м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/8261/14 26.05.14
За позовом Державного підприємства
"Спеціалізована державна експертна
організація - Центральна служба
Української державної будівельної
до Управління водних ресурсів у місті
Києві та Київській області
про стягнення 43 057,95 грн.
Суддя Цюкало Ю.В.
У засіданні брали участь:
від позивача: Кравченко І.В.
від відповідача: не з'явилися.
В судовому засіданні 26 травня 2014 року,
відповідно до положень ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України, було оголошено вступну та
резолютивну частину рішення.
30.04.2014 до канцелярії Господарського
суду міста Києва надійшла позовна
заява б/н від 29.04.2014 Державного
підприємства "Спеціалізована державна
експертна організація - Центральна
служба Української державної
будівельної експертизи" до Управління
водних ресурсів у місті Києві та
Київській області про стягнення 43 057,95
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.05.2014 суддею Цюкало Ю.В.
прийнято позовну заяву до розгляду та
порушено провадження у справі. Розгляд
справи призначено на 26.05.2014.
В судове засідання, призначене на 26.05.2014
з'явився представник позивача та надав
усні пояснення по суті спору, відповів
на запитання суду, позовні вимоги
підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, про дату, час
та місце судового засідання
повідомлений належним чином.
За приписами ст.65 Господарського
процесуального кодексу України ухвала
про порушення провадження у справі
надсилається учасникам судового
процесу за повідомленою ними
господарському суду поштовою адресою.
У разі ненадання сторонами інформації
щодо їх поштової адреси, ухвала про
відкриття провадження у справі
надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців. У разі
відсутності сторін за такою адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від
15.03.2007р. Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування норм Господарського
процесуального кодексу України,
порушені у доповідних записках про
роботу господарських судів у 2006 році"
до повноважень господарських судів не
віднесено встановлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому відповідні процесуальні
документи надсилаються господарським
судом згідно з поштовими реквізитами
учасників судового процесу, наявними в
матеріалах справи.
Місцем проживання фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому (гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово (ст.29
Цивільного кодексу України).
Статтею 93 Цивільного кодексу України
встановлено, що місцезнаходженням
юридичної особи є фактичне місце
ведення діяльності чи розташування
офісу, з якого проводиться щоденне
керування діяльністю юридичної особи
(переважно знаходиться керівництво) та
здійснення управління і обліку.
Згідно із ч. 4 ст. 89 вказаного Кодексу
України відомості про
місцезнаходження юридичної особи
вносяться до Єдиного державного
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України
"Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців"
Єдиний державний реєстр створюється з
метою забезпечення державних органів,
а також учасників цивільного обороту
достовірною інформацією про юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців з
Єдиного державного реєстру.
Наразі, всю судову кореспонденцію було
направлено за адресою відповідача, що
зазначена у позовній заяві та повністю
узгоджуються з відомостями з Витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців.
З огляду на неявку відповідача в судове
засідання, господарський суд враховує,
що за змістом ст. 22 Господарського
процесуального кодексу України
прийняття участі у судовому засіданні
є правом сторони. При цьому, норми
вказаної статті зобов'язують сторони
добросовісно користуватись належними
їм процесуальними правами.
За приписами ст. 69 Господарського
процесуального кодексу України спір
має бути вирішено господарським судом
у строк не більше двох місяців від дня
одержання позовної заяви. У виняткових
випадках за клопотанням сторони, з
урахуванням особливостей розгляду
спору, господарський суд ухвалою може
продовжити строк розгляду спору, але не
більш як на п'ятнадцять днів.
Статтею 77 зазначеного Кодексу України
передбачено, що господарський суд
відкладає в межах строків,
встановлених ст. 69 цього Кодексу
розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.
У відповідності до підпункту 3.6 пункту 3
роз'яснення Вищого арбітражного суду
України від 18.09.1997р. "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України" (з
подальшими змінами) у випадку
нез'явлення в засідання господарського
суду представників обох сторін або
однієї з них справа може бути
розглянута без їх участі, якщо неявка
таких представників не перешкоджає
Таким чином, враховуючи вищенаведене,
керуючись принципами розумності
строків судового провадження,
незважаючи на те, що відповідач в
процесі розгляду справи не скористався
правами, передбаченими Господарським
процесуальним кодексом України, за
висновками суду, у матеріалах справи
достатньо документів, які мають
значення для правильного вирішення
спору, внаслідок чого справа може бути
розглянута за наявними у ній
документами відповідно до вимог ст.75
Господарського процесуального кодексу
України, а неявка відповідача не
перешкоджає вирішенню справи по суті.
Клопотання щодо фіксації судового
процесу учасниками процесу не
заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд
справи здійснювався без застосування
засобів технічної фіксації судового
процесу у відповідності до статті 811
Господарського процесуального кодексу
Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд, -
09.10.2013 між Державним підприємством
«Спеціалізована державна експертна
організація - Центральна служба
Української державної будівельної
експертизи» (далі за текстом - ДП
«Укрдержбудекспертиза») та
Управлінням водних ресурсів у місті
Києві та Київській області було
укладено Договір №00-1406-13/ПБ на
виконання експертизи проекту
будівництва (далі за текстом -
Позивач зазначає, що згідно з умовами
Договору ДП «Укрдержбудекспертиза»
виконало експертизу проекту
будівництва «Заходи із захисту від
підтоплення населених пунктів Богдани,
Андріївка, Пилява, Любимівка, Сухолуччя
та сільськогосподарських угідь
Вишгородського району Київської
області, прилеглих до Київського
В позовній заяві позивач наголошує на
тому, що відповідно до п.п.3.1.3. п.3.1.
Договору відповідач зобов'язаний
оплатити роботи в порядку та строки,
передбачені даним Договором.
Проте, оплату робіт по виконанню
експертизи за Договором відповідач не
здійснив, чим порушив п.2.4. та п.п.3.1.3.
З огляду на вищевикладене, з метою
захисту порушених прав, позивач
звернувся до суду та просить стягнути з
відповідача суму основної
заборгованості у розмірі 39 148,64 грн., 3%
річних у сумі 456,91 грн., інфляційні
нарахування у сумі 1 383,47 грн., пеню у
розмірі 2 068,93 грн.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 06.05.2014 суд зобов'язував
відповідача надати письмовий відзив на
позов із зазначенням доказів, що
підтверджують викладені у відзиві
обставини. Однак, всупереч вимог суду
відповідач відзив до суду не надав та
Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
у повному обсязі з наступних підстав.
У відповідності до ст. 193
Господарського кодексу України
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язань -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.
Статтею 180 Господарського кодексу
України передбачено, що зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства. Господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов.
Згідно зі ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають,
зокрема, з договору.
Відповідно до ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
Статтею 627 Цивільного кодексу України
встановлено, що відповідно до ст. 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.
Як вбачається з матеріалів справи,
09.10.2013 між замовником - Управління
водних ресурсів у м. Києві та Київській
області та виконавцем - ДП
«Укрдержбудекспертиза» було укладено
Договір №00-1406-13/ПБ/36 на виконання
експертизи проекту будівництва.
У відповідності до п.1.1. вказаного
Договору замовник доручає виконавцю
провести експертизу проекту
будівництва щодо дотримання вимог до
міцності, надійності та довговічності
будинків і споруд, їх експлуатаційної
безпеки та інженерного забезпечення,
санітарного та епідеміологічного
благополуччя населення, екології,
пожежної безпеки, техногенної безпеки,
охорони праці, а також кошторисної
Пунктом 1.2. Договору передбачено, що
результати робіт надаються замовнику у
вигляді письмового звіту за
результатами проведеної експертизи
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 11.05.2011 №560 «Про
затвердження Порядку затвердження
проектів будівництва і проведення їх
експертизи та визнання такими, що
втратили чинність, деяких постанов
Кабінету Міністрів України» та ДСТУ-Н Б
А.2.2.-10:2012 "Настанова з організації
проведення експертизи проектної
документації на будівництво».
В матеріалах справи наявний Експертний
звіт щодо розгляду проектної
документації за робочим проектом
«Заходи із захисту від підтоплення
населених пунктів Богдани, Андріївка,
Пилява, Любимівка, Сухолуччя та
сільськогосподарських угідь
Вишгородського району Київської
області, прилеглих до Київського
Відповідно до п.2.3. Договору вартість
експертизи викладено у Протоколі
погодження договірної ціни, який
підписаний сторонами та скріплений їх
З Протоколу погодження договірної ціни
на виконання робіт щодо експертизи
проекту будівництва вбачається, що
сторонами досягнуто згоди щодо розміру
договірної ціни на виконання робіт за
Договором у сумі 39 148,64 грн.
Вказаний протокол є підставою для
проведення взаємних розрахунків і
платежів між виконавцем та замовником.
Крім того, згідно з п.2.4. Договору
замовник у строк не більше п'яти
календарних днів з дня підписання акта
приймання-передачі виконаних робіт
зобов'язується відповідно до цього
акту здійснити на користь виконавця
оплату у розмірі 100% вартості виконаних
У відповідності до п.2.5 Договору оплата
здійснюється в безготівковій формі
шляхом перерахування коштів на
банківський рахунок виконавця.
Згідно з п. 3.1.3. замовник зобов'язаний
прийняти та оплатити роботи виконавця
в порядку та строки, передбачені даним
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
Пунктом 5.1. Договору передбачено, що
приймання замовником виконаних робіт
за цим Договором оформлюється актом
приймання-передачі виконаних робіт.
На виконання умов Договору між
сторонами було укладено Акт
приймання-передачі виконаних робіт від
02.12.2013, відповідно до якого виконавцем
відповідно до строків, визначених
Договором для замовника було виконано
експертизу проекту будівництва.
У відповідності до вказаного Акту
сторони засвідчили, що експертиза
виконана виконавцем для замовника
якісно, в повному обсязі та у
встановлений строк. Замовник прийняв
роботу виконавця, що оформлена
належним чином. Крім того, п.4. вказаного
Акту сторони передбачили, що загальна
вартість виконаних робіт щодо
проведення експертизи проекту за
Договором відповідно до розрахунку
вартості експертизи складає 39 148,64 грн.
(з ПДВ). Вказаний акт скріплений
підписами та печатками сторін.
З метою досудового врегулювання спору
позивач направив на адресу відповідача
претензію вих.№316 від 13.02.2014 з вимогою
сплати заборгованості у розмірі 39 148,64
На вказану претензію відповідач
направив лист, в якому підтвердив
існування вказаної заборгованості, та
зазначив, що затримка оплати
відбувається з вини Головного
управління в Київській області
Державної казначейської служби
України. Відповідач зазначив, що
погашення боргу буде здійснено після
отримання фінансування.
Однак, станом на час розгляду справи,
доказів погашення існуючої
заборгованості до суду не
Відповідно до п.6.1. Договору у випадку
порушення своїх зобов'язань за цим
Договором сторони несуть
відповідальність, визначену чинним в
Україні законодавством.
Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами. Одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст. 525 Цивільного
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).
Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу
України, одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Статтею 526 Цивільного кодексу України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
З огляду на вищезазначене, суд прийшов
до висновку, що позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача суми основної
заборгованості в розмірі 39 148,64 грн., що
вникла внаслідок невиконання
відповідачем умов Договору, підлягають
Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного
кодексу України боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом,
зокрема, сплата неустойки.
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу
України боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.
Наданий позивачем розрахунок 3% річних
від суми заборгованості у розмірі 456,91
грн. та інфляційні нарахування у сумі 1
383,47 грн. за період з 08.12.2013 по 28.04.2014
перевірено судом та встановлено, що
вказані розрахунки відповідають
нормам чинного законодавства, зокрема
вимогам вказаної статті та позовні
вимоги в цій частині підлягають
Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України, штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.
Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного
кодексу України неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч.3
ст.549 Цивільного кодексу України).
Отже, порушення боржником прийнятих на
себе зобов'язань тягне за собою
відповідні правові наслідки, які
полягають у можливості застосування
кредитором до боржника встановленої
законом або договором
За приписами ч. 4 ст. 231 Господарського
кодексу України у разі, якщо розмір
штрафних санкцій законом не визначено,
санкції застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).
Разом з тим, згідно зі ст. 1 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань» платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
Відповідно до п.6.2. договору у разі
порушення строків виконання своїх
зобов'язань за цим Договором винна
сторона сплачує на користь іншої
сторони пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діяла на
момент прострочення, від вартості
робіт за цим Договором за кожен день
Наданий позивачем розрахунок пені у
розмірі 2 068,93 грн. за період з 08.12.2013 по
28.04.2014 перевірено судом та встановлено,
що останній відповідає нормам чинного
законодавства, зокрема вимогам
вказаної статті та позовні вимоги в цій
частині підлягають задоволенню.
Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень; докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
Відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" якщо стороною (або
іншим учасником судового процесу) у
вирішенні спору не подано суду в
обґрунтування її вимог або заперечень
належні і допустимі докази, в тому
числі на вимогу суду, або якщо в разі
неможливості самостійно надати докази
нею не подавалося клопотання про
витребування їх судом (частина перша
статті 38 ГПК України), то розгляд справи
господарським судом може
здійснюватися виключно за наявними у
справі доказами, і в такому разі у суду
вищої інстанції відсутні підстави для
скасування судового рішення з мотивів
неповного з'ясування місцевим
господарським судом обставин справи.
Таким чином суд приходить до висновку,
що позивачем належними доказами
доведено прострочення виконання
відповідачем зобов'язання за договором
та наявну заборгованість, а
відповідачем не надано обґрунтованих
доказів, які б свідчили про відсутність
Враховуючи все вищевикладене, зважаючи
на відсутність в матеріалах справи
контррозрахунку відповідача, а також
те, що доказів сплати заборгованості
відповідачем станом на час розгляду
даної справи до суду не представлено, а
також враховуючи визнання
відповідачем заборгованості, що
підтверджується листом вих.№143 від
17.02.2014 позовні вимоги підлягають
задоволенню у повному обсязі, а саме:
сума основного боргу у розмірі 39 148,64
грн., 3% річних у сумі 456,91 грн.,
інфляційні нарахування у сумі 1 383,47
грн., пеня у сумі 2 068,93 грн.
Судові витрати позивача по сплаті
судового збору у сумі 1 827,00 грн.
відповідно до положень статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на відповідача
враховуючи задоволення позовних вимог
Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України,
Господарський суд міста Києва, -
1. Позовні вимоги Державного
підприємства "Спеціалізована державна
експертна організація - Центральна
служба Української державної
будівельної експертизи" задовольнити
2. Стягнути з Управління водних
ресурсів у місті Києві та Київській
рахунку, виявленого державним
виконавцем під час виконання рішення
суду, на користь Державного
підприємства "Спеціалізована державна
експертна організація - Центральна
служба Української державної
бульвар Л. Українки, буд. 26, код ЄДРПОУ
Києві, МФО 322313) або на будь-який інший
рахунок, виявлений державним
виконавцем під час виконання рішення
суду, грошові кошти: суму основної
заборгованості у розмірі 39 148,64 грн.
(тридцять дев'ять тисяч сто сорок вісім
гривень 64 копійки), 3% річних у сумі 456,91
грн. (чотириста п'ятдесят шість гривень
91 копійка), інфляційні нарахування у
розмірі 1 383,47 грн. (одна тисяча триста
вісімдесят три гривні 47 копійок), пеню у
сумі 2 068,93 грн. (дві тисячі шістдесят
вісім гривень 93 копійки) та витрати по
сплаті судового збору у сумі 1 827,00 грн.
(одна тисяча вісімсот двадцять сім
гривень 00 копійок). Видати наказ.
Рішення набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 85
Господарського процесуального кодексу
України. Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку та в строки,
встановлені ст. 93 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 02.06.2014.

Суддя
Ю.В. Цюкало