ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року Справа № 5023/1472/11

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Дунаєвської Н.Г.,

Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну

скаргу Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4

постанову Харківського
апеляційного господарського суду від 24
лютого 2014 року

у справі № 5023/1472/11

господарського суду Харківської
області

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю" Агропродекспорт"

до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4

про виконання договірних
зобов'язань

за участю представників

позивача - Талащенко В.Є.

відповідача - не з'явився

ВДВС не з'явився

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Агропродекспорт"
звернулося до господарського суду
Харківської області зі скаргою на дії
(бездіяльність) та постанову ВДВС
Харківського районного управління
юстиції.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 09 січня 2014 року
у справі №5023/1472/11 (суддя Мамалуй О.О.)
скаргу ТОВ "Агропродекспорт" на дії
державного виконавця задоволено.
Поновлено строк на оскарження дій та
постанови ВДВС Харківського районного
управління юстиції. Витребувано у ВДВС
Харківського районного управління
юстиції матеріали виконавчого
провадження ВП № 28234392 про примусове
стягнення з ФОП ОСОБА_4 на користь ТОВ
"Агропродекспорт" заборгованості 754680,78
грн., державного мита 7546,81 грн., 236 грн.
витрат ІТЗ. Визнано протиправною
бездіяльність ВДВС Харківського
районного управління юстиції по
невчиненню дій з виявлення, розшуку,
арешту та реалізації майна боржника у
межах виконавчого провадження ВП №
28234392. Визнано протиправним скасування
постановою ВДВС Харківського
районного управління юстиції арешту
автотранспортних засобів, вчинених
постановою від 22.08.2011 р. по виконавчому
провадженню ВП № 28234392. Визнано
протиправною та скасовано постанову
ВДВС Харківського районного
управління юстиції про завершення
виконавчого провадження ВП № 28234392.
Зобов'язано ВДВС Харківського
районного управління юстиції чітко
дотримуватися вимог Закону "Про
виконавче провадження" під час
організації виконання рішення суду у
справі № 5023/1472/11 та поновити порушені
права стягувача.

Постановою Харківського апеляційного
господарського суду від 24 лютого 2014
року (судді Слободін М.М., Гончар Т.В.,
Гребенюк Н.В.) Ухвалу господарського
суду Харківської області від 09 січня 2014
року у справі № 5023/1472/11 скасовано в
частині: задоволення скарги щодо
визнання протиправною та скасування
постанови ВДВС Харківського районного
управління юстиції про завершення
виконавчого провадження ВП № 28234392, а
також зобов'язання ВДВС Харківського
районного управління юстиції чітко
дотримуватися вимог Закону під час
організації виконання рішення суду у
справі № 5023/1472/11 та поновлення
порушених прав стягувача. Та в цій
частині прийнято нове рішення, яким
скаргу на дії ВДВС Харківського
районного управління юстиції
задоволено частково. Визнано
протиправною та скасовано постанову
ВДВС Харківського районного
управління юстиції від 06 вересня 2012
року виконавчого провадження № 28234392
про повернення виконавчого документу
стягувачеві. В іншій частині ухвалу
господарського суду Харківської
області від 09 січня 2014 року у справі №
5023/1472/11 залишено без змін.

Не погоджуючись з вищезазначеними
ухвалою та постановою Фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою в якій просить
постанову Харківського апеляційного
господарського суду від 24 лютого 2014
року та Ухвалу господарського суду
Харківської області від 09 січня 2014 року
скасувати та винести постанову, якою у
задоволенні скарги стягувача
відмовити повністю.

В обґрунтування зазначених вимог
заявник касаційної скарги посилається
на неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування господарськими судами
першої та апеляційної інстанцій норм
процесуального права, вважає, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 15 березня 2011
року у справі №5023/1472/11 (залишеним без
змін постановами Харківського
апеляційного господарського суду від
27.04.2011 р. та Вищого господарського суду
України від 05.07.2011 р.) позовні вимоги
задоволено. 27 липня 2011 року на
виконання вказаного рішення був
виданий відповідний наказ.

05 серпня 2011 року ТОВ "Агропродекспорт"
звернувся до ВДВС Харківського
районного управління юстиції з заявою
про відкриття виконавчого провадження
про стягнення з ФО-П ОСОБА_4 на користь
позивача боргу в сумі 754680,78 грн.

Згідно з вимогами ст. 55 Закону України
"Про виконавче провадження" арешт на
майно боржника може накладатися
державним виконавцем шляхом винесення
постанови про арешт коштів та інших
цінностей боржника, що знаходяться на
рахунках і вкладах чи на зберіганні в
банках або інших фінансових установах.

Постановою від 08 серпня 2011 року
старшого державного виконавця ВДВС
Харківського районного управління
юстиції Кондратьєвої О.Д. було відкрито
виконавче провадження ВП № 28234392 та 18
серпня 2011 року винесено постанову про
арешт коштів боржника на його
банківському рахунку. Постановою від 22
серпня 2011 року арештовано належні
боржнику автотранспортні засоби: МАЗ
54323, 1989 р.в., д.нз. НОМЕР_1; МАЗ 9397 д.нз.
НОМЕР_2; КАМАЗ 55102 д.нз. НОМЕР_3; ГКБ 8527
д.нз. НОМЕР_4 та оголошено заборону на
його відчуження.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що стягувач жодного
документу виконавчого провадження не
отримував.

Також встановлено, що державним
виконавцем не було вжито заходів щодо
оголошення розшуку майна боржника -
заарештованих автотранспортних
засобів та їх затримання, що свідчить
про його бездіяльність. Державний
виконавець долучив до матеріалів
виконавчого провадження ВП № 28234392 акт
про відсутність майна боржника, який
складений іншим державним виконавцем
Гончаренко О.А. в іншому виконавчому
провадженні по виконанню виконавчого
напису нотаріуса № 2429.

08 грудня 2011 року державний виконавець
ВДВС Харківського районного
управління юстиції постановою
повернув виконавчий документ
стягувачу у зв'язку з відсутністю
майна боржника, одночасно припинивши
арешт майна.

17 січня 2012 року постановою начальника
державної виконавчої служби про
перевірку виконавчого провадження за
результатами розгляду скарг стягувача
скасовано постанову від 08 грудня 2012
року про повернення виконавчого
документу стягувачу.

Постановою від 20 січня 2012 року
державний виконавець поновив
зазначене виконавче провадження.

06 вересня 2012 року державним виконавцем
була винесена постанова про повернення
виконавчого документа стягувачу (п. 2 ч.
1 ст. 47 Закону України "Про виконавче
провадження" - відсутність у боржника
майна). І це свідчить, що після
скасування постанови від 08 грудня 2011
року та поновлення виконавчого
провадження, державний виконавець
здійснював виконавчі дії майже дев'ять
місяців.

Згідно з частиною 1 статті 82 Закону
України "Про виконавче провадження"
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця та інших
посадових осіб державної виконавчої
служби можуть бути оскаржені
стягувачем та іншими учасниками
виконавчого провадження (крім
боржника) до начальника відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно статті 27 Закону України "Про
виконавче провадження" у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення. У разі
якщо при відкритті виконавчого
провадження державним виконавцем
накладено арешт на майно та кошти
боржника, боржник за погодженням з
державним виконавцем має право у строк
до початку примусового виконання
рішення реалізувати належне йому майно
чи передати кошти в рахунок повного або
часткового погашення боргу за
виконавчим документом. У разі продажу
майна боржника покупець цього майна
повинен внести кошти за придбане майно
на рахунок органу державної виконавчої
служби у строк до початку примусового
виконання рішення. Після внесення
покупцем коштів арешт з проданого
майна боржника знімається за
постановою державного виконавця.

Згідно з ч. 2 статті 30 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний провести
виконавчі дії з виконання рішення
протягом шести місяців з дня винесення
постанови про відкриття виконавчого
провадження, а з виконання рішення
немайнового характеру - у двомісячний
строк. Строк здійснення виконавчого
провадження не включає час відкладення
провадження виконавчих дій або
зупинення виконавчого провадження на
період проведення експертизи чи оцінки
майна, виготовлення технічної
документації на майно, реалізації
майна боржника, час перебування
виконавчого документа на виконанні в
адміністрації підприємства, установи
чи організації, фізичної особи,
фізичної особи - підприємця, які
здійснюють відрахування із заробітної
плати (заробітку), пенсії та інших
доходів боржника.

У відповідності до статті 32 Закону
України "Про виконавче провадження"
заходами примусового виконання рішень
є: 1) звернення стягнення на кошти та
інше майно (майнові права) боржника, у
тому числі якщо вони перебувають в
інших осіб або належать боржникові від
інших осіб; 2) звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення
в боржника і передача стягувачу певних
предметів, зазначених у рішенні; 4) інші
заходи, передбачені рішенням.

Згідно з вимогами статті 40 Закону
України "Про виконавче провадження" У
разі відсутності відомостей про місце
проживання, перебування чи
місцезнаходження боржника - фізичної
особи, а також дитини за виконавчими
документами про відібрання дитини
державний виконавець звертається до
суду з поданням про винесення ухвали
про розшук боржника або дитини. У разі
необхідності розшуку транспортного
засобу боржника державний виконавець
виносить постанову про такий розшук,
яка є обов'язковою для виконання
органами внутрішніх справ.

Частиною 2 статті 40 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачено, що
розшук боржника - фізичної особи,
дитини, розшук транспортних засобів
боржника здійснюють органи внутрішніх
справ, а розшук боржника - юридичної
особи та іншого майна боржника
організовує державний виконавець.
Розшук оголошується відповідно за
місцем виконання рішення або за
останнім відомим місцем проживання,
перебування, місцезнаходженням
боржника чи місцезнаходженням його
майна, або за місцем проживання
(місцезнаходженням) стягувача.

Також порушено вимоги статті 47
названого Закону, якою наведено
виключний перелік підстав повернення
виконавчого документа стягувачу, а
саме: п. 2) у боржника відсутнє майно, на
яке може бути звернуто стягнення, а
здійснені державним виконавцем
відповідно до цього Закону заходи щодо
розшуку такого майна виявилися
безрезультатними:

Про наявність обставин, зазначених у
частині першій цієї статті, державний
виконавець складає акт.

Зазначений у ст. 47 Закону України "Про
виконавче провадження" перелік є
вичерпним і розширеному тлумаченню не
підлягає, тому фактично мала місце
відсутність передбачених наведеною
нормою підстав повернення виконавчого
документу.

Належне боржнику майно шляхом його
опису та арешту у постійному місці
проживання (реєстрації) державний
виконавець не виявляла. Одночасно
незаконно припинила арешт майна -
автомобілів, на які повинна була
звернути стягнення, відповідно до
Закону заходи щодо розшуку такого
майна боржника державний виконавець не
здійснювала.

Наведене окремо підтверджено
постановою органу ДВС про відкриття та
закінчення з підстав виконання
виконавчого провадження ВП № 25352677,
якою накладено арешт на 11 вантажних
автотранспортних засобів боржника та
Витяг про реєстрацію в Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна за
даними якого і на сьогодні майно
боржника існує та заарештовано.

Згідно обов'язкових вимог ч. 1 статті 52
Закону України "Про виконавче
провадження" звернення стягнення на
майно боржника полягає в його арешті,
вилученні та примусовій реалізації.

Арештований транспорт, якого можливо
було достатньо для виконання рішення
суду державний виконавець не
розшукував, не вилучав та на примусову
реалізацію не передавав.

Згідно з ч. 5 статті 52 Закону України
"Про виконавче провадження" у разі
відсутності у боржника коштів та інших
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
також на належне боржнику інше майно,
за винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно в першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем.

У відповідності до ч. 6 ст. 52 Закону
України "Про виконавче провадження"
стягнення на майно боржника
звертається в розмірі і обсязі,
необхідних для виконання за виконавчим
документом, з урахуванням стягнення
виконавчого збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, штрафів, накладених на
боржника під час виконавчого
провадження. У разі якщо боржник
володіє майном спільно з іншими
особами, стягнення звертається на його
частку, що визначається судом за
поданням державного виконавця.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що державний виконавець
не виявляв такого майна, що має статус
спільного із чоловіком боржниці,
пояснення якого згідно наданого акту з
іншого виконавчого провадження -
покладені в основу висновку про
відсутність у ФО-П ОСОБА_4 майна.

Згідно статті 57 Закону України "Про
виконавче провадження" арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Вилучення арештованого майна
з передачею його для реалізації
здійснюється у строк, встановлений
державним виконавцем, але не раніше ніж
через п'ять днів після накладення
арешту.

Вимоги, передбачені цією нормою Закону
державним виконавцем також порушенні,
а саме арештовані транспортні засоби
не вилучалися, на реалізацію не
передавалися.

Отже, такими діями із повернення
виконавчого документу стягувачеві 08
грудня 2011 року з підстав відсутності
майна боржника при одночасному
скасуванні арешту майна боржника
державний виконавець фактично надав
боржнику можливість уникнути
виконання рішення суду, вчинити дії з
переоформлення майна на сторонніх
(третіх) осіб, і подальше скасування
постанови ДВС про повернення
виконавчого документу з урахуванням
наведеного - не призвело до фактичного
виконання рішення суду. Тобто,
обставин, які доводили би
правомірність прийняття постанови від
06 вересня 2012 року про повернення
виконавчого документу стягувачу у
зв'язку з відсутністю майна боржника, з
одночасним припиненням арешту майна
орган ДВС судам першої та апеляційної
інстанцій не повідомив.

Крім того, судом апеляційної інстанції
встановлено, що постановою
господарського суду Харківської
області від 21 грудня 2012 року у справі №
5023/5660/12 ФО-П ОСОБА_4 визнана банкрутом та
відносно неї відкрито ліквідаційну
процедуру. У ліквідаційній процедурі
банкрута ліквідатором визнано вимоги
ТОВ "Агропродекспорт" в повному обсязі -
в сумі 762463,59 грн. Однак, порушення
провадження про визнання банкрутом
ФО-П ОСОБА_4 відбулося після повернення
виконавчого документу 06 вересня 2012
року, тому клопотання боржника у цій
справі про припинення провадження у
даній справі у зв'язку з розглядом
справи № 5023/5660/12 про банкрутство
правомірно не було задоволено,
виходячи з наступного.

У разі скасування постанови про
повернення виконавчого документу
виконавче провадження є незакінченим,
а норми Закону України "Про виконавче
провадження" передбачають певні
наслідки для виконавчого провадження у
разі наступного визнання боржника
банкрутом та його ліквідації, і
застосовуються у цьому випадку
органами державної виконавчої служби.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції прийшов до вірного висновку
про визнання протиправною та
скасування постанови ВДВС
Харківського районного управління
юстиції від 06 вересня 2012 року
виконавчого провадження № 28234392 про
повернення виконавчого документу.

З огляду на викладене, судова колегія,
дійшла висновку про обґрунтованість
оскаржуваного рішення, як такого, що
прийнято відповідно до обставин та
матеріалів справи з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вищого господарського
суду дійшла висновку про те, що
оскаржувана постанова суду
апеляційної інстанції прийнята з
повним, всебічним та об'єктивним
з'ясуванням обставин, які мають
значення для справи, а також з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
правові підстави для задоволення
касаційної скарги відсутні.

Таким чином, доводи заявника
касаційної скарги про порушення і
неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
під час прийняття оскаржуваних
процесуальних документів не знайшли
свого підтвердження, в зв'язку з чим
підстав для зміни чи скасування
законного та обґрунтованого судового
рішення колегія суддів Вищого
господарського суду України не вбачає.

З огляду на зазначене, Вищий
господарський суд України дійшов
висновку, що постанову суду
апеляційної інстанції слід залишити
без змін, а касаційну скаргу - без
задоволення.

На підставі наведеного вище і
керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111
Господарського процесуального кодексу
України,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

2. Постанову Харківського
апеляційного господарського суду від 24
лютого 2014 року зі справи № 5023/1472/11
залишити без змін.

Головуючий суддя
І. А. Плюшко

Судді
Н. Г. Дунаєвська

С. С. Самусенко