ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78, 42-06-22, 32-11-36
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2014 р.
Справа № 923/257/14

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Нікітенка С.В. при
секретарі Гапоновій К.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Термекс", м. Чернівці

до: товариства з обмеженою
відповідальністю "Макрос", м. Херсон

про стягнення 17554,56 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Курочка С.О. - представник,
довіреність від 03.03.2014р.;

від відповідача: не прибув.

Суть спору: Товариство з
обмеженою відповідальністю "Термекс"
(позивач) звернулось до суду з позовом,
в якому просить стягнути з товариства з
обмеженою відповідальністю "Макрос"
(відповідач) заборгованість у розмірі
17554,56 грн., яка виникла у зв'язку з
невиконанням відповідачем умов
договору №Хр25/12 від 01.04.2012р.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує посиланнями на умови
договору поставки № Хр25/12 від 01.04.2012р.,
документальні докази - видаткові
накладні та положення ст.ст. 530, 691, 692 ЦК
України.

Ухвалою суду від 05.05.2014р.
відповідно до положень ч.3 ст. 69 ГПК
України продовжено строк вирішення
спору по справі №923/257/14 на п'ятнадцять
днів - до 20.05.2014р.

У судовому засіданні 20.05.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, з підстав
викладених у позовній заяві.

Відповідач не проявив свого
відношення до позовних вимог, відзиву
на позовну заяву та витребуваних судом
документів не надав, не зважаючи на ті
обставини, що він належно повідомлявся
судом про час і місце розгляду справи.

Відповідач до суду не з'явився,
копія ухвали про порушення справи, яка
була направлена судом на юридичну
адресу відповідача (73000, м. Херсон, вул.
Суворова, 3) повернулась до суду з
поміткою поштового підприємства "За
закінченням терміну зберігання" (а.с.
65-68). Інші ухвали суду (від 20.03.2014р.,
03.04.2014р.), якими суд відкладав розгляд
справи та направляв на юридичну адресу
відповідача, повернулась до суду з
поміткою поштового підприємства "За
закінченням терміну зберігання".

Відповідно до витягу з ЄДРЮОФОП,
станом на 10.04.2014р. місцезнаходженням
юридичної особи товариства з обмеженою
відповідальністю "Макрос" є - 73000, м.
Херсон, вул. Суворова, 3.

Таким чином, усі ухвали суду було
надіслано відповідачу за належною
юридичною адресою, яка зазначена в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців.

Відповідно до п.3.9.1, 3.9.2 Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" в
разі, якщо копію ухвали про порушення
провадження у справі, призначення її до
розгляду, відкладення розгляду справи
було надіслано за належною адресою
(повідомленою стороною, зазначеною в
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців), і
повернуто з посиланням на відсутність
(вибуття) адресата, відмову від
одержання, закінчення строку
зберігання поштового відправлення
тощо, то вважається, що адресат
повідомлений про час і місце розгляду
справи судом. У випадку нез'явлення в
засідання господарського суду
представника сторони справа може бути
розглянута без його участі, якщо неявка
представника не перешкоджає вирішенню
спору.

Суд повідомляв відповідача про
час і місце розгляду справи за адресою
зазначеною в ЄДР. Відповідач з огляду
на наведений зміст Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
вважається повідомленим про час і
місце розгляду справи.

За ст. 77 ГПК України неявка
представника сторони у судове
засідання може бути підставою для
відкладення розгляду справи, коли з-за
такої неявки неможливо розглянути
певну справу.

Суд не визнавав явку сторін у
судове засідання обов'язковою.

Неявка у судове засідання
представника відповідача не
унеможливлює розгляд справи № 923/257/14.

За таких обставин, відповідно до
статті 75 ГПК України, справа
розглядається без участі представника
відповідача, за наявними в ній
матеріалами, яких достатньо для
вирішення спору по суті.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд -

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 01
квітня 2012 року між позивачем
(постачальник) та відповідачем
(покупець) був укладений договір
поставки з відстроченням платежу
№Хр25/12 (надалі - договір).

Відповідно до умов п.1.1 договору
постачальник передає покупцю, а
покупець приймає і оплачує побутову
техніку та комплектуючі до неї (товар),
на умовах цього договору.

Відповідно до умов п. 2.2. договору
оплата товару здійснюється покупцем на
підставі факту поставки, зафіксованого
в товарних накладних. Рахунок-фактура
надається постачальником у термін не
більше п'яти робочих днів з моменту
поставки.

В обґрунтування позовних позивач
посилається на ті обставини, що на
виконання умов договору ТОВ „Термекс"
поставило ТОВ "Макрос" товар на
загальну суму 358160,76 грн. Відповідач
лише частково оплатив товар - на суму
340606,20 грн.

Позивач зазначає, що
відповідачем в порушення умов договору
не дотримано порядку та строків оплати
товару, внаслідок чого, заборгованість
відповідача перед позивачем становить
17554,56 грн.

В якості доказів поставки
відповідачу товару позивач надав суду
копії видаткових накладних (т.1 а.с. 14-43).

Проаналізувавши заявлені позовні
вимоги з положеннями чинного
законодавства, суд дійшов висновку, що
позов задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 265
Господарського кодексу України, за
договором поставки одна сторона -
постачальник зобов'язується передати
(поставити) у зумовлені строки (строк)
другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст. 193 Господарського
кодексу України передбачено, що
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в
статті 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 42 ГК України зазначає, що
підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Як встановлено під час розгляду даної
справи, договір поставки № ХР25/12 від
01.04.2012р. є підставою для виникнення у
сторін за цим договором господарських
зобов'язань.

В обґрунтування позовних вимог щодо
факту поставки відповідачу товару за
договором №ХР25/12 від 01.04.2012р. на суму
358160,76 грн., позивачем додано до
матеріалів позовної заяви копії
видаткових накладних (т.1 а.с. 14-43).

Проте, при досліджені зазначених
доказів - видаткових накладних, судом
встановлено, що у період строку дії
договору № ХР25/12 від 01.04.2012р. (з 01.04.2012р.
по 31.12.2012р.) позивач поставив
відповідачу товар на загальну суму
113218,20 грн., а не на 358160,76 грн., як зазначив
позивач у позовній заяві. Даний факт
підтверджується письмовими доказами -
видатковими накладними, відповідно до
яких позивач у період з 06.04.2012р. по
16.11.2012р. поставив відповідачу товар на
загальну суму 113218,20 грн. (т.1 а.с. 32-41).

Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" унормовано, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Суд звертає увагу, що у
вищевказаних накладних, відповідно до
яких позивач у період з 06.04.2012р. по
16.11.2012р. поставив відповідачу товар на
загальну суму 113218,20 грн. відсутні
відомості на виконання умов якого
договору або замовлення поставлявся
товар відповідачу.

Також позивачем в обґрунтування
позовних вимог додано до позовної
заяви розрахунок суми заборгованості
(т.1 а.с. 11-13).

З даного розрахунку вбачається, що у
період строку дії договору № ХР25/12 від
01.04.2012р. позивач поставив відповідачу
товар на загальну суму 113218,20 грн., а
відповідач у період строку дії
договору розрахувався з позивачем на
суму 113501,80 грн.

Таким чином, з наданого позивачем
розрахунку слідує, що у відповідача
відсутня заборгованість за
поставлений позивачем товар.

Крім того, 24 квітня 2014 року позивачем
подано до суду копії банківських
виписок про оплату відповідачем
частини поставленого товару (т.1 а.с.
78-247).

З даних виписок вбачається, що у період
строку дії договору відповідач
перерахував позивачу кошти у розмірі
133134,38 грн., які призначалися на оплату
товару (побутова техніка).

З сукупних доказів, які позивач надав
суду в обґрунтування позовних вимог
слідує, що у відповідача відсутня
заборгованість перед позивачем за
поставлений товар, який поставлявся
останнім у період строку дії договору
№ ХР25/12 від 01.04.2012р.

З огляду на вищевикладене, суд
прийшов до висновку, що позивачем не
надано суду належних і допустимих
доказів, які б підтверджували, що у
період строку дії договору № ХР25/12 від
01.04.2012р. та на виконання умов договору,
позивач поставив відповідачу товар на
загальну суму 358160,76 грн., а відповідач
лише частково розрахувався за
поставлений товар, внаслідок чого
заборгованість відповідача перед
позивачем становить 17554,56 грн.

Наданий позивачем акт звіряння
№TXU00003724 взаємних розрахунків між
сторонами за період з 01.07.2012р. по 30.09.2012р.
(а.с. 52), на який посилається позивач, як
на факт існування заборгованості
відповідача по договору поставки №
ХР25/12 від 01.04.2012р. у розмірі 4831,76 грн., суд
не приймає до уваги, так як даний акт не
містить відомостей за яким саме
зобов'язанням - договором виникла дана
заборгованість. Крім того, надані
позивачем банківські виписки свідчать,
що після 30.09.2012р. відповідач
перераховував позивачу кошти за
поставлений товар, розмір яких значно
перевищує ту суму боргу, яка зазначена
в акті звіряння №TXU00003724.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34
ГПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
заявлені вимоги документально не
підтверджені, а отже такі, що не
підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 49
ГПК України покладаються на позивача.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення і повідомлено
представнику позивача про дату
складення повного рішення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 26.05.2014р.

Суддя
С.В.
Нікітенко