно-експедиторська діяльність
- підприємницька діяльність із надання
транспортно-експедиторських послуг з
організації та забезпечення
перевезень експортних, імпортних,
транзитних або інших вантажів;
транспортно-експедиторська послуга -
робота, що безпосередньо пов'язана з
організацією та забезпеченням
перевезень експортного, імпортного,
транзитного або іншого вантажу за
договором транспортного
експедирування; експедитор
(транспортний експедитор) - суб'єкт
господарювання, який за дорученням
клієнта та за його рахунок виконує або
організовує виконання
транспортно-експедиторських послуг,
визначених договором транспортного
експедирування; клієнт - споживач
послуг експедитора (юридична або
фізична особа), який за договором
транспортного експедирування
самостійно або через представника, що
діє від його імені, доручає експедитору
виконати чи організувати або
забезпечити виконання визначених
договором транспортного
експедирування послуг та оплачує їх,
включаючи плату експедитору;

Згідно з абзацом 1 ст. 9 Закону України
"Про транспортно-експедиторську
діяльність", за договором
транспортного експедирування одна
сторона (експедитор) зобов'язується за
плату і за рахунок другої сторони
(клієнта) виконати або організувати
виконання визначених договором послуг,
пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до абзацу 1 ст. 11 Закону
України "Про
транспортно-експедиторську
діяльність", експедитор зобов'язаний
надавати транспортно-експедиторські
послуги згідно з договором
транспортного експедирування і
вказівками клієнта, погодженими з
експедитором у встановленому
договором порядку.

Згідно з абзацом 2 ст. 12 Закону України
"Про транспортно-експедиторську
діяльність", клієнт зобов'язаний у
порядку, передбаченому договором
транспортного експедирування,
сплатити належну плату експедитору, а
також відшкодувати документально
підтверджені витрати, понесені
експедитором в інтересах клієнта в
цілях виконання договору
транспортного експедирування.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу
України, за договором перевезення
вантажу одна сторона (перевізник)
зобов'язується доставити довірений їй
другою стороною (відправником) вантаж
до пункту призначення та видати його
особі, яка має право на одержання
вантажу (одержувачеві), а відправник
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату.

Згідно зі ст. 920 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язань,
що випливають із договору перевезення,
сторони несуть відповідальність,
встановлену за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами).

Проте, як свідчать матеріали справи,
відповідач в порушення свого грошового
зобов'язання вартість отриманих послуг
не сплатив.

Відтак, враховуючи наведене,
господарський суд дійшов висновку, що
на час вирішення спору в суді вартість
не оплачених послуг відповідачем за
актами здавання-приймання виконаної
роботи становить 38400,00 грн.

Однак, судом встановлено, що з
правовідносин як склалися між
сторонами (в тому числі зі змісту актів
здачі-приймання робіт (надання послуг)
неможливо визначити строк, за яким у
відповідача виник обов'язок оплатити
наданих послуг, тому, господарський суд
дійшов висновку, що момент оплати
наданих послуг сторонами не
визначений.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін). Якщо строк (термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час. Боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

Вимогою від 17.03.2014, що направлена
відповідачу поштою, позивач звернувся
до відповідача з вимогою оплатити
заборгованість за надані послуги за
актами здачі-приймання робіт (надання
послуг): № ОУ-0000013 від 19.12.2013, № ОУ-0000013
від 16.10.2013, № ОУ-0000007 від 30.01.2014, № ОУ-0000010
від 07.11.2013 у розмірі 38400,00 грн. На доказ
отримання вимоги відповідачем 20.03.2014
року, позивач надав суду копію
повідомлення про вручення поштового
відправлення

Отже, з урахуванням приписів ст. 530
Цивільного кодексу України на момент
розгляду справи судом, строк виконання
відповідачем грошового зобов'язання по
оплаті наданих послуг настав.

Проте, доказів сплати відповідачем
вартості наданих послуг матеріали
справи не містять, а відтак факт
прострочення виконання відповідачем
своїх зобов'язань щодо оплати взятих на
себе зобов'язань доведено позивачем
належними та допустимими доказами.

Таким чином, враховуючи відсутність в
матеріалах справи доказів оплати
відповідачем вартості наданих послуг у
розмірі 38400,00 грн., господарський суд
дійшов висновку, що на момент розгляду
спору у суді борг відповідача перед
позивачем становить - 38400,00 грн.

За змістом положень частини першої та
частини сьомої статті 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Не допускаються
одностороння відмова від виконання
зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання не допускається.

Відповідач, на якого, відповідно до
вимог статей 4-3, 33, 34 ГПК України,
покладається обов'язок доказування, не
надав доказів на підтвердження
проведення оплати за надані послуги.

З огляду на вищенаведене,
господарський суд дійшов висновку про
доведеність існування боргу
відповідача перед позивачем в розмірі
38400,00 грн., а відтак заявлена позовна
вимога є обґрунтованою та підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору
покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 32, 33, 34, 44, 49, 75, 82-85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім "Еліт"
(01032, м. Київ, вулиця Саксаганського, 115-А,
) з будь-якого рахунку,
виявленого державним виконавцем під
час виконання судового рішення, на
користь Приватного підприємства
"БТК-ЛАД" (18022, м. Черкаси, вулиця
Калініна, 105, квартира 20, ) 38400,00 грн. (тридцять вісім тисяч
чотириста гривень 00 копійок) основного
боргу та 1827,00 грн. (одну тисячу вісімсот
двадцять сім гривень 00 копійки)
судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 22.05.2014

Суддя
О.А.
Грєхова