КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2014 р. Справа№ 910/4209/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рудченка С.Г.

суддів: Агрикової О.В.

Сухового В.Г.

при секретарі судового засідання
Степанці О.В.,

від позивача - Гачак І.О., від
відповідача - Заїць П.К.,

розглянувши апеляційну скаргу

державного територіального-галузевого
об'єднання «Львівська залізниця»

на рішення господарського суду міста
Києва від 03.03.2014 року

у справі №910/4209/13

(головуючий суддя Капцова Т.П., судді
Марченко О.В., Курдельчук І.Д.)

за позовом державного
територіального-галузевого об'єднання

«Львівська залізниця», м. Львів,

до товариство з обмеженою
відповідальністю «Укрзернотранс-К», м.
Київ,

про стягнення 39584,64 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2013 року ДТГО «Львівська
залізниця» (далі - позивач, залізниця)
подало до господарського суду міста
Києва позов до ТОВ «Укрзернотранс-К»
(далі - відповідач) про стягнення 39584,64
грн., що були недораховані залізницею
за подачу та забирання вагонів на
вагову колію для тарування та
зважування згідно договору №675 від
25.12.2008 року.

В обґрунтування своїх позивач
стверджував, що ним згідно договору про
організацію перевезень вантажів та
проведення розрахунків за перевезення
та надані залізницею послуги №675 від
25.12.2008 року та заявок-угод у період з
листопада 2011 року по квітень 2012 року
надавались послуги з подачі й
забиранню вагонів. Так, під час
перевірки на залізничній станції
Сенкевичівка відокремленим
підрозділом «Рівненська дирекція
залізничних перевезень» виявлено
факти недоврахування коштів з подачі й
забиранню вагонів на під'їзну колію №9
для зважування вагонів, про що складено
акт №МКР-11 від 04.05.2012 року. Позивач
стверджував, що для перестановки з
однієї колії на іншу проводиться
проїзд коліями станції, у зазначений
період часу працівниками залізниці
оформлені Пам'ятки на подачу та
забирання вагонів лише на одну під'їзну
колію №5, а те, що вагони подаються на
різні під'їзні колії не враховано,
внаслідок чого виникли недобори з
подачі та забирання вагонів на під'їзну
колію №9. Позивачем було оформлено
накопичувальну картку №10050047 від 10.05.2012
року на суму 32987,20 грн. за послуги
маневрової роботи, подачу й забирання
вагонів на колії, а у зв'язку з
неприбуттям представника відповідача
для підписання вказаної
накопичувальної картки позивачем
складено акт загальної форми №13 від
11.05.2012 року. Розрахунок ціни позову
позивачем здійснено на підставі
Тарифного керівництва №1,
затвердженого наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України від 26.03.2009
№317.

У своєму відзиві на позов відповідач
зазначав, що господарським судом
Львівської області у справі №5015/4872/12
були розглянуті позовні вимоги ТОВ
«Укрзернотранс-К» про стягнення з ДТГО
«Львівська залізниця» 39584,64 грн. Відтак,
на думку відповідача, господарським
судом вже було розглянуто
господарський спір між тими ж
сторонами та про той же предмет. Також,
посилаючись на п. 137 Статуту залізниць
України, відповідач просив суд
застосувати строки позовної давності.

Рішенням господарського суду міста
Києва від 03.03.2014 року у справі №910/4209/13 у
позові відмовлено. При прийнятті
оскаржуваного рішення місцевий
господарський суд дійшов до висновку
про те, що позивачем не доведено
позовних вимог, а саме наявності боргу
у відповідача.

Не погодившись з прийнятим рішенням,
ДТГО «Львівська залізниця» подало до
Київського апеляційного
господарського суду скаргу, в якій
просить скасувати рішення
господарського суду міста Києва від
03.03.2014 року у справі №910/4209/13 та прийняти
нове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю. В обґрунтування
вимог апеляційної скарги позивач
посилається на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи, а також на
невідповідність висновків, викладених
в оскаржуваному рішенні, обставинам
справи. Також, скаржник зазначає, що суд
першої інстанції необґрунтовано
поклав в основу оскаржуваного рішення
висновок експерта за результатами
проведення судово-економічної
експертизи №8298/13-45 від 29.11.2013 року, а сам
висновок має ряд неточностей.

У своєму відзиві відповідач заперечує
проти задоволення вимог апеляційної
скарги, просить суд спірне судове
рішення залишити без змін. Стверджує,
що у нього відсутня заборгованість
перед позивачем.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 07.04.2014 року у
справі №910/4209/13 апеляційну скаргу ДТГО
«Львівська залізниця» на рішення
господарського суду міста Києва від
03.03.2014 року у справі №910/4209/13 прийнято до
провадження, розгляд справи
призначений на 23.04.2014 року.

В судовому засіданні 23.04.2014 року було
оголошено перерву до 20.05.2014 року.

В судовому засіданні 20.05.2014 року
представник позивача підтримав вимоги
апеляційної скарги та просив їх
задовольнити. Представник відповідача
в судовому засіданні 20.05.2014 року
заперечив проти задоволення вимог
апеляційної скарги з підстав,
викладених у своєму відзиві, просив
оскаржуване судове рішення залишити в
силі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає зміні або скасуванню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 25.12.2008 року між позивачем
(залізниця) та відповідачем (замовник)
укладено договір про організацію
перевезень вантажів та проведення
розрахунків за перевезення вантажів та
надані залізницею послуги №675 від
25.12.2008 року (далі - договір, т. 1, а.с. 10),
згідно п. 2.1. якого залізниця
зобов'язалася здійснювати перевезення
та надавати додаткові послуги позивачу
при умові попередньої оплати ним
тарифу, зборів запланованих перевезень
та послуг.

Пунктами 4.1., 4.2. договору сторони
погодили, що розмір оплати та
періодичність її внесення
визначається замовником, виходячи із
очікуваного обсягу перевезень та
послуг на підставі діючих тарифів. У
міру виконання перевезень та надання
послуг залізниця через Єдиний
Технологічний центр обробки
перевізних документів на підставі
перевізних документів,
накопичувальних карток та ін. списує з
наявних на коді позивача авансових сум
належні залізниці кошти.

22.12.2011 року сторонами укладено
додаткову угоду №6 від 22.12.2011 року до
договору (т. 1, а.с. 11), згідно якої термін
дії договору з усіма попередніми
додатками продовжено на період до
31.12.2012 року та викладено п. 3.1. договору в
наступній редакції: «3.1. Замовник
виступає платником за перевезення
вантажів, для яких він є відправником,
одержувачем або експедитором».

Як вбачається з акта №МКР-11 від 04.05.2012
року (т. 1, а.с. 39-40), в період з 13-18, 25, 27,
28-04.05.2012 року структурним підрозділом
ВП «Рівненської дирекції залізничних
перевезень» було здійснено (вибіркову)
перевірку на залізничний станції
Сенкевичівка.

В акті №МКР-11 від 04.05.2012 року зазначено,
що з часу введення в експлуатацію
вагонної ваги на колії №9, а саме з
06.10.2011 року, в порушення Збірника
тарифів п. 1.1. подавання та забирання
вагонів на вагу для тарування та
зважування, по АРМ ПЗ, не проводилось.
Вказано, що фактично вагони спочатку
подаються та забираються на колію №9
для тарування, потім для навантаження
подаються на колію №5, забираючи вагони
подають на колію №9 для визначення
маси.

Відповідно до п. 2.6 Правил розрахунків
за перевезення вантажів, затверджених
наказом Міністерства транспорту
України від 21.11.2000 №644, розрахунковий
підрозділ веде облік надходження
коштів на особовий рахунок платника і
використання їх платником для оплати
перевезень та наданих залізницею
послуг. Облік витрачених коштів
здійснюється на підставі перевізних
документів, накопичувальних карток
(додаток 3), відомостей плати за
користування вагонами та контейнерами,
за подавання, забирання вагонів та
маневрову роботу, які можуть бути
оформлені в електронному вигляді (з
накладенням електронного цифрового
підпису). Усі належні залізниці платежі
за додаткові послуги, штрафи (які не
були включені в перевізні документи і у
Відомості плати за користування
вагонами та контейнерами) включаються
в накопичувальні картки, які
складаються станціями в трьох
примірниках із зазначенням у них
відомостей про надані послуги і їх
вартість. Ці відомості підтверджуються
підписами працівника станції і
вантажовласника. Один примірник
накопичувальної картки, Відомості
плати за користування вагонами та
контейнерами, за подавання, забирання
вагонів та маневрову роботу надаються
вантажовласнику.

10.05.2012 року позивачем оформлено
накопичувальну картку №10050047 зборів за
роботи (послуги) та штрафів, пов'язаних
з перевезенням вантажів (т. 1, а.с. 96),
згідно якої відповідачу позивачем
нараховано 355,80 грн. плати за маневрову
роботу локомотивом залізниці та 32631,40
грн. плати за подачу й забирання
вагонів на колії залізниці, всього -
32987,20 грн. (без ПДВ), разом з ПДВ - 39684,64
грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
накопичувальна картка №10050047 від 10.05.2012
року представником відповідача не
підписана, доказів її передачі
позивачем відповідачеві матеріали
справи не містять, а факт надання
позивачем зазначених в
накопичувальній картці №10050047 від
10.05.2012 року послуг відповідачем
заперечується.

Отже, вказана накопичувальна картка не
може бути беззаперечним доказом
надання позивачеві відповідачеві
послуг, які ній зазначаені.

Відповідно до ст. 129 Статуту залізниці
України, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 06.04.1998
року №457 (далі - Статут залізниць
України) обставини, що можуть бути
підставою для матеріальної
відповідальності залізниці,
вантажовідправника,
вантажоодержувача, пасажирів під час
залізничного перевезення,
засвідчуються комерційними актами або
актами загальної форми, які складають
станції залізниць.

Відповідно до п. 3 «Правил складання
актів (ст. 129 Статуту)», затверджених
Наказом Міністерства транспорту
України від 28.05.2002 року №334, акти
загальної форми складаються для
засвідчення обставин, що виникли в
процесі перевезення вантажу, багажу та
вантажобагажу і можуть бути підставою
для матеріальної відповідальності,
зокрема, відмови вантажовласника від
підписання: облікової картки виконання
плану перевезень вантажів,
накопичувальної картки, Відомості
плати за користування вагонами
(контейнерами).

Акт загальної форми підписується
особами, які беруть участь у
засвідченні обставин, що стали
підставою для складання акта, але не
менше як двома особами. Один примірник
акта загальної форми, складеного під
час перевезення, додається до
перевізних документів, другий
залишається на станції, яка його
склала.

10.05.2012 року позивачем було складено акт
загальної форми №13 (т. 1, а.с. 95), в якому
вказано неприбуття представника
відповідача для підписання
накопичувальної картки №10050047 від
10.05.2012 року.

На підставі наведеного, позивачем
згідно накопичувальної картки №10050047
від 10.05.2012 року було списано з
відповідача плату за маневрову роботу,
що виконується локомотивом залізниці,
в сумі 355,80 грн. (без ПДВ) та плату за
подачу й забирання вагонів на колії
залізниці в сумі 32631,40 грн. (без ПДВ).

Рішенням господарського суду
Львівської області від 01.02.2013 року у
справі №5015/4872/12 стягнуто з ДТГО
«Львівська залізниця» на користь ТОВ
«Укрзернотранс-К» неправомірно
стягнуті кошти у розмірі 39584,64 грн. та
1609,50 грн. судового збору, які були
списані залізницею з рахунку ТОВ
«Укрзернотранс-К» на підставі
накопичувальної картці №10050047 від
10.05.2012 року (т. 1, а.с. 54-56).

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач
посилався на те, що за результатом
перевірки на залізничний станції
Сенкевичівка, здійсненої період з 13-18,
25, 27, 28-04.05.2012 року, було виявлено факти
недоврахування сум коштів за подавання
та забирання вагонів на під'їзну колію
№9 для зважування вагонів, про що
складено акт №МКР-11 від 04.05.2012 року та
накопичувальну картку №10050047, а також
акт загальної форми №13 від 10.05.2012 року.

Позивач зазначає, що відповідачем
заборгованість за надані послуги, в
сумі 32987,20 грн. (без ПДВ), разом з ПДВ -
39584,64 грн., що підтверджується
накопичувальною карткою №10050047 від
10.05.2012 року та актом загальної форми №13
від 10.05.2012 року, не сплачена.

Відповідно до абз. 20 п. 4 Правил
користування вагонами і контейнерами,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 25.02.1999 року №113,
плата за подавання, забирання вагонів
та маневрову роботу нараховується за
Відомостями плати за подавання,
забирання вагонів та маневрову роботу,
які оформляються на підставі Пам'яток
про подавання/забирання вагонів.
Відомості плати за користування
вагонами, контейнерами, за подавання,
забирання вагонів та маневрову роботу,
Пам'ятки про подавання/забирання
вагонів, Пам'ятки про видачу/приймання
контейнерів, Повідомлення про
закінчення вантажних операцій з
вагонами оформляються в електронному
або паперовому вигляді. На вимогу
вантажовласника йому надається копія
Пам'ятки про подавання/забирання
вагонів, Пам'ятки про видачу/приймання
контейнерів.

Отже, як вірно вказав суд першої
інстанції, первинними документами, які
підтверджують надання послуг за
подавання й забирання вагонів та
маневрову роботу є Пам'ятки про
подавання/забирання вагонів, на
підставі яких оформляються Відомості
плати за подавання, забирання вагонів
та маневрову роботу.

Матеріали справи не містять доказів
про складання працівниками станції
Сенкевичівка Пам'яток про
подавання/забирання вагонів на
під'їзну колію №9, позивачем таких
доказів суду не подано.

При цьому, як вірно вказав суд першої
інстанції, акт №МКР-11 від 04.05.2012 року не
є первинним обліковим документом, який
підтверджує факт надання послуг з
подання й забирання вагонів та
маневрових робіт. Цей акт складений
представниками позивача в
односторонньому порядку та фіксує лише
факт не підписання представником
вантажовласника накопичувальної
картки, а тому висновки, наведені в
акті, мають доводитися позивачем на
загальних підставах.

З метою визначення чи залишилися
неоплаченими відповідачем надані
позивачем послуги за маневрову роботу
(код 188) в сумі 355,80 грн. та послуги за
подачу й забирання вагонів на колії
залізниці в розмірі 32631,40 грн. за період
з 12.11.2011 року по 27.04.2012 року, а також, чи
підтверджуються документально
висновки ревізії, зафіксовані в акті
№МКР-11 від 04.05.2012 року, щодо
неврахування сум коштів за подання та
забирання вагонів на під'їзну колію №9
станції Сенкевичівка, ухвалою від
05.08.2013 року у справі №910/4209/13 було
призначено судову економічну
експертизу.

Згідно висновку №8298/13-45 від 29.11.2013 року
Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз (т.
підтвердити документально
заборгованість в сумі 32987,20 грн.
відповідача перед позивачем за надані
в період з 12.11.2011 року по 27.04.2012 року
послуги за маневрову роботу та за
подачу й забирання на під'їзну колію №9,
яка відображена в накопичувальній
картці зборів за роботи (послуги) та
штрафів, пов'язаних з перевезенням
вантажів (вантажообігу) від 10.05.2012 року
№10050047 по залізничній станції
Сенкевичівка за кодом і найменуванням
платника (7360925), кодом і найменуванням
вантажовласника (7778) - ТОВ
«Укрзернотранс-К», не видається за
можливе. Підтвердити або спростувати
надання позивачем відповідачу в період
з 12.11.2011 року по 27.04.2012 року послуг за
маневрову роботу (код 188) в сумі 355,80 грн.
та послуг за подачу й забирання вагонів
на колії залізниці в розмірі 32631,40 грн.,
за надання яких позивачем виставлено
накопичувальну картку №10050047 від 10.05.2012
року на суму 32987,20 грн., не видається за
можливе.

Відтак, судово-економічною експертизою
не підтверджено доводи позивача про
наявність заборгованості відповідача
за послуги з подавання, забирання
вагонів та маневрових робіт на колії №9
у заявленому позивачем розмірі.

Враховуючи наведене та те, що Відомості
плати за подавання, забирання вагонів
та маневрову роботу, а також Пам'ятки
про подавання/забирання вагонів на
під'їзну колію №9 позивачем суду не
надані, накопичувальна картка №10050047
від 10.05.2012 року відповідачем не
підписана, а акт №МКР-11 від 04.05.2012 року
не є первинним обліковим документом,
який підтверджує факт надання послуг з
подання й забирання вагонів та
маневрових робіт, а також висновок
№8298/13-45 від 29.11.2013 року Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз, колегія суддів погоджується
з рішенням суду першої інстанції про
відмову в задоволенні позову у зв'язку
з недоведеністю позовних вимог.

Також, враховуючи обґрунтованість
відмови в задоволенні позву, колегія
суддів зазначає про відсутність
підстав для застосування судом
наслідків спливу строку позовної
давності на підставі п. 137 Статуту
залізниць України.

Одночасно, колегія суддів вважає, що
місцевим господарським судом
обґрунтовано відхилено посилання
відповідача на те, що господарським
судом Львівської області у справі
№5015/4872/12 були розглянуті позовні
вимоги ТОВ «Укрзернотранс-К» про
стягнення з ДТГО «Львівська залізниця»
39584,64 грн., тобто, господарським судом
вже було розглянуто господарський спір
між тими ж сторонами та про той же
предмет, а тому, на думку відповідача, є
підстави для припинення и провадження
у даній справі.

Так, згідно з ч. 2 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо є рішення
господарського суду або іншого органу,
який в межах своєї компетенції вирішив
господарський спір між тими ж
сторонами, про той же предмет і з тих же
підстав.

Відповідно до п. 3.12. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011 року «Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» під предметом позову
розуміється певна матеріально-правова
вимога позивача до відповідача,
стосовно якої позивач просить прийняти
судове рішення. Підставу позову
становлять обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги щодо захисту
права та охоронюваного законом
інтересу.

Предметом спору у справі №5015/4872/12 було
стягнення з ДТГО «Львівська залізниця»
на користь ТОВ «Укрзернотранс-К»
безпідставно списаних коштів за
накопичувальною карткою №10050047 від
10.05.2012 року.

Предметом спору у даній справі є
стягнення з ТОВ «Укрзернотранс-К»
заборгованості за надані послуги на
підставі накопичувальної картки №10050047
від 10.05.2012 року та акту загальної форми
№13 від 10.05.2012 року.

Отже, предмети вказаних позовів є
різними. Різними також є й підстави
позову, оскільки підставою для
звернення ТОВ «Укрзернотранс-К» до
господарського суду Львівської
області було безпідставне списання в
односторонньому порядку залізницею
коштів згідно накопичувальної картки
№10050047 від 10.05.2012 року, а підставою
позову у даній справі є стягнення з ТОВ
«Укрзернотранс-К» боргу за надані
залізницею послуги за накопичувальною
карткою №10050047 від 10.05.2012 року та актом
загальної форми №13 від 10.05.2012 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла до висновку про те, що
оскаржуване рішення суду прийнято у
відповідності з вимогами чинного
матеріального та процесуального права,
підстав його скасовувати або змінювати
не вбачається. Решта доводів скаржника
зводяться до намагань надати їм
перевагу над встановленими судом
першої інстанції обставинами, та
переоцінити ці обставини, що не впливає
на результат розгляду справи.

Таким чином, колегія суддів встановила,
що обставини, на які посилається
скаржник, не можуть бути підставою для
зміни або скасування рішення
господарського суду міста Києва від
03.03.2014 року у справі №910/4209/13.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 ГПК
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу державного
територіального-галузевого об'єднання
«Львівська залізниця» на рішення
господарського суду міста Києва від
03.03.2014 року у справі №910/4209/13 залишити
без задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 03.03.2014 року у справі
№910/4209/13 залишити без змін.

3. Справу №910/4209/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
С.Г. Рудченко

Судді
О.В. Агрикова

В.Г. Суховий