м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сервіс-ХХІІ»
до Фізичної особи-підприємця
про зобов'язання вчинити дії
Головуючий суддя Ломака В.С.
Судді Босий В.П.
Представники сторін:
від позивача: не з'явився;
від відповідача: ОСОБА_1;
ОСОБА_3 за довіреністю
№ 315 від 11.04.2014 р.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сервіс-ХХІІ» (далі -
позивач) звернулось до господарського
суду міста Києва з позовом до Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (далі -
відповідач) про зобов'язання
відповідача виконати умови п. 2.2.
Договору про спільну діяльність № 3 від
25.09.2006 р. в натурі, шляхом внесення в
повному обсязі грошових коштів на
користь позивача для досягнення мети,
визначеної п. 1.1. Договору про спільну
діяльність № 3 від 25.09.2006 р. Крім того,
позивач просить суд покласти на
відповідача понесені ним судові
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
вказував на те, що 25.09.2006 р. між ним та
декількома особами з іншої сторони
було укладено Договір про спільну
діяльність № 3 про дольову участь у
реконструкції, будівництві та розвитку
інфраструктури торгово-сервісного
комплексу в районі «Універмагу» по
проспекту Перемоги в м. Євпаторії, за
умовами якого сторони зобов'язались на
підставі співробітництва, шляхом
внесення дольових вкладів майном
(грошовими коштами, матеріалами,
майновими правами та т.п.), а також
спільною трудовою участю та
організацією, спільно діяти з метою
реконструкції, будівництва,
експлуатації та розвитку
інфраструктури торгово-сервісного
комплексу: двох окремо стоячих
павільйонів - гастрономії та
павільйону роздрібної торгівлі
торгово-сервісного комплексу в районі
«Універсаму» по пр. Перемоги в м.
Євпаторії. Оскільки відповідач, згідно
пояснень відповідача, зобов'язався
внести в якості вкладу у спільну
діяльність пай в розмірі 801 264,
20 дол. США відповідно до його долі в
об'єкті - загальною площею 606,1 кв.м.,
однак повністю не виконав їх, позивач
вирішив звернутись з даним позовом до
суду.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 09.09.2013 р. було порушено
призначено її до розгляду на 09.10.2013 р.
02.10.2013 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
відповідача надійшло клопотання про
зупинення провадження у справі до
вирішення господарським судом
Автономної Республіки Крим спору у
тим, що відповідач звернувся з позовом
до господарського суду Автономної
Республіки Крим про припинення
договору про спільну діяльність в
частині його участі та стягнення
Також, 02.10.2013 р. через відділ
діловодства господарського суду міста
Києва від відповідача надійшов відзив
на позовну заяву, в якому він проти
позову заперечує, вказуючи на те, що
протягом 2007-2008 р.р. він на виконання
умов Договору вніс на розрахунковий
рахунок Договору в якості особистого
вкладу 2 363 000, 00 грн. У 2009 році до
відповідача надійшла інформація про
те, що будівельно-монтажні роботи на
об'єкті зупинені в грудні 2008 року та
станом на вересень 2009 року не
відновлені. Враховуючи
безвідповідальне, на думку
відповідача, ставлення позивача до
виконання умов Договору, порушення
його істотних умов (строків виконання
робіт, приховування інформації про
обставини, що зумовлюють зупинення їх
виконання) не інформування у
встановленому порядку про подальші
перспективи закінчення будівництва,
яке продовжувалось додатково рік,
06.01.2011 р. відповідач претензією
повідомив позивача про розірвання
Договору та заявив про повернення
внесених ним коштів у сумі 2 363 000 грн. У
відповідь на вказану претензію листом
№ 4 від 21.01.2011 р. позивач вказав на те, що
чинним законодавством передбачено
відмову учасника від подальшої участі
у договорі простого товариства, однак
відповідна заява повинна подаватись за
три місяці до виходу. Враховуючи
зазначене, відповідач вважає, що
спірний договір припинився в частині
його участі зі спливом трьохмісячного
строку з моменту отримання позивачем
09.10.2013 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
відповідача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи,
мотивоване неможливістю направити
свого повноважного представника у
судове засідання, складністю справи та
необхідністю надання додаткових
У судовому засіданні 09.10.2013 р. від
представника позивача надійшли
додаткові документи у справі.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 09.10.2013 р. розгляд справи було
відкладено на 05.11.2013 р.
При цьому, розгляд клопотання
відповідача про зупинення провадження
у справі відкладено до встановлення
фактичних обставин справи.
Так, процесуальний закон не містить
положень щодо обов'язку суду негайно
після подання відповідного клопотання
вирішити питання про його задоволення
чи відхилення. Заявлені клопотання
мають бути відображені в протоколі
судового засідання (пункт 6 частини
другої статті 81-1 ГПК України), а суд
відповідно, якщо виходячи з суті
клопотання та стадії розгляду справи,
неможливо визначитись щодо його
відповідності обставинам справи, - не
позбавлений права відкласти його
розгляд до встановлення фактичних
обставин, достатніх для з'ясування
обґрунтованості клопотання, але в
будь-якому випадку воно має бути
розглянуто до прийняття рішення у
справі.
04.11.2013 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
відповідача надійшло клопотання про
зупинення провадження у справі до
вирішення Севастопольським
апеляційним господарським судом спору
у справі № 901/2779/13 по суті.
У судовому засіданні 05.11.2013 р. від
представника позивача надійшло
клопотання про продовження строку
розгляду спору на 15 днів.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 05.11.2013 р. на підставі
клопотання представника позивача було
продовжено строк розгляду спору на 15
днів та відкладено розгляд справи на
19.11.2013 р. Розгляд клопотання
відповідача про зупинення провадження
у справі вирішено відкласти до
встановлення фактичних обставин
справи.
18.11.2013 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшла заява про уточнення
позовних вимог, відповідно до якої він
просить суд зобов'язати відповідача
для досягнення мети, визначеної п. 1.1.
Договору про спільну діяльність № 3 від
25.09.2006 р., виконати умови п. 2.2. Договору
про спільну діяльність № 3 від 25.09.2006 р.
в натурі шляхом внесення несплаченої
частини паю в сумі 1 683 384, 21 грн. на
«Приватбанк», м. Євпаторія, МФО 384461,
відкритий ТОВ «Сервіс-ХХІІ» для
ведення спільної діяльності за
Договором про спільну діяльність № 3
Також, 19.11.2013 р. через відділ
діловодства господарського суду міста
Києва від позивача надійшли додаткові
документи у справі та письмові
пояснення, відповідно до яких він
повідомляє, що 08.10.2013 р. господарським
судом Автономної Республіки Крим було
прийнято рішення у справі № 901/2779/13,
яким відмовлено у задоволенні позову
ФОП ОСОБА_1 до ТОВ «Сервіс ХХІІ» про
припинення договору про спільну
діяльність № 3 від 25.09.2006 р. в частині
ФОП ОСОБА_1, стягнення 236 000, 00 грн.
Вказане рішення оскаржено ФОП ОСОБА_1 в
апеляційному порядку.
Від відповідача 19.11.2013 р. через відділ
діловодства господарського суду міста
Києва надійшло клопотання про
продовження строку розгляду справи та
відкладення розгляду справи,
мотивована тим, що 18.11.2013 р.
Севастопольським апеляційним
господарським судом було прийнято
постанову у справі № 901/1779/13, якою
задоволено заявлений ФОП ОСОБА_1 позов
У судовому засіданні 19.11.2013 р. судом в
порядку ст. 77 ГПК України було
оголошено перерву до 26.11.2013 р. Розгляд
заяви позивача про уточнення позовних
вимог та клопотання відповідача про
продовження строку розгляду спору
відкладено до встановлення фактичних
обставин справи.
26.11.2013 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
позивача надійшло клопотання про
колегіальний розгляд справи.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 26.11.2013 р. було призначено
колегіальний розгляд справи.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 26.11.2013 р. справу
суддів у складі: Головуючий суддя
Ломака В.С., судді Васильченко Т.В.,
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 26.11.2013 р. вказаною колегією
до свого провадження та призначено її
до розгляду на 10.12.2013 р.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 10.12.2013 р., у зв'язку
з перебуванням судді Васильченко Т.В.,
колегії суддів: Головуючий суддя
Ломака В.С., судді Босий В.П., Стасюк С.В.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 10.12.2013 р. вказаною колегією
до свого провадження та призначено її
до розгляду на 10.12.2013 р.
10.12.2013 р. від відповідача через відділ
діловодства господарського суду міста
Києва надійшло клопотання про
припинення провадження у справі,
мотивоване тим, що у позивача немає
правових підстав для стягнення з
відповідача спірних коштів за
Договором про спільну діяльність № 3
від 25.09.2006 р., оскільки він припинений на
підставі постанови Севастопольського
апеляційного господарського суду від
18.11.2013 р. у справі № 901/2779/13.
У судовому засіданні 10.12.2013 р. судом
було прийнято до розгляду заяву
позивача про уточнення позовних вимог,
подану до суду 18.11.2013 р., та в порядку ст.
77 ГПК України оголошено перерву до
22.01.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
відповідача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи,
мотивоване тим, що він не може прибути
до суду, у зв'язку з відрядженням.
Також, 22.01.2014 р. через відділ
діловодства господарського суду міста
Києва від позивача надійшло клопотання
про відкладення розгляду справи,
мотивоване тим, що він оскаржив до
Вищого господарського суду України
постанову Севастопольського
апеляційного господарського суду від
18.11.2013 р. у справі № 901/1779/13 й судове
засідання з розгляду касаційної скарги
призначено на 28.01.2014 р.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 22.01.2014 р. розгляд справи було
відкладено на 04.02.2014 р.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 04.02.2014 р., у зв'язку
з перебуванням судді Ломаки В.С. на
лікарняному та судді Стасюка С.В. у
для розгляду колегії суддів:
Головуючий суддя Любченко М.О., судді
Босий В.П., Поляков К.В.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 04.02.2014 р. вказаною колегією
суддів було прийнято до свого
призначено її до розгляду на 12.03.2014 р.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 10.02.2014 р.,
враховуючи вихід Головуючого судді
Ломаки В.С. з лікарняного та судді
Стасюка С.В. з відпустки, справу №
суддів: Головуючий суддя Ломака В.С.,
судді Босий В.П., Стасюк С.В.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 10.02.2014 р. вказаною колегією
до свого провадження та призначено її
до розгляду на 12.03.2014 р.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 12.03.2014 р., у зв'язку
з перебуванням судді Ломаки В.С. на
для розгляду колегії суддів:
Головуючий суддя Васильченко Т.В.,
судді Босий В.П., Стасюк С.В.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 12.03.2014 р. вказаною колегією
суддів було прийнято до свого
призначено її до розгляду на 12.03.2014 р.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 12.03.2014 р. розгляд справи,
враховуючи неявку представника
позивача, було відкладено на 01.04.2014 р.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 24.03.2014 р., приймаючи
до уваги вихід Головуючого судді
Ломаки В.С. з лікарняного, справу
колегії суддів: Головуючий суддя
Ломака В.С., судді Босий В.П., Стасюк С.В.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 24.03.2014 р. вказаною колегією
суддів було прийнято до свого
призначено її до розгляду на 01.04.2014 р.
У судовому засіданні 01.04.2014 р. судом в
порядку ст. 77 ГПК України було
оголошено перерву до 13.05.2014 р.
07.05.2014 р. через відділ діловодства
господарського суду міста Києва від
відповідача надійшли письмові
доповнення до клопотання про
припинення провадження у справі,
відповідно до яких він зазначає про те,
що постановою Вищого господарського
суду України від 15.04.2014 р. у справі №
901/2779/13 було залишено без змін постанову
Севастопольського апеляційного
господарського суду від 18.11.2013 р., якою
було вирішено припинити Договір про
спільну діяльність № 3 від 25.09.2006 р. в
частині відповідача. Враховуючи
зазначене, відповідач вважає, що
предмет спору у даній справі відсутній.
Також, від відповідача надійшла заява
про застосування строків позовної
давності, відповідно до якої він
звертає увагу на те, що строк виконання
відповідачем грошового зобов'язання за
Договором сплинув ще у 2008 році, проте як
даний позов було пред'явлено позивачем
у вересні 2013 року.
Розпорядженням Голови господарського
суду міста Києва від 13.05.2014 р., у зв'язку
з великою завантаженістю судді Стасюка
розгляду колегії суддів у складі:
Головуючий суддя Ломака В.С., судді
Босий В.П., Літвінова М.Є.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 13.05.2014 р. вказаною колегією
до свого провадження та призначено її
до розгляду на 13.05.2014 р.
Представник позивача в судове
засідання 13.05.2014 р. не з'явився, про дату,
час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином.
Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України № 18 від
26.12.2011 р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Зважаючи на те, що неявка представника
позивача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.
При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи можливість
учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для відкладення
розгляду справи.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти
Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України № 1-5/45 від 25 січня 2006 р., у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.
Критерії оцінювання «розумності»
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.
У судовому засіданні 13.05.2014 р. судом
було розглянуто клопотання
відповідача про припинення
провадження у справі та вирішено в його
задоволенні відмовити в силу
Так, господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.
У той же час, слід враховувати, що
припинення провадження у справі на
підставі зазначеної норми ГПК можливе
в разі, коли предмет спору існував на
момент виникнення останнього та
припинив існування в процесі розгляду
справи. Якщо ж він був відсутній і до
порушення провадження у справі, то
зазначена обставина тягне за собою
відмову в позові, а не припинення
провадження у справі.
Предмет спору - це об'єкт спірного
правовідношення, те благо (річ, право,
інше майно), з приводу якого виник спір.
В даному випадку предметом спору є
вимога позивача до відповідача про
зобов'язання виконати умови п. 2.2.
Договору про спільну діяльність № 3 від
25.09.2006 р. в натурі, шляхом внесення в
повному обсязі грошових коштів на
користь позивача для досягнення мети,
визначеної п. 1.1. Договору про спільну
діяльність № 3 від 25.09.2006 р.
Доказів того, що в процесі розгляду
справи відповідач добровільно
задовольнив вимоги позивача, немає, а
отже, суд позбавлений підстав для
висновків щодо відсутності між
сторонами спору у даній справі.
Обставини ж відсутності фактичних та
правових підстав для покладення на
відповідача зобов'язання щодо вчинення
дій, про які заявлено даний позов, в
тому числі внаслідок припинення
спірного Договору, якщо такі будуть
встановлені, можуть бути підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог,
однак не для припинення провадження у
справі.
При цьому, в судовому засіданні 13.05.2014 р.
судом розглянуто клопотання
відповідача про зупинення провадження
у справі та відмовлено у їх
задоволенні, оскільки постановою
Вищого господарського суду України від
15.04.2014 р. у справі № 901/2779/13 було залишено
без змін оскаржувану постанову суду
апеляційної інстанції.
У судовому засіданні 13.05.2014 р. судом
проголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
присутніх учасників судового процесу,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, господарський
суд міста Києва, -
25.09.2006 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сервіс-ХХII»
(сторона-1), фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_4 (сторона-2),
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5
(сторона-3), фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_1 (сторона-4), фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_6 (сторона-5), фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_7 (сторона-8),
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_8
(сторона-9), фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_9 (сторона-10),
фізичною особою- підприємцем ОСОБА_10
(сторона-11), фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_11 (сторона-12),
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_12
(сторона-13), фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_13 (сторона-14) та
Євпаторійським міським відділенням
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Автономній
Республіці Крим (сторона-15) було
укладено Договір про спільну
діяльність № 3 про дольову участь з
метою реконструкції, будівництва та
розвитку інфраструктури
торгово-сервісного комплексу в районі
«Універсаму» по проспекту Перемоги.
Відповідно до п. 7.1. Договору він
набирає чинності з дати його
підписання сторонами та діє до моменту
затвердження виконавчим комітетом
міської ради Державною комісією про
введення об'єкту в експлуатацію.
08.09.2008 р. між сторонами також була
укладена Додаткова угода до Договору
про дольову участь № 1, відповідно до
якої були внесені зміни в договір, у
тому числі і у склад учасників.
Відповідно до п. 1.1. Договору сторони
зобов'язались на підставі
співробітництва, шляхом внесення
дольових вкладів майном (грошовими
коштами, матеріалами, майновими
правами та т.п.), а також спільною
трудовою участю та організацією,
спільно діяти з метою реконструкції,
будівництва, експлуатації та розвитку
інфраструктури торгово-сервісного
Згідно з п. 1.2. Договору сторони
здійснюють реконструкцію, будівництво,
IV черги, яка складається з двох окремо
стоячих павільйонів - гастрономії та
павільйону роздрібної торгівлі
торгово-сервісного комплексу в районі
«Універсаму» по проспекту Перемоги в
м. Євпаторії (далі - об'єкт).
Пунктом 2.1. Договору його сторони
передбачили, що для досягнення мети,
зазначеної в пункті 1.1. Договору,
сторона - 1 (позивач - ТОВ «Сервіс-ХХII») у
якості свого вкладу здійснює весь
комплекс організаційних,
будівельно-монтажних,
пусконалагоджувальних робіт по
реконструкції, будівництву об'єкту,
включаючи отримання земельної ділянки
у користування. Забезпечення розробки
та узгодження проектно-кошторисної
документації та іншої необхідної для
будівництва об'єкту документації, а
також здійснює вклад, передбачений п.
2.2. Договору, та залучає інших, окрім
тих, хто вже є учасниками даного
договору осіб, для спільної діяльності,
передбаченої п. 1.1. Договору шляхом
отримання від останніх вкладів,
передбачених п. 2.2. Договору та
використання їх для досягнення мети,
вказаній в п. 1.1. Договору.
Відповідно до п. 2.2. Договору для
досягнення мети, вказаної в. п. 1.1.
Договору, сторони здійснюють вклади
шляхом передачі у спільну діяльність
власних та залучених грошових коштів,
механізмів, будівельних матеріалів,
які використовуються для виробництва
всього комплексу організаційних,
будівельно-монтажних та
пусконалагоджувальних робіт по
реконструкції будівництву об'єкту,
фінансування проектно-кошторисної та
іншої необхідної документації. а також
для інших цілей, пов'язаних з
реконструкцією, будівництвом об'єкту, а
За змістом п. 2.2.1. Договору вартість
робіт, порядок їх оплати і вклади
учасників у спільну діяльність
визначається додатком № 1 та № 2.
Вклади сторін по даному Договору,
передбачені п. 2.2. Договору, вносяться
сторонами у строки, встановлені
календарним графіком робіт та оплати
авансових платежів та виконаних робіт,
якій міститься у Додатку № 2 до даного
Договору, якій є невід'ємною частиною
Договору (п. 2.3. Договору).
Так, згідно з п. 3.1. Додатку № 1 до
Договору сторона-4 зобов'язалась у
якості свого вкладу у спільну
діяльність по дольовій участі
реконструкції та експлуатації об'єкту
внести пай. Пай складається з: 1)
первісного вкладу (14 дол. США. за 1 кв.м.);
2) основного вкладу (1308 дол. США за 1 кв.м.)
- фактичне будівництво об'єкту, без
внутрішньої відділки; 3) вклади на
благоустрій. Кінцевий розрахунок
розміру основного вкладу складає
фактично складену вартість об'єкту по
цінах, що фактично склались, за площу,
що фактично займається об'єктом на
момент закінчення будівництва.
При цьому, пунктом 3 Додатку № 2 було
обумовлено, що сторона-4 (відповідач у
даній справі), здійснює внесення
грошових вкладів, вказаних в п. 2.2.1
Договору відповідно графіку: до 20.08.2008
р. - 60%; до 20.10.2008 р. - 20%; до20.11.2008 р. - 15%.
Згідно з п. 4.1. Договору сторони
(учасники) встановили, що ведення всіх
спільних справ по даному договору від
імені останніх, включаючи залучення до
спільної діяльності інших осіб, на
підставі п. 4.1. договору, здійснює
Пунктом 5.1. Договору визначено, що
результатом спільної діяльності
сторін по договору являється
закінчення реконструкції, будівництва
та введення стороною-1 об'єкту в
експлуатацію шляхом здачі об'єкта
Державній прийомній комісії,
підписання акту Державною прийомною
комісією та затвердження його рішенням
виконавчого комітету міської ради.
Умовами Договору також було
передбачено, що долею відповідача є
будова в об'єкті, відмічена шифром 28 у
Додатку № 1, як забудова сторони-4,
загальний розмір площі якої складає 12,
3 кв.м. (перший поверх в павільйоні
гастрономія); шифром 23 - загальний
розмір площі 18 кв.м. (другий поверх в
павільйоні гастрономія): долею
сторони-4 являється будова об'єкті,
відмічена шифром 5; 5,1; 6; 6,1 в Додатку № 1,
як будова сторони-4 загальний розмір
площі якої складає 67,6 кв.м. (перший
поверх в павільйоні гастрономія);
шифром 6:6/1; 7; 7/1:8 - загальний розмір
площі 80,1 кв.м. (другий поверх в
павільйоні гастрономія) (п. 5.2.4).
В Додатку № 1 до Договору в пункті 3.2.
визначено, що долею позивача є будова в
об'єкті, що розташована на відмітці 4.24.,
відмічене шифром 9 у Додатку № 1, як
забудова 4 з усіма допоміжними
приміщенням, загальною площею 606,1 кв.м.
Між сторонами також була укладена
Додаткова угода до Договору про
дольову участь № 1 від 08.09.2008 р.
Пунктом 5 Додаткової угоди змінено та
доповнено положення Договору, зокрема,
пункт 5.2.4. викладено в наступній
редакції: долею сторони 4 являється
будова в об'єкті, розташованого на
відмітці 4,24, відміченого шифром 9 у
Додатку № 1, як будова сторони 4, з усіма
допоміжними приміщеннями, загальною
площею 606,1 кв.м. (напівпідвал).
Між сторонами також був укладений
Додаток № 2, пунктами 1, 2, 3 якого сторони
прийшли до згоди, що сторона 1
зобов'язується здійснити комплекс
організаційних, будівельно-монтажних
робіт, пусконаладжувальних робіт з
будівництва відповідно до нижче
вказаних календарних графіків:
Павільйон «Гастрономія» (до 01.02.2009 р. -
будівельно-монтажні роботи; до 01.06.2009 р.
- оздоблювальні роботи та роботи по
благоустрою); Корпус 2 (20.08.2008 р. -
підготовчі роботи; до 01.04.2009 р. -
будівельно-монтажні роботи; до 01.08.2009 р.
- оздоблювальні робот та роботи по
Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач перерахував на
розрахунковий рахунок товариства по
Договору 2 363 000,00 грн. (сума еквівалентна
486 058,48 дол. США).
06.01.2011 р. відповідач претензією
повідомив позивача про розірвання
Договору та заявив про повернення
внесених ним коштів у сумі 2 363 000 грн.
У відповідь на вказану претензію
листом № 4 від 21.01.2011 р. позивач вказав
на те, що чинним законодавством
передбачено відмову учасника від
подальшої участі у договорі простого
товариства, однак відповідна заява
повинна подаватись за три місяці до
Листом вих. 113/1 від 24.04.2012 р. ТОВ
«Сервіс-ХХII» повідомило ОСОБА_1 про
необхідність сплатити додатково 1 683
На лист ТОВ «Сервіс-ХХII» вих. № 113 від
24.04.2012 р. відповідач відповів, що у
зв'язку з бажанням розірвати договір
про спільну діяльність пропозиції щодо
внесення додаткових вкладів не можуть
У 2012 році ФОП ОСОБА_1 звернувся до
господарського суду Автономної
Республіки Крим з позовом до ТОВ
«Сервіс-ХХІІ» про розірвання для
позивача договору про спільну
діяльність № 3 про пайову участь в
реконструкції, будівництві та розвитку
інфраструктури торгово-сервісного
комплексу в районі «Універсаму» по пр.
Перемоги, та стягнення 2 363 000,00 грн.
основного боргу з повернення вкладу до
спільної діяльності.
Позовні вимоги були мотивовані тим, що
ТОВ «Сервіс-ХХІІ» зобов'язалось
здійснити комплекс організаційних,
будівельно-монтажних,
пусконалагоджувальних робіт з
будівництва павільйону «Гастрономія»
в строк до 01.06.2009 р., корпусу 2 - до 01.08.2009
р., проте свої зобов'язання по договору
перший відповідач так і не виконав, що і
стало підставою для звернення із
позовом до суду.
Рішенням господарського суду
Автономної Республіки Крим від 19.07.2012р.
(номер в ЄДРСР - 25381870), залишеним без
змін постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від
25.04.2013 р. (номер в ЄДРСР - 30924754) та
постановою Вищого господарського суду
України від 22.07.2013 р. (номер в ЄДРСР -
32560198) у справі № 5002-2/1593-2012, у
задоволенні позовних вимог відмовлено.
Провадження у справі відносно простого
товариства на підставі договору про
спільну діяльність №3 товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сервіс-ХХІІ» припинено.

Судові рішення мотивовані тим, що під
час провадження у вказаній справі було
встановлено відповідно до
дослідницької частини висновку
судової економічної експертизи № 209/12,
що Товариством з обмеженою
відповідальністю «Сервіс-ХХII» згідно з
вимогами ДБН А.3.1-5-96 виконано
необхідний обсяг підготовчих робіт.
Також господарськими судами першої та
апеляційної інстанцій було
встановлено, що виходячи зі змісту
довідки, підписаної директором
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сервіс-ХХII», за
договором № 3 від 25.09.2006 р. виконано
будівельно-монтажних робіт - 85 %,
невиконаними на 01.07.2012 р. є роботи:
оздоблювання фасаду - 100 %, крівля - 35 %.
Також, судами було встановлено, що ТОВ
«Сервіс-ХХII» листами повідомляло ФОП
ОСОБА_1 про тимчасове зупинення робіт, у
зв'язку з банкрутством Приватного
підприємства «АТП-777» (генерального
підрядника) та пропозиціями щодо
довнесення частини внеску, що не була
сплачена, із зазначенням про те, що саме
з порушенням графіку внесення паю у
відповідному розмірі пов'язана
затримка із здійснення робіт. Беручи до
уваги вищевикладене, господарські суди
дійшли висновку, що у даному випадку
мало місце саме прострочення
кредитора, а саме невнесення ФОП ОСОБА_1
паю у розмірі та строки, що були
передбачені договором про спільну
діяльність. При цьому, апеляційна
інстанція проаналізувавши приписи
ст. ст. 1134 та 1141 ЦК України
дійшла висновку про те, що у разі
припинення договору простого
товариства учасник останнього має
право на поділ майна, що є у спільній
власності учасників, а відтак
зазначила, що у разі припинення
спірного договору ФОП ОСОБА_1 мав би
право лише на поділ майна спільної
часткової власності учасників.

Також, у 2013 році ФОП ОСОБА_1 звернувся до
господарського суду Автономної
Республіки Крим з позовом до ТОВ
«Сервіс-ХХІІ» про припинення договору
про спільну діяльність в частині та
стягнення 2 363 000,00 грн.

Рішенням господарського суду
Автономної Республіки Крим від 08.10.2013 р.
у справі № 901/2779/13 (номер в ЄДРСР - 34029708) у
задоволені позову було відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що умовами
укладеного між сторонами Договору не
було передбачено передачу прав
одноособово ТОВ «Сервіс-ХХІІ» щодо
вирішення питання про розірвання
договору або прийняття одноособово за
всіх інших учасників (сторін) договору
заяви про відмову від подальшої участі
у договорі будь-кого з учасників.
Оскільки заяву про відмову від участі у
договорі учасникам спірного договору
ФОП ОСОБА_1 не направляв, суд дійшов до
висновку про відсутність факту відмови
від спірного договору за приписами
статті 1142 Цивільного кодексу України.

Постановою Севастопольського
апеляційного господарського суду від
18.11.2013 р. у справі № 901/2779/13, залишеною
без змін постановою Вищого
господарського суду України від 15.04.2014
р., рішення господарського суду
Автономної Республіки Крим від 08.10.2013 р.
було скасовано та прийнято нове
рішення, яким позов задоволено,
вирішено припинити договір про спільну
діяльність № 3 від 25.09.2006 р. в частині
участі фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1; стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Сервіс-ХХІІ» на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 грошові кошти
у сумі 2 363 000, 00 грн., внесені
на виконання договору про спільну
діяльність № 3 від 25.09.2006 р. Також,
вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції,
з висновками якого погодився Вищий
господарський суд України, мотивована
тим, що порядок припинення договору
простого товариства визначено статтею
1141 ЦК України, згідно з пунктом 4
частини 1 якої встановлено, що договір
простого товариства припиняється у
разі відмови учасника від подальшої
участі у договорі простого товариства
або розірвання договору на вимогу
одного з учасників, якщо домовленістю
між учасниками не передбачено
збереження договору щодо інших
учасників.

Суд апеляційної інстанції у своїй
постанові від 18.11.2013 р. у справі № 901/2779/13
відзначив, що з аналізу наведеного
нормативного положення статті 1141
Цивільного кодексу України вбачається,
що право учасника договору простого
товариства відмовитись від участі у
такому договорі не пов'язується з
наявністю певного кола обставин, а
отже, й необхідністю доведення таким
учасником факту, зокрема, порушення
істотних умов такого договору іншою
стороною. Чинне законодавство також не
містить вимог щодо форми та змісту,
оформлення відмови від подальшої
участі у договорі простого товариства,
а нормою статті 1141 Цивільного кодексу
України підставами припинення
договору простого товариства
визначено як відмову учасника від
подальшої участі у такому договорі, так
й розірвання договору на вимогу одного
з учасників.

Враховуючи зазначене, апеляційний
господарський суд спростував
твердження суду першої інстанції у
справі № 901/2779/13 про те, що направлену
фізичною-особою підприємцем ОСОБА_1
претензію від 06.01.2011 р. не можна вважати
поданою у порядку, визначеному
положеннями статті 1141 Цивільного
кодексу України.

При цьому, Севастопольський
апеляційний господарський суд також
зауважив, що листом № 4 від 21.01.2011 р. ТОВ
«Сервіс-ХХII» фактично визнало право
фізичної-особи підприємця ОСОБА_1
відмовитись від участі у договорі
простого товариства та вказало на
необхідність повідомлення про такий
вихід за три місяці, у відповідності до
вимог чинного законодавства.

На підставі викладеного суд
апеляційної інстанції у справі №
901/2779/13 дійшов висновку про те, що
матеріалами вказаної справи
підтверджено факт повідомлення
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сервіс-ХХII» про
відмову фізичної-особи підприємця
ОСОБА_1 від участі у Договорі про
спільну діяльність № 3 від 25.09.2006 р. у
порядку, встановленому нормами чинного
законодавства.

При цьому, задовольняючи вимогу ФОП
ОСОБА_1 про повернення грошових коштів,
внесених на виконання умов Договору
про спільну діяльність, апеляційний
господарський суд, з висновками якого
погодився Вищий господарський суд
України, виходив з того, що відповідно
до частини 2 статті 1141 Цивільного
кодексу України у разі припинення
договору простого товариства речі,
передані у спільне володіння та (або)
користування учасників, повертаються
учасникам, які їх надали, без
винагороди, якщо інше не передбачено
домовленістю сторін.

Враховуючи, що підстава, на якій
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Сервіс-ХХII»
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
було перераховано грошові кошти у сумі
2 363 000,00 грн., а саме: Договір про спільну
діяльність № 3 від 25.09.2006 р. відпала (у
зв'язку з його припиненням в частині
участі фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1), апеляційний суд у справі №
901/2779/13 дійшов висновку, що грошові
кошти, внесені на виконання спірного
договору, підлягають поверненню.

Вказані обставини, встановлені судами
при розгляді справ № 5002-2/1593-2012 та №
901/2779/13, суд під час провадження у даній
справі вважає такими, що відповідно до
приписів ст. 35 ГПК України не
підлягають повторному доказуванню.

Так, одним з основних елементів
верховенства права є принцип правової
певності, який серед іншого передбачає,
що рішення суду з будь-якої справи, яке
набрало законної сили, не може бути
поставлено під сумнів (п. 4
Інформаційного листа Вищого
господарського суду України № 01-8/1427
від 18.11.2003 року "Про Конвенцію про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року та юрисдикцію
Європейського суду з прав людини").

Даний принцип тісно пов'язаний з
приписами ч. 2 ст. 35 ГПК України,
відповідно до якої, факти встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори) під час розгляду однієї справи,
не доводяться знову при вирішенні
інших спорів, в яких беруть участь ті
самі сторони.

За змістом наведеної норми, неодмінною
умовою її застосування є один і той
самий склад сторін як у справі, що
розглядається господарським судом, так
і у справі (або справах) зі спору, що
вирішувався раніше, і в якій
встановлено певні факти, що мають
значення для розглядуваної справи.

Преюдиційні факти є обов'язковими при
вирішенні інших справ та не підлягають
доказуванню, оскільки їх істинність
встановлено у рішенні, у зв'язку з чим
немає необхідності встановлювати їх
знову, піддаючи сумніву істинність та
стабільність судового акту, який
набрав законної сили.

У свою чергу, предметом спору у даній
справі виступили взаємовідносини
сторін щодо наявності у відповідача не
у повному обсязі виконаних зобов'язань
щодо внесення вкладу у спільну
діяльність, для примусового виконання
яких позивач вирішив звернутись з цим
позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 2
Господарського процесуального кодексу
України підприємства, установи,
організації, інші юридичні особи мають
право звертатися до господарського
суду згідно з встановленою
підвідомчістю господарських справ за
захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів. Господарський суд
порушує справи за позовними заявами
підприємств та організацій, які
звертаються до господарського суду за
захистом своїх прав та охоронюваних
законом інтересів.

Захист цивільних прав - це передбаченні
законом способи охорони цивільних прав
у разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника.

Загальний перелік таких способів
захисту цивільних прав та інтересів
дається в ст. 16 Цивільного кодексу
України та ст. 20 Господарського кодексу
України.

При цьому, положеннями ст. 16 ЦК України
визначено, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

У свою чергу, згідно зі змістом ч. 2 ст. 19
ЦК України встановлено, що способи
самозахисту мають відповідати змісту
права, що порушене, характеру дій, якими
воно порушене, а також наслідкам, що
спричинені цим порушенням.

Таким чином, звертаючись з позовом до
суду за захистом порушеного права,
позивач має обрати спосіб захисту, який
узгоджується з двома критеріями: (1) має
відповідати змісту права, що порушене й
здатний таке право відновити, а також (2)
має бути передбачений приписами ст. 16
ЦК України, ст. 20 ГК України, або ж
визначений іншим Законом чи укладеним
між сторонами Договором.

В даному випадку, положеннями ст. 16 ЦК
України визначено, що способом захисту
цивільних прав та інтересів може бути,
зокрема, примусове виконання обов'язку
в натурі.

Предметом доказування у спорах цієї
категорії є, зокрема, обставини
наявності між сторонами
цивільно-правових зобов'язальних
правовідносин, існування у відповідача
як боржника перед позивачем як
кредитором певного невиконаного
повністю або частково зобов'язання,
обставин, які свідчать про настання
строків його виконання або дають право
відстрочити виконання такого
зобов'язання.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу
України та ст. 174 ГК України договір є
підставою для виникнення цивільних
прав і обов'язків (господарських
зобов'язань).

Згідно з приписами ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідносини, у яких
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь іншої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші), чи утриматися від
виконання певних дій, а інша сторона
має право вимагати виконання такого
обов'язку.

За змістом ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК
України, яка містить аналогічні
положення, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх
заходів, необхідних для належного
виконання нею зобов'язання, враховуючи
інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу.

Не допускається одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом, а також
відмова від виконання або відстрочка з
мотиву, що зобов'язання другої сторони
за іншим договором не було виконано
належним чином.

Положеннями ст. 1130 ЦК України
визначено, що за договором про спільну
діяльність сторони (учасники)
зобов'язуються спільно діяти без
створення юридичної особи для
досягнення певної мети, що не
суперечить закону.

Статтею 1132 ЦК України передбачено, що
за договором простого товариства
сторони (учасники) беруть зобов'язання
об'єднати свої вклади та спільно діяти
з метою одержання прибутку або
досягнення іншої мети.

Відповідно до ст. 1133 ЦК України вкладом
учасника вважається все те, що він
вносить у спільну діяльність (спільне
майно), в тому числі грошові кошти, інше
майно, професійні та інші знання,
навички та вміння, а також ділова
репутація та ділові зв'язки.

Згідно зі ст. 1134 ЦК України внесене
учасниками майно, яким вони володіли на
праві власності, а також вироблена у
результаті спільної діяльності
продукція та одержані від такої
діяльності плоди і доходи є спільною
частковою власністю учасників, якщо
інше не встановлено договором простого
товариства або законом. Внесене
учасниками майно, яким вони володіли на
підставах інших, ніж право власності,
використовується в інтересах усіх
учасників і є їхнім спільним майном.

Відповідно до ст. 1135 ЦК України під час
ведення спільних справ кожний учасник
має право діяти від імені всіх
учасників, якщо договором простого
товариства не встановлено, що ведення
справ здійснюється окремими
учасниками або спільно всіма
учасниками договору простого
товариства. У разі спільного ведення
справ для вчинення кожного правочину
потрібна згода всіх учасників.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу
України).

В даному випадку суд, дослідивши
матеріали справи, на підставі
встановлених обставин, вважає, що
правові підстави для примусового
виконання відповідачем зобов'язання,
передбаченого п. 2.2. Договору про
спільну діяльність № 3 від 25.09.2006 р.
шляхом внесення в повному обсязі
грошових коштів на користь позивача
для досягнення мети, визначеної п. 1.1.
Договору про спільну діяльність № 3 від
25.09.2006 р., - відсутні.

Так, як зазначалось вище, постановою
Севастопольського апеляційного
господарського суду від 18.11.2013 р. у
справі № 901/2779/13, залишеною без змін
постановою Вищого господарського суду
України від 15.04.2014 р., було вирішено
припинити договір про спільну
діяльність № 3 від 25.09.2006 р. в частині
участі фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, а також присуджено на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
грошові кошти у сумі 2 363 000, 00 грн.,
внесені на виконання договору про
спільну діяльність № 3 від 25.09.2006 р.

Таким чином, станом на момент розгляду
даного спору, припинив свою дію Договір
в частині участі в ньому відповідача, у
зв'язку з чим суд приходить до висновку
про безпідставність заявлених
позовних вимог.

Так, відповідно до ст. 1141 ЦК України
договір простого товариства
припиняється, зокрема, у разі відмови
учасника від подальшої участі у
договорі простого товариства або
розірвання договору на вимогу одного з
учасників, якщо домовленістю між
учасниками не передбачено збереження
договору щодо інших учасників;

У разі припинення договору простого
товариства речі, передані у спільне
володіння та (або) користування
учасників, повертаються учасникам, які
їх надали, без винагороди, якщо інше не
передбачено домовленістю сторін.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень;
докази подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу; обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти
як закріплену в процесуальному та
матеріальному законодавстві міру
належної поведінки особи, що бере
участь у судовому процесі, із збирання
та надання доказів для підтвердження
свого суб'єктивного права, що має за
мету усунення невизначеності, яка
виникає в правовідносинах у разі
неможливості достовірно з'ясувати
обставини, які мають значення для
справи.

Під час розгляду даної справи
відповідач довів припинення спірних
зобов'язань та відсутність у нього
перед позивачем наразі будь-якого
обов'язку за спірним Договором щодо
внесення грошових коштів.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 6
від 23.03.2012 р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

З урахуванням встановлених обставин
справи, суд відзначає про
необґрунтованість заявлених позовних
вимог, у зв'язку з чим вони не
підлягають задоволенню.

Що стосується заявленого відповідачем
клопотання про застосування строків
позовної давності, суд його відхиляє,
оскільки правила про позовну давність
мають застосовуватися лише тоді, коли
буде доведено існування самого
суб'єктивного права. У випадку
відсутності такого права або коли воно
ніким не порушено, в позові має бути
відмовлено не з причин пропуску строку
позовної давності, а у зв'язку з
необґрунтованістю самої вимоги.

Так, відповідно до п. 2.2. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України № 10 від 29.05.2013 р. «Про деякі
питання практики застосування
позовної давності у вирішенні
господарських спорів» за змістом
частини першої статті 261 ЦК України
позовна давність застосовується лише
за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясувати та зазначити в судовому
рішенні, чи порушене право або
охоронюваний законом інтерес позивача,
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмовляє в позові з
підстав його необґрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності - за відсутності наведених
позивачем поважних причин її
пропущення.

Відповідно до ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
витрати по сплаті судового збору
покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог
відмовити.

2. Рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 19.05.2014 р.

Головуючий суддя
В.С. Ломака

Судді
В.П. Босий

М.Є. Літвінова