ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
_____________ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

28 травня 2014 року
Справа № 911/1354/14

Провадження №9пд/913/1097/14

за позовом Приватного акціонерного
товариства «Авіакомпанія «Міжнародні
авіалінії України», м. Київ

до 1. Приватного акціонерного
товариства «Лисичанська нафтова
інвестиційна компанія», м. Лисичанськ
Луганської області

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авіаційна паливна
заправна компанія», м. Бориспіль
Київської області

про визнання недійсним договору та
стягнення 6760 грн. 00 коп.

Суддя Ворожцов А.Г.

Секретар судового засідання Берещенко
Н.Ю.

в присутності представників сторін:

від позивача - не прибув,

від 1-го відповідача - Маслов А.І., дов. №
4 від 01.01.14,

від 2-го відповідача - не прибув

в с т а н о в и в :

суть спору: позивач, ПрАТ «Авіакомпанія
«Міжнародні Авіалінії України»,
звернувся з вимогами про визнання
недійсним договору поставки № 004-Л від
15.04.11, який укладено між ПрАТ
«Лисичанськуа нафтова інвестиційна
компанія» та ПрАТ «Авіакомпанія
«Міжнародні Авіалінії України», та
стягнення з 1-го відповідача, ПрАТ
«Лисичанська нафтова інвестиційна
компанія», та 2-го відповідача, ТОВ
«Авіаційна паливна заправна компанія»,
в рівних частинах на користь позивача
збитків в розмірі 6760,0 грн.

Доводи позивача полягають у
наступному.

15 квітня 2011 року між 1-м відповідачем,
ПрАТ «Лисичанська нафтова
інвестиційна компанія», та позивачем
було укладено договір поставки № 004-Л,
згідно з яким відповідач зобов'язався
поставляти авіаційне паливо для
реактивних двигунів позивача, а
позивач зобов'язався примати й
оплачувати це паливо.

На думку позивача спірний договір має
бути визнаний недійсним, оскільки він
був укладений з порушенням вимог
чинного законодавства, враховуючи
таке.

Фактично позивач за кожну одиницю авіа
палива, яка встановлена в прайс-листах,
мав сплачувати на 67 долл. США більше,
ніж ринкова ціна цього палива в
Україні.

Позивач стверджує, що на момент
укладення спірного договору він був
обмежений у виборі контрагентів на
поставку авіа палива, що унеможливило
права позивача вільно обирати такі
умови щодо ціни, які б найбільш
відповідали ринковій ціні на паливо та
забезпечували б збалансованість
інтересів сторін договору.

Крім цих підстав позивач посилається
на те, що спірний договір укладений без
відповідного рішення загальних зборів
акціонерів позивача, як того вимагає
чинне законодавство України.

Позивач вдруге не забезпечив у судове
засідання явку повноважного
представника, однак надіслав до суду
телеграму, якою просить відкласти
розгляд справи, у зв'язку з участю
представника у іншому судовому
засіданні. Зазначене клопотання судом
не задовольняється, оскільки позивач
не позбавлений права забезпечити у
судове засідання іншого представника.

1-й відповідач, «ПрАТ «Лисичанська
нафтова інвестиційна компанія», відзив
на позовну заяву не надав.

2-й відповідач, ТОВ "Авіаційна паливна
заправна компанія", проти позову
заперечує, про що виклав у відзиві,
доводи якого зводиться до такого.

Під час підготовки до укладання, а так
само і під час укладення договору
позивач жодним чином не повідомив про
незгоду з його умовами, а підписав його
на умовах, що були погоджені сторонами
попередньо під час перемовин.

Крім того, позивач до позовної заяви не
надав жодних доказів того, що під час
укладання Договору його волевиявлення
не було вільним і не відповідало його
внутрішній волі.

Ціна палива встановлювалась, виходячи
не з рівня середніх ринкових цін на
авіаційне паливо на території України,
а виходячи із середніх значень
погоджених сторонами відповідних
котирувань, опублікованих агентством
Platts Europian Marketscan, збільшених на
відповідний погоджений соронами
диференціал.

Перед укладенням договору позивачем
було надано рішення № 5 наглядової ради
ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні
авіалінії України» від 14.04.11 року,
відповідно до якого наглядова рада
позивача погодила укладення з
відповідачем договору на умовах,
викладених у цьому договорі та з
відповідним ціноутворенням,
визначеним у п. 4.1 договору.

Що стосується заявленої вимоги
стосовно стягнення збитків, то таку
вимогу 2-й відповідач вважає
необґрунтованою та недоведеною
належними доказами.

Оцінивши матеріали справи, вислухавши
доводи учасників судового процесу, суд
дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 15 квітня 2011 року
між 1-м відповідачем, ПрАТ «Лисичанська
нафтова інвестиційна компанія», та
позивачем було укладено договір
поставки № 004-Л (а.с. 24 - 34), згідно з яким
відповідач зобов'язався поставляти
авіаційне паливо для реактивних
двигунів позивача, а позивач
зобов'язався примати й оплачувати це
паливо.

За умовою п. 5.8 договору послуги з
поставки палива мав здійснювати 2-й
відповідач, ТОВ «Авіаційна паливна
заправна компанія».

Частиною 1 статті 712 ЦК України
передбачено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.

Виходячи з визначення поняття договору
поставки його істотними умовами є:

найменування сторін договору,

предмет договору,

строк поставки,

ціна,

а також інші умови, визначені на розсуд
сторін і погоджені ними, крім того,
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства або
інших правових актів.

На думку позивача спірний договір має
бути визнаний недійсним, оскільки він
був укладений з порушенням вимог
чинного законодавства, враховуючи
таке.

За умовою п. 4.2 договору ціна
авіаційного палива затверджується за
одиницю виміру в прайс-листах, які є
невід'ємною частиною договору.

Цим пунктом також встановлено, що
розрахунок ціни палива здійснюється на
основі середнього із середніх значень,
базисних котировок, що публікуються
агентством Platts Europian Marketscan, збільшене на
диференціал 67 дол. США.

При цьому під диференціалом
розуміється цінова надбавка
відповідача до середнього із середніх
котировок.

Таким чином, зауважує позивач,
відповідно до умов договору ціна авіа
палива за одиницю виміру визначається
на основі середньої ринкової вартості
такого палива, що збільшена на цінову
надбавку 1-го відповідача, яка складає 67
долл. США.

Фактично, стверджує позивач, за кожну
одиницю авіа палива, яка встановлена в
прайс-листах, він мав сплачувати на 67
долл. США більше, ніж ринкова ціна цього
палива в Україні.

Позивач стверджує, що на момент
укладення спірного договору він був
обмежений у виборі контрагентів на
поставку авіа палива, що унеможливило
права позивача вільно обирати такі
умови щодо ціни, які б найбільш
відповідали ринковій ціні на паливо та
забезпечували б збалансованість
інтересів сторін договору.

Крім того, умовою п. 4.3 спірного
договору передбачене право 1-го
відповідача в односторонньому порядку
змінювати ціну палива.

Позивач посилається на ст. 233 ЦК
України, згідно з якою правочин, який
вчинено особою під впливом тяжкої для
неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, може бути визнаний судом
недійсним незалежно від того, хто був
ініціатором такого правочину.

Крім цих підстав позивач посилається
на те, що спірний договір укладений без
відповідного рішення загальних зборів
акціонерів позивача, як того вимагає
чинне законодавство України.

Згідно зі ст. 70 Закону України «Про
акціонерні товариства» рішення про
вчинення значного правочину, якщо
ринкова вартість майна або послуг, що є
його предметом, становить від 10 до 25
відсотків вартості активів за даними
останньої річної фінансової звітності
акціонерного товариства, приймається
наглядовою радою. Якщо ринкова
вартість майна або послуг, що є
предметом значного правочину,
перевищує 25% активів за даними
останньої річної фінансової звітності
акціонерного товариства, рішення про
вчинення такого правочину приймається
загальними зборами за поданням
наглядової ради.

До матеріалів справи надано баланс
позивача за 2010 рік (а.с. 35 - 36), вартість
активів позивача станом на 31.12.10
складала 642164000,0 грн., а загальна
орієнтовна вартість палива за спірним
договором становить майже 55% вартості
активів товариства.

Вирішуючи цей спір, суд враховує таке.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, ч.ч. 1-5,
правочин має відповідати наступним
вимогам:

- зміст правочину не може суперечити ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства (ч. 1 ст. 203 ЦК
України);

- особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК України);

- волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України);

- правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК
України);

- правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 ЦК України).

З порушенням положень ст. 203 ЦК України,
ст. 215 ЦК України пов'язує недійсність
договору, як одного з видів правочинів.

Статтею 215 ЦК України визначено, що
правочин має відповідати вимогам,
встановленим у статті 203 ЦК України, на
момент його укладення.

Судом здійснено дослідження спірного
правочину у вигляді договору поставки
№ 004-Л на предмет відповідності вимогам
закону та зроблено такі висновки.

Одними із засад цивільного
законодавства, наведених у статті 1 ЦК
України, є свобода договору та свобода
підприємницької діяльності, яка не
заборонена законом.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Статтею 67 ГК України передбачено, що:

1. Відносини підприємства з іншими
підприємствами, організаціями,
громадянами в усіх сферах
господарської діяльності здійснюються
на основі договорів.

2. Підприємства вільні у виборі
предмета договору, визначенні
зобов'язань, інших умов господарських
взаємовідносин, що не суперечать
законодавству України.

Суд не погоджується з доводами
позивача стосовно того, що спірний
договір був укладений з порушенням
вимог чинного законодавства, що
спростовується наступними
обставинами.

Щодо укладання договору під впливом
тяжкої обставини та на вкрай
невигідних умовах.

Відповідно до ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ст. 628 ЦК
України).

Під час підготовки до укладання та під
час укладення спірного договору
позивач жодним чином не повідомив про
незгоду з його умовами та підписав його
на умовах, що були погоджені сторонами.

Позивачем до позовної заяви не надано
жодних доказів того, що під час
укладання договору його волевиявлення
не було вільним і не відповідало його
внутрішній волі.

Позивачем не надано й жодних доказів
того, що 1-й відповідач є єдиним
постачальником на ринку авіаційного
палива в Україні.

Відповідно до п. 4.2 договору ціна палива
затверджується сторонами за одиницю
вимірювання в Прайс-листах, які є
невід'ємною його частиною.

Розрахунок ціни палива відбувається у
гривнях України в день формування
Прайс- листа на основі середнього із
середніх значень базисних котирувань,
які публікуються агентством Platts Europian
Marketscan по котирувальним дням за минулий
період котирування (з 1-го по 15-те або з
16-го по останній день місяцю), збільшене
на диференціал 67 (шістдесят сім)
доларів США для постачання в ДП «МА
«Бориспіль», у гривневому еквіваленті
по середньому курсу продажу долару США
на Міжбанківському валютному ринку
України згідно з даними ЗАТ
«Інфінсервіс» за період з 1-го по 15-те
або з 16-го по останній день місяця.

Таким чином, ціна палива за договором
встановлювалась, виходячи не з рівня
середніх ринкових цін на авіаційне
паливо на території України, а виходячи
із середніх значень погоджених
сторонами відповідних котирувань,
опублікованих агентством Platts Europian
Marketscan, збільшених на відповідний
погоджений сторонами диференціал.

Таке формування цін на авіаційне
паливо відповідає вимогам Міжнародної
асоціації повітряного транспорту
(Угода ІАТА 2003 рік), яка визначила, що
ціна на авіаційне паливо може
визначатись формульним методом, тобто
ціна, яка визначається за формулою. При
цьому ціною, визначеною за формулою є
ціна, яка заснована на котируваннях,
які публікуються третьою особою. В
такому разі за основу ціни береться
середнє значення відповідних
котирувань плюс узгоджена різниця.

Суд погоджується з доводами позивача
про те, що умовою п. 4.3 договору
передбачено порядок зміни ціни палива
за одиницю вимірювання з урахуванням п.
4.2, тобто ціна палива змінюється з
урахуванням зміни відповідних
котирувань, при цьому диференціал,
визначений п. 4.2, залишається незмінним.
За таких обставин 1-й відповідач не міг
в односторонньому порядку змінювати
ціну на паливо (в розумінні зміни
погодженого диференціалу), а зміна ціни
з урахуванням зміни відповідних
котирувань є справедливою та
узгодженою сторонами.

Крім того, 16 серпня 2011 року між
позивачем та 1-м відповідачем було
укладено додаткову угоду № 3 про
внесення змін до спірного договору,
якою визначено, що ціна нафтопродуктів
визначається з урахуванням
відповідних котирувань (в редакції п.
4.2) збільшену на диференціал 88
(вісімдесят вісім) доларів США.

Таким чином, цією угодою сторони
фактично змінили ціну договору,
збільшивши відповідний диференціал.
Вказана додаткова угода була погоджена
позивачем та виконувалась сторонами.

Щодо укладання договору без
відповідного рішення загальних зборів
акціонерів позивача.

На момент вчинення спірного договору
керівник позивача - президент ОСОБА_2 не
був обмежений у вчиненні ним
відповідних правочинів, що
підтверджується відповідною випискою
з ЄДРЮОФОП, але позивач суду дані
відносно таких обмежень станом на день
розгляду справи не надав.

Згідно зі ст. 70 Закону України «Про
акціонерні товариства» значним
вважається правочин, вартість якого
складає від 10 % вартості активів за
даними останньої річної фінансової
звітності акціонерного товариства.
Якщо припустити, що орієнтовна
вартість договору, що визначена у п. 4.1,
приймалась як загальна встановлена, то
для кваліфікації договору як значного
правочину, в розумінні ст. 70 цього
Закону, 1-му відповідачу необхідно було
знати вартість активів позивача за
даними останньої річної звітності (2010
рік).

Станом на 15.04.11 року (дата укладення
договору) в редакції Закону України
«Про цінні папери та фондовий ринок»
розкривати інформацію про
фінансово-господарський стан і
результати діяльності зобов'язані були
виключно емітенти, які здійснили
відкрите (публічне) розміщення цінних
паперів (публічні акціонерні
товариства). Оскільки
організаційно-правова форма позивача є
приватне акціонерне товариство, то, в
силу цього Закону (в редакції, що діяла
на момент укладення договору) позивач
не був зобов'язаний розкривати
відповідну інформацію стосовно
вартості його активів за даними
останньої річної звітності, про що,
окрім іншого, свідчить відсутність
такої інформації на офіційному
веб-порталі Державної установи
«Агентство з розвитку інфраструктури
фондового ринку України».

Таким чином, при укладенні спірного
договору 1-й Відповідач не міг знати про
той факт, що орієнтована вартість
договору складає більше 25 % вартості
активів позивача за даними останньої
річної фінансової звітності.

Перед укладенням договору позивачем
було надано рішення № 5 наглядової ради
ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні
авіалінії України» від 14.04.11 року,
відповідно до якого наглядова рада
позивача погодила укладення з
відповідачем договору на умовах,
викладених у цьому договорі та з
відповідним ціноутворенням,
визначеним у п. 4.1 договору.

Суд погоджується з посиланням 2-го
відповідача на абз. 3 п. 3.5 постанови
Пленуму ВГСУ від 29.05.13 року № 11 Про
деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними,
яким передбачено, що відповідно до
пункту 22 частини другої статті 33 Закону
України «Про акціонерні товариства» до
виключної компетенції загальних
зборів акціонерного товариства
належить прийняття рішення про
вчинення значного правочину, якщо
ринкова вартість майна, робіт або
послуг, що є предметом такого
правочину, перевищує 25 відсотків
вартості активів за даними останньої
річної фінансової звітності
товариства. Тому вчинення значного
правочину виконавчим органом
товариства за відсутності такого
рішення є підставою для визнання його
недійсним, якщо правочин не було
схвалено в подальшому загальними
зборами акціонерного товариства
(стаття 241 ЦК України).

5 липня 2011 року було проведено чергові
загальні збори акціонерів ПрАТ
«Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії
України» з кворумом 100 відсотків
голосів (інформація з офіційного
веб-порталу Державної установи
«Агентство з розвитку інфраструктури
фондового ринку України».

Серед інших питань порядку денного
загальних зборів учасників було
розглянуто 10 питання про прийняття
рішення (затвердження) про вчинення
значних правочинів.

На чергових загальних зборах
акціонерів позивача було розглянуто
питання про затвердження значних
правочинів, у т.ч. й спірного.

Що стосується заявленої вимоги про
стягнення збитків.

Суд погоджується з доводами 2-го
відповідача про те, що заявляючи вимоги
про стягнення збитків, позивач не
врахував, що для розгляду вказаних
вимог необхідно, щоб особа, до якої
заявляються відповідні вимоги, вчинила
відповідне порушення зобов'язання або
вчинила будь-які неправомірні дії.

Обов'язок доведення наявності всіх
елементів правопорушення (окрім
відсутності вини особи, до якої
заявлено відповідні вимоги) покладено
саме на ту особу, що звернулась із
вказаними вимогами. У спірних
відносинах такий обов'язок покладено
на позивача. Однак, позивачем не додано
жодних документів, які б
підтверджували наявність хоча б одного
із елементів, при цьому наявність
збитків позивача також не
підтверджена.

Виходячи зі змісту спірного договору,
суд не погоджується з доводами
позивача про невідповідність
укладеного договору вимогам закону,
оскільки це спростовується наявними у
справі доказами.

За таких обставин у суду відсутні
підстави для задоволення позову.

Виходячи з викладеного, керуючись
ст.ст. 47-1, 49, 82, 84, 85 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову ПрАТ
«Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії
України» відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
на подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено і
підписано 28.05.2014.

Суддя
А.Г.Ворожцов