КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2014 р. Справа№ 911/154/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Смірнової Л.Г.

суддів: Тищенко О.В.

Чорної Л.В.

при секретарі судового засідання -
Підченко О.Ю.

за участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Колесник Т.А.,
довіреність №166 від 30.12.2013;

Розглянувши апеляційну скаргу
Комунального підприємства
Білоцерківської міської ради
"Білоцерківтепломережа"

на рішення Господарського суду
Київської області від 20.03.2014

у справі №911/154/14 (суддя - Рябцева О.О.)

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства
Білоцерківської міської ради
"Білоцерківтепломережа"

про стягнення 6049234,25грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду
Київської області від 20.03.2014 у справі
№911/154/14 позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Комунального підприємства
Білоцерківської міської ради
"Білоцерківтепломережа" про стягнення
6049234,25грн. задоволено частково.
Стягнуто борг в сумі 4285404,01грн., 16042,63грн.
- інфляційних втрат, 325855,51грн. - 3% річних,
714394,70грн. - пені, 706637,24грн. - штрафу та
73069,13грн. - судового збору.

Не погоджуючись з вищезазначеним
рішенням суду Комунальне підприємство
Білоцерківська міська рада
"Білоцерківтепломережа" звернулося до
Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
Господарського суду Київської області
від 20.03.2014 скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог в частині
16042,63грн. - інфляційних втрат, 325855,51грн. -
3% річних, 714394,70грн. - пені, 706637,24грн. -
штрафу та 73069,13грн. - судового збору.

Відповідно до автоматичного розподілу
справ між суддями, апеляційну скаргу у
справі №911/154/14 передано на розгляд
судді Київського апеляційного
господарського суду Смірновій Л.Г.

Розпорядженням Голови Київського
апеляційного господарського суду від
17.04.2014 для розгляду справи №911/154/14
сформовано колегію суддів у складі
головуючого судді Смірнової Л.Г.,
суддів Тищенко О.В., Чорної Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 17.04.2014
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду
на 14.05.2014.

Через загальний відділ
документального забезпечення
Київського апеляційного
господарського суду від відповідача
надійшла телеграмма, у якій останній
просив відкласти розгляд справи.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.05.2014 розгляд
справи було відкладено на 28.05.2014.

В судове засідання з'явився
представник відповідача.

Представники позивача в судове
засідання не з'явились, про час та місце
розгляду повідомлялися належним чином,
про причини неявки суд не повідомили.

Оскільки, всі учасники судового
процесу були належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
апеляційної скарги, проте позивач не
скористався своїми правами,
передбаченими статтею 22 ГПК України, та
виходячи з того, що явка учасників
апеляційного провадження судом
апеляційної інстанції обов'язковою не
визнавалася, а участь в засіданні суду
є правом, а не обов'язком сторони,
Київський апеляційний господарський
суд дійшов висновку про можливість
розгляду апеляційної скарги за
відсутності представників позивача.

Представники відповідача підтримав
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
просив суд апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог в частині
16042,63грн. - інфляційних втрат, 325855,51грн. -
3% річних, 714394,70грн. - пені, 706637,24грн. -
штрафу та 73069,13грн. - судового збору.

Відповідно до статті 101 ГПК України у
процесі перегляду справи апеляційний
господарський суд за наявними у справі
і додатково поданими доказами повторно
розглядає справу, також апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
наявні матеріали справи, Київський
апеляційний господарський суд
встановив наступне.

30.09.2011 між Публічним акціонерним
товариством «Національна акціонерна
компанія «Нафтогаз України»
(продавець) та комунальним
підприємством Білоцерківської міської
ради «Білоцерківтепломережа»
(покупець) було укладено договір
№14/2506/11 на купівлю-продаж природного
газу (договір).

Відповідно до п. 1.1. договору продавець
зобов'язується передати у власність
покупцю у IV кварталі 2011 року та у 2012
році імпортований природний газ для
виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами, а
покупець зобов'язується приймати та
оплачувати газ на умовах договору.

Згідно з п. 2.1. договору продавець
передає покупцеві з 01.10.2011 по 31.12.2012 газ
в обсязі до 25585,47 тис. куб.м., у тому числі
по місяцях кварталів (тис. куб.м.): у 2011
році - 7436,955 (жовтень - 1600,000, листопад -
2525,940, грудень - 3311,015); у 2012 році - 18148,462
(січень - 3669,076, лютий - 3227,987, березень -
2845,984, квітень - 855,592, травень - 69,503,
червень - 34,766, липень - 69,533, серпень - 69,533,
вересень - 69,533, жовтень - 1400,00, листопад -
2525,940, грудень - 3311,015).

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди
№3 від 01.08.2012 до договору №14/2506/11 від
30.09.2011 викладено п. 2.1. договору в
наступній редакції: «2.1. Продавець
передає покупцеві у 2011 році природний
газ у обсязі 966,642 тис.куб.м. та у 2012 році
до 7376,021 тис.куб.м., в тому числі по
місяцях 2012 року (тис.куб.м.): серпень -
69,533, вересень - 69,533, жовтень - 1400,000,
листопад - 2525,940, грудень - 3311,015».

Приймання-передача газу, переданого
продавцем покупцеві у відповідному
місяці продажу, оформлюється актом
приймання-передачі газу (п.3.3. договору).

Відповідно до п.3.4. договору не пізніше
5-го числа місяця, наступного за місяцем
продажу газу, покупець зобов'язується
надати продавцеві підписані та
скріплені печатками покупця та
газорозподільного (газотранспортного)
підприємства три примірники акта
приймання-передачі газу, у якому
зазначаються фактичні обсяги
використаного газу, його фактична ціна
та вартість. Продавець не пізніше 8-го
числа зобов'язується повернути
покупцеві та газорозподільному
(газотранспортному) підприємству по
одному примірнику оригіналу акта,
підписаний уповноваженим
представником та скріплений печаткою,
або надати в письмовій формі
мотивовану відмову від підписання
акта. Акти є підставою для остаточних
розрахунків між сторонами.

Згідно з п.5.1. договору ціна (граничний
рівень ціни) на природний газ та
послуги з його транспортування
установлюється НКРЕ.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що
всього до оплати за природний газ та
послуги з його транспортування з ПДВ -
4042,76грн.

У разі зміни НКРЕ ціни на природний газ
або тарифів на транспортування,
розподіл і постачання, сторони вносять
зміни до п.5.2. договору з дати набрання
чинності встановленої НКРЕ ціни та
тарифів (п.5.3. договору).

Як вбачається з матеріалів справи,
сторонами неодноразово вносились
зміни до п.5.2. договору в частині
вартості поставленого природного газу
шляхом укладання додаткових угод №1
від 30.09.2011, №2 від 11.10.2011 та №3 від 01.08.2012.

Відповідно до п.5.5. договору загальна
сума вартості природного газу за
договором складається із сум вартості
місячних поставок газу.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що
оплата за газ здійснюється покупцем
виключно грошовими коштами шляхом 100%
поточної оплати протягом місяця
поставки газу. Остаточний розрахунок
за фактично переданий газ здійснюється
до 14-го числа місяця наступного за
місяцем поставки газу.

Згідно з п.6.3. договору за наявності
заборгованості у покупця за договором
продавець має право зарахувати кошти,
що надійшли від покупця, як погашення
заборгованості за газ, поставлений в
минулі періоди по договору, в порядку
календарної черговості виникнення
заборгованості.

На виконання умов договору в жовтні 2011
року позивач передав, а відповідач
прийняв 966,642 тис.куб.м. природного газу
на загальну суму 3703246,89грн., що
підтверджується актами
приймання-передачі природного газу від
31.10.2011 за жовтень 2011 року.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 21.08.2012, яке
набрало законної сили, у справі №10/063-12
за позовом НАК «Нафтогаз України» до КП
Білоцерківської міської ради
«Білоцерківтепломережа» про стягнення
3920837,04грн., встановлено, що НАК
«Нафтогаз України» відповідно до
договору №14/2506/11 від 30.09.2011 було
поставлено, а відповідачем прийнято
966,642 тис.куб.м. природного газу,
загальною вартістю 3703246,89грн., проте в
порушення умов договору КП
Білоцерківської міської ради
«Білоцерківтепломережа» за
поставлений природний газ
розрахувалося лише частково на суму
365767,28грн., в зв'язку з чим за ним
утворилася заборгованість у сумі
3337479,61грн.

Рішенням Господарського суду
Київської області від 21.08.2012 у справі
№10/063-12 стягнуто з КП Білоцерківської
міської ради «Білоцерківтепломережа»
на користь НАК «Нафтогаз України»
3337479,61 грн. основного боргу, 255056,24 грн.
пені, 233623,57 грн. штрафу, 61302,83 грн. 3%
річних та 33374,80 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до статті 202 ГК України
господарське зобов'язання
припиняється: виконанням, проведеним
належним чином; зарахуванням
зустрічної однорідної вимоги або
страхового зобов'язання; у разі
поєднання управненої та зобов'язаної
сторін в одній особі; за згодою сторін;
через неможливість виконання та в
інших випадках, передбачених цим
Кодексом або іншими законами.

До відносин щодо припинення
господарських зобов'язань
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
частково або у повному обсязі на
підставах, встановлених договором або
законом. Підстави припинення
зобов'язання передбачені ст.ст.202 - 205
Господарського кодексу України, ст. ст.
599 - 601, 604 - 609 Цивільного кодексу України,
зокрема за ст. 599 Цивільного кодексу
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

З наявної в матеріалах справи довідки
про операції по підприємству
«Білоцерківтепломережа КП БМР» з 01.10.2011
по 30.11.2013 вбачається, що відповідач в
повному обсязі розрахувався за
отриманий в жовтні 2011 року природний
газ 29.12.2012, тобто з порушенням
встановленого п. 6.1. договору строку
оплати.

Позивачем також у вересні-грудні 2012
року передано, а відповідачем прийнято
4445,490 тис.куб.м. природного газу на
загальну суму 20723700,78грн., що
підтверджується актом
приймання-передачі природного газу від
30.09.2012 за вересень 2012 року на суму
279168,06грн. та актами приймання-передачі
природного газу від 17.12.2013 за жовтень 2012
року на суму 2616278,12грн., за листопад 2012
року на суму 6576483,47грн. та за грудень 2012
року на суму 11251771,13грн.

Відповідач розрахувався за отриманий у
вересні-грудні 2012 року природний газ
лише частково на загальну суму
16438296,77грн. та з порушенням
встановленого п.6.1. договору строку, в
зв'язку з чим за ним утворилась
заборгованість у сумі 4285404,01грн.

Враховуючи те, що на момент звернення
позивача до суду відповідач вказану
заборгованість не погасив, позивач
просив суд стягнути з відповідача
4285404,01грн.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України
передбачено, якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з приписами статей 525, 526 ЦК
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Оскільки заборгованість відповідача
перед позивачем за договором на
купівлю-продаж природного газу №14/2506/11
від 30.09.2011 у сумі 4285404,01 грн. на час
прийняття рішення у даній справі не
погашена, розмір вказаної
заборгованості підтверджується
матеріалами справи та визнається
відповідачем, то вимога позивача про
стягнення з відповідача
заборгованості у сумі 4285404,01 грн.
підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено позовну
вимогу про стягнення з відповідача
16068,93грн. інфляційних втрат та 326729,38грн.
3% річних, нарахованих на
заборгованість по кожному
простроченому платежу з урахуванням
часткових проплат.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивач просить суд стягнути з
відповідача 16068,93 грн. інфляційних
втрат, що нараховані за період
жовтень-грудень 2012 року на прострочену
заборгованість за вересень 2012 року у
сумі 279168,06 грн., за період
листопад-грудень 2012 року на
прострочену заборгованість за жовтень
2012 року у сумі 2616278,12 грн., за грудень 2012
року на прострочену заборгованість за
листопад 2012 року у сумі 6576483,47грн. та за
січень 2013 року на прострочену
заборгованість за листопад 2012 р. у сумі
13152,97грн.

Твердження відповідача в апеляційній
скарзі про те, що позивачем
неправомірно нараховано інфляційні
втрати у сумі 13179,27грн. за грудень 2012
року на прострочену заборгованість за
листопад 2012 року у сумі 6576483,47грн.,
оскільки вказана заборгованість
існувала у грудні менше ніж 15 днів, з
огляду на те, що нарахування
інфляційних втрат починається з 15.12.2012,
а оплата здійснена 29.12.2012 р., не
приймаються судом до уваги з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 1.9. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №
14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» день фактичної
сплати суми заборгованості не
включається в період часу, за який
здійснюється стягнення інфляційних
нарахувань та пені. Якщо у договорі
виконання грошового зобов'язання
визначається до настання певного
терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року
(частина друга статті 252 ЦК України), то
останнім днем виконання такого
зобов'язання вважається день, що
передує цьому терміну (в даному
прикладі - 31 липня 2014 року). Водночас
коли у тексті договору виконання
грошового зобов'язання визначено "по 1
серпня 2014 року" або "включно до 1 серпня
2014 року", то останнім днем виконання
такого зобов'язання буде 1 серпня 2014
року.

З огляду на те, що відповідно до п. 6.1.
договору остаточний розрахунок за
фактично переданий газ здійснюється до
14-го числа місяця наступного за місяцем
поставки газу, то з 14.12.2012 відповідач є
таким, що прострочив виконання
зобов'язання щодо розрахунку за
отриманий у листопаді 2012 року
природний газ. Оскільки відповідач
розрахувався за поставлений у
листопаді 2012 року природний газ 29.12.2012,
то заборгованість відповідача у сумі
6576483,47грн. існувала у грудні 2012 року в
період з 14.12.2012 по 28.12.2012, тобто рівно 15
днів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
відповідно до листа Верховного Суду
України "Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ" від 03.04.1997 №
62-97р та п. 2 інформаційного листа Вищого
господарського суду України від 17.07.2012
№01-06/928/2012 "Про практику застосування
Вищим господарським судом України у
розгляді справ окремих норм
матеріального права" при застосуванні
індексу інфляції слід мати на увазі, що
індекс розраховується не на кожну дату
місяця, а в середньому на місяць і
здійснюється шляхом множення суми
заборгованості на момент її виникнення
на сукупний індекс інфляції за період
прострочення платежу. При цьому сума
боргу, яка сплачується з 1 по 15 день
відповідного місяця, індексується з
врахуванням цього місяця, а якщо сума
боргу сплачується з 16 по 31 день місяця,
розрахунок починається з наступного
місяця. Аналогічно, якщо погашення
заборгованості здійснено з 1 по 15 день
відповідного місяця, інфляційні втрати
розраховуються без врахування цього
місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то
інфляційні втрати розраховуються з
врахуванням даного місяця.

Враховуючи викладене, позивачем
правомірно здійснено нарахування
інфляційних втрат за грудень 2012 на
зазначену заборгованість.

Колегією суддів перевірено розрахунок,
здійснений судом за заявлені позивачем
періоди на заборгованість по кожному
простроченому платежу з урахуванням
часткових проплат, сума інфляційних
втрат становить 16042,63грн., які
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Позивач просить суд стягнути з
відповідача 326729,38грн. 3% річних,
нарахованих за період з 26.06.2012 по 29.12.2012
на прострочену заборгованість за
жовтень 2011 року, за період з 14.10.2012 по
29.12.2012 на прострочену заборгованість за
вересень 2012 року, за період з 14.11.2012 по
29.12.2012 на прострочену заборгованість за
жовтень 2012 року, за період з 14.12.2012 по
29.12.2012 на прострочену заборгованість за
листопад 2012 року та за період з 17.01.2013 по
27.02.2014 на прострочену заборгованість за
грудень 2012 року.

В апеляційній скарзі відповідач
посилається на те, що за зобов'язаннями
грудня 2012 року позивачем нараховано 3%
річних за період з 17.01.2013 по 27.02.2014, хоча
позовна заява подана 17.01.2014.

Вказані твердження відповідача також
не приймаються судом до уваги,
оскільки, як вбачається зі змісту
позовної заяви та доданого до неї
розрахунку штрафних санкцій, позивачем
було заявлено позовну вимогу про
стягнення з відповідача 3% річних,
нарахованих за період з 15.01.2013 по 23.12.2013
на прострочену заборгованість за
грудень 2012 року, тоді як позовна вимога
про стягнення 3% річних, нарахованих за
період з 17.01.2013 по 27.02.2014 на прострочену
заборгованість за грудень 2012 року, була
заявлена позивачем в заяві про
зменшення розміру позовних вимог,
поданій до суду 11.03.2014.

Проте, відповідно до п. 1.9. постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» день
фактичної сплати суми заборгованості
не включається в період прострочення, а
тому позивачем невірно нараховано 3%
річних на прострочену заборгованість
за жовтень 2011 року та за
вересень-листопад 2012 року по 29.12.2012,
оскільки заборгованість за природний
газ, поставлений у вказані місяці, була
погашена відповідачем 29.12.2012, в зв'язку
з чим нарахування 3% річних припинилось
28.12.2012.

Таким чином, відповідно до вірного
розрахунку, здійсненого судом на
заборгованість за жовтень 2011 року та за
вересень-листопад 2012 року з
урахуванням зазначених позивачем дат
початку періодів прострочення по 28.12.2012
та за період з 17.01.2013 по 27.02.2014 на
заборгованість за грудень 2012 року, сума
3% річних становить 325855,51грн., які
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Позивачем заявлено вимогу про
стягнення з відповідача 714394,70грн. пені
за прострочення оплати отриманого в
грудні 2012 року природного газу,
нарахованої за загальний період з
17.01.2013 по 14.07.2013.

Згідно з п. 7.2. договору у разі
невиконання покупцем умов пункту 6.1.
договору він у безспірному порядку
зобов'язується сплатити продавцю крім
суми заборгованості пеню у розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення, а за прострочення
понад 30 днів додатково сплатити штраф у
розмірі 7 відсотків від суми
простроченого платежу.

Враховуючи те, що розрахунок позивача
здійснений з дотриманням вимог ч.6 ст.232
ГК України, ст. 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» та є
арифметично вірним, позовна вимога про
стягнення з відповідача на користь
позивача 714394,70 грн. пені підлягає
задоволенню.

Позивач на підставі п. 7.2. договору
також просить суд за прострочення
понад 30 днів оплати отриманого у грудні
2012 року природного газу стягнути з
відповідача 706637,24 грн. штрафу,
нарахованого на заборгованість у сумі
10094817,68 грн.

Враховуючи, що заборгованість
відповідача у сумі 10094817,68 грн. за
отриманий у грудні 2012 року природний
газ існувала більше ніж 30 днів, а
наданий позивачем розрахунок штрафу є
арифметично вірним, позовна вимога про
стягнення з відповідача 706637,24 грн.
штрафу підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними
санкціями визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Згідно з ст. 233 ГК України у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Згідно з ст. 624 ЦК України якщо за
порушення зобов'язання встановлено
неустойку, то вона підлягає стягненню у
повному розмірі, незалежно від
відшкодування збитків.

Посилання відповідача на те, що станом
на 01.03.2014 заборгованість населення
перед КП БМР «Білоцерківтепломережа»
становить 52783000,00 грн., не приймаються
судом до уваги, оскільки, як вбачається
з наданої відповідачем довідки вказана
заборгованість виникла в 2011 році, проте
відповідачем не надано суду жодних
доказів на підтвердження вчинення дій
щодо погашення вказаної
заборгованості.

При цьому, заборгованість відповідача
за договором № 14/2506/11 від 30.09.2011 виникла
ще на початку 2013 році та на момент
прийняття рішення становить 4285404,01грн.

Таким чином, оскільки судом не
встановлено виняткових обставин, то
місцевий господарський суд дійшов
вірного висновку про відсутність
підстав для зменшення розміру
неустойки.

Враховуючи вищезазначене, Київський
апеляційний господарський суд не
вбачає підстав для скасування рішення
Господарського суду Київської області
у даній справі, в зв'язку з чим
апеляційна скарга Комунального
підприємства Білоцерківської міської
ради "Білоцерківтепломережа"
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105,
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального
підприємства Білоцерківської міської
ради "Білоцерківтепломережа" на
рішення Господарського суду Київської
області від 20.03.2014 у справі №911/154/14
залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду
Київської області від 20.03.2014 у справі
№911/154/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/154/14
повернути до Господарського суду
Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя
Л.Г. Смірнова

Судді
О.В. Тищенко

Л.В. Чорна

Згідно з оригіналом

помічник судді
В.О.Деканосидзе