ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2014 р.Справа № 922/1421/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання
Михайлюк В.Ю.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Демікс", м.Київ до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,
м.Харків про стягнення 18910,34 гривень
за участю представників:

позивача - Чернецької В.Л. (довіреність
б/н від 02 січня 2014 року)

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

11 квітня 2014 року позивач, товариство з
обмеженою відповідальністю "Демікс",
звернувся до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
про стягнення з фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідача)
суми заборгованості у розмірі 18910,34
гривень, у тому числі, 18734,80 гривень суми
основної заборгованості, 60,05 гривень
суми нарахованої пені, 115,49 гривень суми
25% річних. Заявлену вимогу обґрунтував
неналежним виконанням відповідачем
умов договору поставки №ТПКФ-Ха 20/04-11,
укладеного між сторонами 20 квітня 2011
року. Крім того, позивач просив суд
покласти судові витрати на
відповідача.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 14 квітня 2014
року було прийнято вищевказану позовну
заяву до розгляду. Провадження у справі
було порушено та призначено до
розгляду у відкритому судовому
засіданні на 13 травня 2014 року.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 13 травня 2014
року було відкладено розгляд справи на
29 травня 2014 року.

29 травня 2014 року представник позивача
надав через канцелярію суду заяву
(вх.№18037) про зменшення розміру
позовних вимог, в якій зазначив про
часткове погашення відповідачем суми
основної заборгованості в розмірі 990,00
гривень, у зв'язку з чим, просив суд
стягнути з останнього 17920,34 гривень, у
тому числі, 17744,80 гривень суми основної
заборгованості, 60,05 гривень суми
нарахованої пені, 115,49 гривень суми 25%
річних.

Представник позивача у відкритому
судовому засіданні підтримав надану
заяву про зменшення розміру заявлених
позовних вимог та просив суд прийняти
її до розгляду.

Відповідно до ч.4 ст.22 Господарського
процесуального кодексу України,
позивач вправі до прийняття рішення
по справі збільшити розмір позовних
вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог.

Суд, розглянувши заяву позивача про
зменшення розміру позовних вимог,
перевіривши повноваження представника
позивача на підписання даної заяви,
встановивши, що відповідні дії
позивача не порушують права і
охоронювані законом інтереси сторін,
дійшов висновку про її прийняття до
розгляду, та продовжує розгляд справи з
урахуванням прийнятої заяви про
зменшення розміру позовних вимог, .

Представник позивача у відкритому
судовому засіданні 29 травня 2014 року
підтримав позовні вимоги, з
урахуванням заяви про зменшення
розміру позовних вимог, та просив суд
задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач у відкрите судове засідання
29 травня 2014 року свого представника не
направив, відзив на позовну заяву та
витребувані судом документи не надав.
Про причини неявки суд не повідомив.
Про час та місце проведення судового
засідання був повідомлений належним
чином.

Вищий господарський суд України у п.4
Інформаційного листа № 01-8/1228 від 02
червня 2006 року "Про деякі питання
практики застосування норм
Господарського процесуального кодексу
України, порушені у доповідних
записках про роботу господарських
судів у 2005 році" зазначив про те, що до
повноважень господарських судів не
віднесено встановлення фактичного
місцезнаходження юридичних осіб або
місця проживання фізичних осіб -
учасників судового процесу на час
вчинення тих чи інших процесуальних
дій. Тому примірники повідомлень про
вручення рекомендованої
кореспонденції, повернуті органами
зв'язку з позначками "у зв'язку з
закінченням терміну зберігання",
"адресат вибув", "адресат відсутній" і
тому подібне, з урахуванням конкретних
обставин справи можуть вважатися
належними доказами виконання
господарським судом обов'язку щодо
повідомлення учасників судового
процесу про вчинення відповідним судом
певних процесуальних дій.

Відповідно до п.3.6 Роз'яснення президії
Вищого арбітражного суду України
№02-5/289 від 18 вересня 1997 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України", особи, які беруть участь у
справі, вважаються повідомленими про
час і місце її розгляду судом, якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі надіслано за поштовою адресою,
зазначеною у позовній заяві.

Беручи до уваги, що відповідно до ст.33
Господарського процесуального кодексу
України обов'язок доказування і
подання доказів покладено на сторони, а
також те, що ухвалами господарського
суду Харківської області відповідача
було повідомлено про розгляд даної
справи, суд в порядку ст.75
Господарського процесуального кодексу
України розглядає справу за наявними в
ній матеріалами без участі
відповідача.

Отже, суд, з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, всебічно та повно дослідивши
матеріали справи та надані учасниками
судового процесу докази, заслухавши
пояснення представника позивача,
встановив наступне.

20 квітня 2011 року між товариством з
обмеженою відповідальністю "Демікс"
(позивачем) та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1
(відповідачем) було укладено договір
поставки №ТПКФ-Ха 20/04-11. Даний договір
було підписано повноважними
представниками з обох сторін та
скріплено печатками.

Відповідно до умов договору,
постачальник (позивач) зобов'язався
передати у власність покупця
(відповідача) товар, а покупець, в свою
чергу, зобов'язався прийняти
відповідний товар та оплатити його.

Пунктом 2.2 договору передбачено, що
ціни на товар, що поставляється за
даною угодою, є умовними і вказуються в
накладних на кожну партію товару.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач поставив на адресу відповідача
товар загальною вартістю 18734,80 гривень,
що підтверджується видатковою
накладною №100060219 від 19 березня 2014 року
(а.с.12). Вказана накладна була підписана
з обох сторін, та скріплена печатками
сторін. Крім того, факт поставки товару
підтверджується додатковими
первинними документами, а саме, наявною
у матеріалах справи податковою
накладною №302 (а.с.40).

Відповідно до п.2.4 договору, покупець
проводить оплату товару на умовах
відстрочення платежу 7 календарних
днів з моменту постачання шляхом
перерахування грошових коштів на
поточний рахунок постачальника.

До того ж, сума відповідної основної
заборгованості підтверджується
підписаним з обох сторін актом звірки
взаєморозрахунків станом на 20 квітня
2014 року (а.с.13).

Відповідач, в свою чергу, під час
розгляду спору частково оплатив
отриманий товар на суму 990,00 гривень, що
підтверджується наявною у матеріалах
справи банківською випискою від 23
травня 2014 року.

Суд, проаналізувавши обставини,
вказані у позовній заяві, дійшов
висновку про те, що позивач виконав
свої зобов'язання за спірним договором
належним чином та у повному обсязі.
Проте, відповідач, в свою чергу,
зобов'язання за спірним договором не
виконав, у зв'язку з чим утворилась
основна заборгованість перед
позивачем у розмірі 17744,80 гривень, яка
до цього часу залишається непогашеною.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, суд дійшов висновку про повне
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Згідно із ч.1 ст.179 Господарського
кодексу України, майново-господарські
зобов'язання, які виникають між
суб'єктами господарювання або між
суб'єктами господарювання і не
господарюючими суб'єктами -
юридичними особами на підставі
господарських договорів, є
господарсько-договірними
зобов'язаннями.

Відповідно до частини 1 статті 193
Господарського кодексу України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином,
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу
України, зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

В розумінні статті 612 Цивільного
кодексу України, боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Враховуючи викладене, та те, що на
момент прийняття рішення по справі, у
матеріалах справи відсутні докази
погашення відповідачем заборгованості
в добровільному порядку, суд вважає
заявлену вимогу позивача щодо
стягнення з відповідача суми основної
заборгованості у розмірі 17744,80 гривень
нормативно та документально
обґрунтованою, та такою, що підлягає
задоволенню.

Частиною 2 статті 193 Господарського
кодексу України передбачено, що
порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Щодо заявленої вимоги позивача про
стягнення з відповідача 60,05 гривень
пені та 115,49 гривень суми 25% річних, суд
зазначає наступне.

Згідно із ст.548 Цивільного кодексу
України, виконання зобов'язання
(основного зобов'язання)
забезпечується, якщо це встановлено
договором або законом. Виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком (ст.546
ЦКУ).

Відповідно до п.5.2 спірного договору, за
несвоєчасну оплату товару, покупець
сплачує постачальнику неустойку у
вигляді пені у розмірі подвійної
облікової ставки Національного банку
України від своєчасно несплаченої суми
за кожен день прострочення, а також
суму боргу з урахуванням індексу
інфляції та 25% річних.

Позивач нарахував суму пені, з
урахуванням Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань"
№543/96-ВР від 22 листопада 1996 року, та в
порядку ч.6 ст.232 Господарського кодексу
України.

З урахуванням викладеного, суд,
перевіривши розрахунок пені,
нарахованої позивачем, перевіривши
період нарахування останнім вказаної
суми, дійшов висновку про те, що
відповідний розрахунок є вірним, та
таким, що відповідає нормам чинного
законодавства, а тому підлягає
стягненню з відповідача у повному
обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд, перевіривши розрахунок позивача,
перевіривши період нарахування
останнім вказаної суми 25% річних,
дійшов висновку про те, що відповідний
розрахунок є вірний, та такий, що
відповідає нормам чинного
законодавства України, а тому підлягає
стягненню з відповідача у повному
обсязі.

Суд, вирішуючи питання розподілу
судових витрат, встановивши сторону, з
вини якої справу було доведено до суду,
керується ст.ст.44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких, судовий збір
покладається на відповідача.

На підставі вищевикладеного, ст.129
Конституції України, ст.ст.530, 546, 548, 599,
612, 625, 629 Цивільного кодексу України,
ст.ст.179, 193, 232 Господарського кодексу
України, та керуючись ст.ст.1, 12, 22, 33, 43, 44,
49, 82-85 Господарського процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на
користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Демікс" (01601, м.Київ,
вул.Шовковична, 42-44, , р/р
№0375 в АТ "ОТП Банк", МФО 300528 ) 17744,80
гривень основної заборгованості, 60,05
гривень пені, 115,49 гривень суми 25% річних
та 1827,00 гривень судового збору.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 03 червня 2014
року.

Суддя К.В. Аріт