ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2014 р. Справа № 915/653/13Одеський
апеляційний господарський суд у
складі:

Головуючого судді: Ліпчанської Н.В.

Суддів: Мацюри П.Ф., Лисенко В.А..

При секретарі судового засідання
Молодові В.С..

За участю представників сторін:

від позивача - Громова А.В., довіреність
№ 205 від 17.03.14р.

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність №
693 від 03.09.12р.

Розглянувши апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
"Креді Агріколь Банк"

на рішення господарського суду
Миколаївської області від 13 березня
2014р.

у справі № 915/653/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Креді Агріколь Банк"

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4

третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - гр. ОСОБА_5

про стягнення 6690647,03 грн..

Встановив:

В квітні 2013 року Публічне акціонерне
товариство „Креді Агріколь Банк"
(Далі-Банк) звернувся до господарського
суду Миколаївської області із позовом
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
(Далі-ФОП ОСОБА_4) про стягнення
заборгованості в сумі 6 690
647,03грн. за кредитним договором №07/2008
від 24.09.2008 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Банк
вказує на те, що відповідно до умов
даного договору Банк надає ФОП ОСОБА_4
кредит у вигляді не відновлювальної
кредитної лінії у розмірі 1 000 000,
00 (один мільйон) доларів США.

Кредит надається траншами:

-1 транш 468 832,00 доларів США;

-2 транш 200 000,00 доларів США;

-3 транш 331 168,00 доларів США, з
призначенням кредиту 1-й транш - на
рефінансування кредитної
заборгованості перед ТОВ „Український
промисловий банк", 2-й транш - на
проведення ремонту 2-го та 3-го поверхів
нежитлової будівлі торгівельного
комплексу, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, 3-й транш на розвиток бізнесу.
Строк фінансування Кредитної лінії з
24.09.2008р. по 23.09.2018р..

Відповідно п.3.6 кредитного договору
надання кредиту здійснюється шляхом
зарахування кредитних коштів на
поточний рахунок відповідача НОМЕР_1.

25.08.2008 року ФОП ОСОБА_4 подав заяву на
видачу кредитних коштів в сумі 468 832
доларів США та заяву від 30.09.2008 року на
видачу кредитних коштів в розмірі 200 000
доларів США.

Згідно до п.5.1 кредитного договору
відповідач зобов'язаний повернути
кредит частинами щомісячно до 5-го
числа місяця, наступного за періодом
нарахування процентів, відповідно до
графіку погашення, що є додатком №1 до
договору.

На виконання зобов'язань за кредитним
договором між сторонами було укладено
договір іпотеки від 29.09.2008р.,
посвідчений приватним нотаріусом
Миколаївського нотаріального округу,
за реєстром №3936.

За умовами договору іпотеки, (п.2.1.1.) ФОП
ОСОБА_4, передав Банку в іпотеку
нежитлову будівлю торгівельного
комплексу (літера А-3) загальною площею
1009,0 кв.м., що розташована за адресою:
АДРЕСА_1.

Пунктом 2.2. договору іпотеки,
встановлена вартість об'єкту, яка
становить 1563 344, 51 доларів США.

На виконання умов договору Банк
здійснив перерахування кредитних
коштів по першому траншу в сумі 468
832,00 доларів США, та по другому траншу в
розмірі 200 000 доларів США, що
підтверджується банківською випискою
по рахунку НОМЕР_1 за 25.09.2008р. та за
30.09.2008р.

В порушення умов кредитного договору
ФОП ОСОБА_4 частково здійснив
перерахування заборгованості тілу
кредиту в сумі 1018135 доларів США, що є
еквівалентом 54725,53 грн., за курсом НБУ на
день платежу, а також частково погасив
заборгованість по нарахованим
процентам в сумі 15 7940,99 доларів США, що є
еквівалентом 104556,78грн., за курсом НБУ на
день платежу.

Відповідно до п.5.3 кредитного договору
повернення кредиту може відбуватись за
ініціативою Позичальника а також на
вимогу Банку у випадках, передбачених
цим договором та/або угодою про
забезпечення.

Згідно п.7.2.2. даного договору Банк
набуває право, письмово повідомивши
відповідача, в односторонньому порядку
вимагати від нього достроково
повернути виданий кредит у повному
обсязі, при цьому обов'язки Банку з
надання кредиту за цим договором
припиняються, а договір між сторонами
вважається зміненим.

На підставі ч.1 ст. 651; ч.2 ст.1050 ЦК
України, п.п.5.3; 7.2.2. кредитного договору,
Банк направив ФОП ОСОБА_4 претензію за
№71002134/4 від 20.02.2013р. щодо дострокового
погашення заборгованості за кредитним
договором.

Однак, відповідь на неї відповідачем не
була направлена, зобов'язання щодо
дострокового повернення кредиту,
сплати відсотків за користування
кредитом та нарахованих штрафних
санкцій не були виконані.

Відповідно до ч.2 ст.15 ГПК України Банк
звернувся із позовом до відповідача
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, процентів за
користування кредитом, пені за
несвоєчасне погашення кредиту.

Відповідач не визнає позовні вимоги,
вважаючи, що вони не підлягають
задоволенню, через сплив позовної
давності.

У відзиві на позов, ФОП ОСОБА_4 вказує на
те, що по-перше:

Банк неналежним чином виконував свої
обов'язки за кредитним договором, що
стало безпосередньою причиною
неповернення отриманого кредиту.
Своєчасне погашення тіла кредиту та
сплата відсотків за користування ним,
було поставлено в залежність видачі
кредитних коштів у повному обсязі і
забезпечення його необхідними
фінансовими ресурсами для розвитку
бізнесу.

Банк надав відповідачу лише два транші
на загальну суму 668835,00 доларів США,
третій транш в розмірі 331168,00 доларів
США так і не був наданий, без будь-якого
обґрунтування Банком своїх дій.

По-друге: валюта сум, які заявлені
Банком до стягнення не відповідає
умовам кредитного договору тобто сума
стягнення визначена в національній
валюті України. В той же час,
положеннями п.1.1. кредитного договору
передбачалось надання ФОП ОСОБА_4
грошових коштів і їх повернення
виключно в іноземній валюті-доларів
США.

Таким чином, між Банком та
Позичальником, мали місце валютні
операції з надання кредиту в іноземній
валюті та її використання як засобу
платежу.

По-третє: Заявлені до стягнення суми
процентів, та пені обчислені позивачем
безпідставно та з методологічними
помилками, які впливають на
обгрунтованість їх розмірів.

07 травня 2013 року ФОП ОСОБА_4 надав до
господарського суду заяву про
застосування позовної давності,
вказуючи на те,що Банк без поважних
причин допустив пропущення її строку.

Як передбачено умовами кредитного
договору, №07/2008 від 24.09.2008р. кредитні
кошти первісно надавались ФОП ОСОБА_4
строком до 23.09.2018року.

Даний договір не містить умов, якими б
передбачалася зміна тривалості
позовної давності (ст.259 ЦК України) за
таких обставин, до спірних
правовідносин, має бути застосований
загальний трирічний строк позовної
давності.

26.11.2009 року Банк звернувся до ФОП ОСОБА_4
із вимогою №1898/1 про дострокове
повернення кредиту.

Шляхом направлення цієї вимоги Банк
змінив умови кредитного договору щодо
строку повернення кредитних коштів і в
подальшому розпочав стягнення
заборгованості в судовому порядку.
Оскільки, вимога від 26.11.2009року була
фактично отримана відповідачем 16.12.2009р.
то передбачені кредитним договором три
робочих дні для її виконання
закінчилось 21.12.2009р. Відповідно з
22.12.2009р. розпочав свій перебіг
трирічний строк позовної давності, для
стягнення заборгованості. Однак, позов
Банку був пред'явлений 28.03.2013р. тобто з
пропуском строку позовної давності.

В процесі розгляду справи заявою від
14.05.2013року Банк надав уточнення до
позову, відповідно до яких станом на 28
березня 2013 року, загальна сума
заборгованості ФОП ОСОБА_4 за кредитним
договором становить: 901217,15 доларів США
та 564470,70грн. яка складається із:

1. Заборгованості за кредитом (основний
борг)658650,65 доларів США;

2. Заборгованість за проценти - 242566,50
доларів США;

3. Пені за несвоєчасне погашення
кредиту 412541, 35грн.;

4. Пені за несвоєчасне погашення
відсотків по кредиту в сумі 151 929,35
грн. (т.1 а.с.176-183).

Ухвалою господарського суду від 14
травня 2013 року (суддя А.К. Семенов) за
клопотанням відповідача до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на стороні
відповідача залучено ОСОБА_5 як
поручителя за договором поруки від
24.09.2008 б/н. (т.1 а.с. 190-191).

У наданих до господарського суду
поясненнях від 17.05.2013року ОСОБА_5 вважає
позовні вимоги Банку такими, що не
підлягають задоволенню, з підстав
зазначених відповідачем у відзиві та
заяві про застосування позовної
давності. Просить господарський суд
розгляд справи, здійснювати за його
відсутністю (т.1 а.с. 221).

Згідно ухвали господарського суду від
18 травня 2013року (суддя А.К. Семенов) за
клопотанням відповідача, по даній
справі була призначена судово
економічна експертиза, призначення
якої було доручено Миколаївському
відділенню Одеського
наукового-дослідницького інституту
судових експертиз (т.1 а.с. 229-232).

31 грудня 2013року до господарського суду
Миколаївської області був наданий
висновок судової економічної
укспертизи за №905-906 від 30.12.2013року по
матеріалам даної справи (т.2 а.с. 97-109).

Ухвалою господарського суду від 08
січня 2014року, відповідно здійсненого
повторного автоматичного розподілу,
справа, прийнята до провадження суддею
Дубовою Т.М. (т.2 а.с. 110-111).

20 січня 2014року до господарського суду
надані уточнення до позовної заяви, з
урахуванням висновку судової
економічної експертизи (т.2 а.с. 130-134).

14 лютого 2014року до господарського суду
від представника ФОП ОСОБА_4 надійшли
клопотання по даній справі, відповідно
до яких, відповідач вважає, що права та
інтереси Банку не підлягають судовому
захисту, оскільки Банк з власної
недбалості не скористався та не вжив
необхідних заходів для забезпечення
можливості розгляду відповідного
спору, в порядку господарського
судочинства.

Позов Банку, був пред'явлений 28.03.2013року
тобто через три роки, три місяця шість
днів, з дати початку перебігу строку
позовної давності (т.2 а.с. 145-154).

13 березня 2014року до господарського
суду надійшло клопотання від Банку,
відповідно до якого, позивач просить
суд визнати поважними причини пропуску
строку позовної давності, та відмовити
в задоволенні клопотання ФОП ОСОБА_4
про застосування позовної давності (т.2
а.с. 184-186).

Рішенням господарського суду
Миколаївської області від 13.03.2014року
(суддя Дубова Т.М.) в задоволенні
позовних вимог було відмовлено, як до
основного боргу так і до додаткових
вимог.

Мотивуючи дане рішення місцевий
господарський суд дійшов до висновку
про задоволення клопотання
відповідача щодо застосування строку
позовної давності, та недоведеність
позивачем будь-яких поважних причин
пропуску строку позовної давності.

Господарський суд не прийняв до уваги,
посилання позивача на ухвалу
господарського суду Миколаївської
області від 29.12.2011року якою було
залишено без розгляду позов Банку до
ФОП ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості, у зв'язку з тим, що у
провадженні Центрального районного
суду м. Миколаєва, розглядалась
аналогічна справа між тими ж сторонами,
з того ж предмету спору.

Господарський суд зазначив, що
наведені позивачем у клопотанні про
поновлення строку позовної давності
від 13.04.2014року обставини, не можуть
вважатись поважними, оскільки свідчать
лише про порушення ним вимог ст. 12 ГПК
України та ст.ст. 15; 16 ЦПК України щодо
підвідомчості даного спору при
пред'явленні позову до Центрального
районного суду м.Миколаєва та невжиття
необхідних заходів для забезпечення
можливості розгляду відповідного
спору в порядку господарського
судочинства.

Не погоджуючись із винесеним рішенням
позивач звернувся із апеляційною
скаргою, в якій просить його скасувати,
прийняти нове рішення про задоволення
позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційні скарзі, Банк вказує на те,
що рішення господарського суду
винесено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
На думку скаржника, всупереч вимогам
щодо повного та неупорядженого
розгляду справи, суд безпідставно
визнав неповажною причину пропуску
позивачем строку позовної давності, та
не мотивовано відмовив у задоволенні
клопотання Банку про поновлення
строку.

Апелянт звертає увагу на те, що в
матеріалах справи міститься ухвала
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і окремих справ від
30.11.2011року якою було задоволено
касаційну скаргу Банку, скасована
ухвала Центрального районного суду
м.Миколаєва від 06.09.2010року та ухвала
Апеляційного суду Миколаївської
області від 25.11.2010року. Разом з тим, в
оскаржуваному рішенні господарського
суду, не міститься жодного посилання на
вказану ухвалу ВССУ, не проведено
аналіз цього документу, що свідчить про
ігнорування судом окремих матеріалів
справи.

В своєму рішенні суд зазначив про те, що
подача позивачем позову до
господарського суду та залишення його
без розгляду 29.12.2011року не приймаються
до уваги, у зв'язку з тим, що не
зупиняють перебігу позовної давності.

При цьому, суд не врахував що ухвалою
Апеляційного суду Миколаївської
області від 25.11.2010року яка набрала
законної сили, було залишено без змін
ухвалу Центрального районного суду
м.Миколаєва від 06.09.2010року в частині
позовних вимог Банку до ФОП ОСОБА_4 щодо
стягнення заборгованості.

Скаржник вказує на те, що на момент
розгляду спору в порядку
господарського судочинства, існували
об'єктивні причини незалежні від
волевиявлення позивача, які
унеможливлювали одночасний розгляд
однієї і тієї ж самої справи між тими ж
сторонами з цього ж предмету спору, в
порядку цивільного та господарського
судочинства (п.2 ч.1 ст.81 ГПК України).

Всупереч вимогам щодо повного та
неупередженому розгляду справи, суд
безпідставно визнав неповажними
причини пропуску строку позовної
давності на звернення з позовом до
господарського суду та не вмотивовано
відмовив у задоволенні клопотання
Банку про поновлення строку.

У відзиві на апеляційну скаргу,
відповідач вважає, що рішення
господарського суду має бути залишеним
без змін, як таке, що прийнято при
повному з'ясуванні всіх обставин
справи, всебічному їх розгляді, наданні
об'єктивної оцінки доказам та у
відповідності до норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши доводи апеляційної
скарги та матеріали справи,
перевіривши правильність застосування
місцевим господарським судом норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а
оскаржуване рішення скасуванню,
виходячи з наступних підстав.

Як встановлено матеріалами справи,
24.10.2008року між АТ
„Індустріально-експортний Банк",
правонаступником якого є позивач ПАТ
"Креді Агріколь Банк", та відповідачем
був укладений кредитний договір №07/2008
у вигляді невідновлювальної кредитної
лінії у валюті, обумовленій договором у
розмірі 1000000,00 доларів США.

Строк дії даного договору був
встановлений з 24.09.2008року по 23.09.2018рік.

Згідно графіку повернення кредиту та
сплати відсотків, відповідач повинен
був повертати його частинами щомісячно
до 5-го числа місяця наступного за
періодом нарахування процентів,
відповідно до графіку, встановленого
додатком до договору (т.1 а.с. 34-36).

Виконуючи умови договору Банк, на
підставі заяви ФОП ОСОБА_4 від
25.09.2008року надав йому кредит в сумі
468832,00 доларів США за першим траншем, та
за другим траншем в сумі 200000,00 доларів
США на підставі його заяви від
30.09.2008року що підтверджується
банківською випискою (т.1 а.с. 48-50).

Відповідно до п.2.1.1 договору третій
транш в сумі 331168,00 доларів США
відповідачу не надавався.

На забезпечення виконання зобов'язань
за даним договором між сторонами був
укладений договір іпотеки від
29.09.2008року за умовами якого, ФОП ОСОБА_4
передав Банку нежитлову будівлю
торгівельного комплексу літера (А-3)
загальною площею 1009,1 кв.м., яка
розташована за адресою АДРЕСА_1.
Вартість предмета іпотеки становить
1563344,51 доларів США (т.1 а.с. 40-46).

Відповідно до ст.526 Цивільного Кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином, відповідно до умов
договору. Статтею 629 Цивільного Кодексу
України вказано про те, що договір є
обов'язковим до виконання сторонами.

Проте, в порушення вказаних норм
чинного законодавства та умов
кредитного договору відповідач
неналежним чином виконував взяті на
себе зобов'язання, щодо строків сплати
заборгованості за кредитним договором
та відсоткам.

Відповідач частково погасив
заборгованість по тілу кредиту в сумі 10
181,35 доларів США за курсом НБУ на
день платежу, а також частково погасив
заборгованість по нарахованим
процентам в розмірі 15794,99 доларів США,
що еквівалентно 104556,78грн.

Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено
якщо договором встановлениий обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини Позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишалась до сплати
процентів.

Відповідно до п.5.3. кредитного договору
дострокове повернення кредиту може
відбуватися за ініціативою
Позичальника, а також на вимогу Банку у
випадках, передбачених цим договором
та/або Угодою про забезпечення.

Згідно висновку судової економічної
укспертизи №906-906 від 30.12.2013року, на
підставі наданих документів, наявних в
матеріалах справи в частині видачі та
погашення кредиту за договором №07/2008
від 24.09.2008року заборгованість ФОП
ОСОБА_4 перед Банком станом на
28.03.2013року становить:

- по основному боргу (борг кредиту)
658650,65 доларів США;

- по боргу процентів за користування
кредитом 242537,90 доларів США;

- по боргу пені за несвоєчасне
погашення кредиту 397 038,21грн.;

- по боргу пені за несвоєчасне
погашення процентів 146203,16грн. (т.2 а.с.
98-108).

Як встановлено матеріалами справи, 02
лютого 2010року Банк звернувся до
Центрального районного суду
м.Миколаєва з позовом до ФОП ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості в
солідарному порядку за кредитним
договором в сумі 770946,74 доларів США (т.1
а.с.96-98).

06.09.2010року ухвалою Центрального
районного суду м.Миколаєва закрито
провадження у даній справі у зв'язку з
тим, що справа не підлягає розгляду в
порядку Цивільного судочинства (т.1
а.с.190).

За апеляційною скаргою Банку, ухвалою
Апеляційного суду Миколаївської
області від 25.11.2010року, ухвалу від
06.09.2010року Центрального районного суду
було частково скасовано, щодо позовних
вимог Банку до ОСОБА_5, з направленням
справи для продовження її розгляду (т.1
а.с.101-102).

17 січня 2011року Центральним районним
судом м.Миколаєва було прийнято заочне
рішення про стягнення з ОСОБА_5
заборгованості в сумі 6175283,39грн. та
судових витрат розміром 1820,00грн. (т.1
а.с.103-104).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30.11.2011року було
задоволено касаційну скаргу Банку,
скасовано ухвалу Апеляційного суду
Миколаївської області, а справу
направлено для продовження розгляду до
суду першої інстанції (т.2.а.с.106-109).

Ухвалою Центрального районного суду
м.Миколаєва від 21.05.2012року було закрито
провадження в частині позовних вимог
Банку до ОСОБА_5 та справу передано за
підсудністю до Заводського районного
суду м.Миколаєва в частині позову Банку
до ФОП ОСОБА_4 (т.2 а.с.111-112).

15 січня 2013року Ухвалою Апеляційного
суду Миколаївської області було
закрито провадження по справі із
задоволенням апеляційної скарги ФОП
ОСОБА_4 (т.2 а.с.113-116).

Таким чином із наявних матеріалів
справи вбачається що починаючи з
22.02.2010р. по 15.01.2013р. в порядку цивільного
судочинства слухався позов Банку до
ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5, однак провадження
по даній справі було закрито, оскільки
укладений у справі кредитний договір
має ознаки господарського договору, а
тому спір слід вирішувати відповідно
до п.1.ч.1 ст.12 ГПК України. Стаття 256
Цивільного Кодексу України визначає
позовну давність як строк, у межах
якого особа може звернутись до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

За змістом ч.1 ст.261 Цивільного Кодексу
України позовна давність
застосовується за наявності
порушеного права.

Отже, перш ніж застосовувати позовну
давність, господарський суд повинен
з'ясуваті та зазначити у судовому
рішенні, чи порушене правоабо
охоронюваний законом інтерес позивача
за захистом якого той звернувся до
суду. У разі коли такі право чи інтерес
не порушені, суд відмоляє в позові з
підстав його необгрунтованості. І лише
якщо буде встановлено, що право або
охоронюваний законом інтерес особи
дійсно порушені, але позовна давність
спливла і про це зроблено заяву іншою
стороною у справі, суд відмовляє в
позові у зв'язку зі спливом позовної
давності за відсутності наведених
позивачем причин її пропущення.

Позовна давність не є інститутом
процесуального права та не може бути
відновлена (поновлена) в разі її спливу,
але за приписом частини п'ятої ст. 267 ЦК
України позивач вправі отримати
судовий захист у разі визнання
повноважних причин пропуску строку
позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин,
тобто наявності обставин, які з
об'єктивних, незалежних від позивача
підстав унеможливлювали або істотно
утруднювали своєчасне подання позову,
вірішується господарським судом у
конкретному випадку з урахуванням
наявних фактичних даних про такі
обставини.

Закон не визнає, з чиєї ініціативи суд
визнає причини пропущення позовної
давності поважними, як правило, що
здійснюється за заявою (клопотанням)
позивача з наведенням відповідних
доводів і поданням належних та
допустимих доказів. Відповідно
ініціатива може виходити й від інших
учасників судового процесу, зокрема,
прокурора, який не є стороною у справі.

Звертаючись із клопотанням про
визнання поважними причинами пропуску
позовної давності Банк посилався та
надав до господарського суду
відповідні докази, щодо звернення із
позовом до ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості в порядку
цивільного судочинства, починаючи з
22.02.2010р. по 15.01.2013р..

Крім цього, Банк вказує також на ті
обставини, що ухвалою господарського
суду Миколаївської області від 29.12.2011р.,
був залишений позов без розгляду Банку
до ФОП ОСОБА_4, оскільки в провадженні
центрального районного суду м.
Миколаєва знаходилась на розгляді
аналогічна справа між тими ж сторонами
з того ж самого предмету спору.(т.1
а.с.154-157)

Зазначене вказує на належність та
об'єктивність обставин, які істотно
утруднювали своєчасне подання позову
до господарського суду та свідчить про
намір позивача щодо стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Таким чином порушенні права Банку не
були захищені ні в порядку цивільного
ні порядку господарського судочинства.

Заборгованість за кредитним договором,
яка належним чином підтверджена
матеріалами справи, залишилась
непогашеною. Про це свідчать постанова
про повернення виконавчого документу
стягувачеві (Банку) від 30.04.2013р.
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС головного управління
юстиції в Миколаївської області. (т.2
а.с.187)

Враховуючи викладене, на підставі п.5
ст.267 ЦК України, судова колегія вважає
за необхідне визнати поважними причини
пропуску строку позовної давності та
відновити його.

Виходячи з наведеного, судова колегія
скасовує судове рішення першої
інстанції, а при прийнятті нового
рішення задовольняє позов у повному
обсязі.

Керуючись ст.ст.99, 101, 103-105
Господарського процесуального Кодексу
України, суд, -

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Креді
Агріколь Банк" - задовольнити.

Рішення господарського суду
Миколаївської області від 13.03.2014р. по
справі №915/653/13- скасувати.

Позов Публічного акціонерного
товариства "Креді Агріколь Банк" -
задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 на користь Публічного
акціонерного товариства "Креді
Агріколь Банк" - заборгованість по
сплаті тіла кредиту (основний борг) за
кредитним договором від 24.09.2008р. №07/2008 в
сумі 658.650,65 доларів США, що станом на
28.03.2013р. за курсом НБУ є еквівалентом
5.264.594,65 грн..

Стягнути Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 на користь Публічного
акціонерного товариства "Креді
Агріколь Банк" - заборгованість по
сплаті процентів за користування
кредитом за кредитним договором від
24.09.2008р. №07/2008 в сумі 242.537,90 доларів США,
що станом на 28.03.2013р. за курсом НБУ є
еквівалентом 1.896.070,22 грн..

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 на користь Публічного
акціонерного товариства "Креді
Агріколь Банк" - пеню за несвоєчасне
погашення кредиту за кредитним
договором від 24.09.2008р. №07/2008 в сумі 49.673,24
долари США, що станом на 28.03.2013р. за
курсом НБУ є еквівалентом 397.038,21 грн..

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 на користь Публічного
акціонерного товариства "Креді
Агріколь Банк" - пеню за несвоєчасне
погашення відсотків за кредитним
договором від 24.09.2008р. №07/2008 в сумі 18.291,40
доларів США, що станом на 28.03.2013р. за
курсом НБУ є еквівалентом 146.203,16 грн..

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 на користь Публічного
акціонерного товариства "Креді
Агріколь Банк" - судовий збір за подачу
позовної заяви в сумі 68820,00 грн..

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_4 на користь Публічного
акціонерного товариства "Креді
Агріколь Банк" - судовий збір за розгляд
апеляційної скарги в сумі 36540,00 грн..

Господарському суду Миколаївської
області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України.

Повний текст постанови підписано
26.05.2014р.

Головуючий суддя
Н.В. Ліпчанська

Суддя
П.Ф. Мацюра

Суддя
В.А. Лисенко