донецький апеляційний господарський
суд
Постанова

Іменем України

20.05.2014 справа №913/1124/13

Донецький апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

Головуючого:Діброви Г.І.суддівБойченка
К.І., Cтойки О.В.при секретарі
Романовій А.О. від позивача:ОСОБА_4
- за дов. №530 від 19.05.2014 р.від
відповідача:не з»явивсявід третьої
особи: ОСОБА_5 - особистоРозглянув у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_6, м. Краснодон
Луганської областіна рішення
господарського суду Луганської
областівід25.02.2014 рокуу справі№ 913/1124/13
(головуючий суддя Седляр О.О., судді
Ворожцов А.Г., Москаленко М.О.)за
позовомФізичної особи - підприємця
ОСОБА_7, м. Краснодон Луганської
областідо відповідача Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_6, м. Краснодон
Луганської областіза участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_5, м. Краснодон
Луганської областіпростягнення 109 500
грн. 00 коп. В С Т А Н О В И В:

У 2013 році Фізична особа - підприємець
ОСОБА_7, м. Краснодон
Луганської області звернувся до
господарського суду Луганської
області з позовною заявою до Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_6, м.
Краснодон Луганської області про
стягнення 109 500 грн. 00 коп.

Ухвалою від 17.04.13 року господарський
суд Луганської області за власною
ініціативою, на підставі ст. 27
Господарського процесуального кодексу
України, залучив до участі у справі
третю особу, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача, Фізичну особу - підприємця
ОСОБА_5, м. Краснодон Луганської
області.

Ухвалою суду від 27.08.13 року зупинено
провадження у справі №913/1124/13 у зв»язку
з надсиланням до прокуратури
Луганської області матеріалів для
здійснення перевірки щодо наявності у
діях сторони та третьої особи або інших
осіб ознак злочину, передбаченого
ст.ст. 190, 358 Кримінального кодексу
України. Ухвалою суду від 12.02.14 року
провадження у справі №913/1124/13
поновлено.

Рішенням господарського суду
Луганської області від 25.02.2014 р. позовні
вимоги Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_7, м. Краснодон Луганської області
були задоволені частково. Стягнуто з
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6, м.
Краснодон Луганської області на
користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_7, м. Краснодон Луганської області
штраф у розмірі 108 000 грн. 00 коп. В решті
позовних вимог в частині стягнення 1500
грн. 00 коп. відмовлено.

Відповідач, Фізична особа -
підприємець ОСОБА_6, м.
Краснодон Луганської області, з
прийнятим рішенням не згоден, вважає
його прийнятим з порушенням норм
матеріального та процесуального права
України. Тому він звернувся з
апеляційною скаргою, якою просив
Донецький апеляційний господарський
суд рішення господарського суду
Луганської області від 25.02.2014 р. про
стягнення 108 000 грн. 00 коп. скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі.

Позивач надав заперечення на
апеляційну скаргу, якими просив суд
апеляційної інстанції рішення
господарського суду залишити без змін,
апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач в судовому засіданні підтримав
свої заперечення щодо апеляційної
скарги. Третя особа в судовому
засіданні усно висловила свої
заперечення на апеляційну скаргу та
просила суд апеляційної інстанції
рішення господарського суду залишити
без змін, апеляційну скаргу - без
задоволення.

Представник відповідача до судового
засідання не з»явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, про що свідчить поштове
повідомлення про вручення 19.04.2014 р.
фізичній особі - підприємцю ухвали суду
про порушення апеляційного
провадження від 16.04.2014 р. Через
канцелярію судовою колегією отримано
клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи у зв»язку
з неможливістю виїзду за межі області,
яке судовою колегією розглянуто та
відхилено, оскільки явка сторін
ухвалою суду не була визнана
обов»язковою, неявка без поважних
причин у судове засідання
представників сторін та третьої особи
не тягне за собою перенесення розгляду
справи на інші строки, матеріалів
справи достатньо для розгляду
апеляційної скарги по суті, тому справу
розглянуто за наявними в ній
матеріалами, а повний текст постанови
направляється сторонам та третій особі
по справі в установленому порядку.

Судова колегія Донецького
апеляційного господарського суду
вважає за необхідне розглянути
апеляційну скаргу, оскільки для
з'ясування фактичних обставин справи
достатньо матеріалів, що знаходяться в
матеріалах справи № 913/1124/13 та наданих
представниками позивача і третьої
особи пояснень.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду у
відповідності до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України, на
підставі встановлених фактичних
обставин, переглядає справу та
викладені в скарзі доводи щодо
застосування судом при розгляді справи
норм матеріального та процесуального
права, що мають значення для справи.
Апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників
позивача і третьої особи, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, дослідивши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду частково не
відповідає вимогам чинного
законодавства України і підлягає
скасуванню в частині задоволення
позовних вимог про стягнення штрафу з
прийняттям нового рішення про відмову
в задоволенні цих позовних вимог,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в
обґрунтування своїх позовних вимог
позивач надав суду договір доручення
б/н від 20.03.2012 року між Фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_6 (довіритель) та
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5
(повірений), відповідно до умов якого
повірений зобов'язався здійснити від
імені та за рахунок іншої сторони
довірителя певні юридичні дії, а саме:
укласти договір оренди відокремлених
нежитлових приміщень, розташованих в
будівлі житлового будинку АДРЕСА_2 з
будь-якою юридичною особою або
фізичною особою-громадянином України.
Угода, здійснена повіреним, утворює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов»язки відповідно до умов
укладеного договору.

Розділ 3 договору містить перелік
юридичних дій, які повинен здійснити
повірений за укладеним договором.

В матеріалах справи також є
довіреність від 20.04.2012 року, видана
Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 на
ім'я ОСОБА_5 на представництво
інтересів, пов»язаних з укладенням та
належним оформленням договорів оренди
приміщень, розташованих за
вищезазначеною адресою, яка посвідчена
нотаріусом Краснодонської міської
державної нотаріальної контори
Норіциним О.В. та зареєстрована у
реєстрі за № 628. Будь-яких посилань на
договір доручення ця довіреність не
містить.

14.06.2012 року між Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_6 в особі
ОСОБА_5, що згідно договору доручення
від 20.03.2012 року є повіреним на укладання
договору оренди, повноваження якого на
право підпису, підтверджені також
довіреністю, посвідченою Норіциним О.В.
- нотаріусом Краснодонської міської
державної нотаріальної контори 20.04.2012
року за реєстром № 628 (орендодавець) та
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7
(орендар) був підписаний договір оренди
нежитлового приміщення, відповідно до
умов якого орендодавець передав, а
орендар прийняв у строкове платне
користування частку нежитлового
вбудованого приміщення-1, загальною
площею - 100 м2 , розташованого в АДРЕСА_2.
Вартість орендної плати складає 90 грн.
за 1 кв. м. орендованого приміщення , а
саме 9000 грн. щомісячно. Загальна
вартість договору оренди складає 108 000
грн. 00 коп. На дату підписання договору
оренди, орендар повинен сплатити
орендодавцеві або його повіреному
авансовий внесок у розмірі 1500 грн., який
зараховується у сплату орендної плати
за перший місяць користуванням
приміщенням. (п.1.1 договору)

Згідно з п.1.4 договору, орендодавець
виступає власником приміщення та
володіє ним на підставі договору
купівлі - продажу від 08.07.2002 р. за
реєстровим №1840.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що
орендодавець (власник приміщення
ОСОБА_6) протягом трьох календарних
днів, з дати підписання договору, тобто
до 17.06.2012 р., передає, а орендар приймає у
користування приміщення, що
оформлюється відповідним актом, який
підписується сторонами. З цього
моменту починається обчислення строку
оренди за цим договором.

Згідно з п.5.3 договору, за затримку
передачі приміщення орендодавцем -
орендарю проти строків, передбачених
п.2.1 договору, орендодавець сплачує
орендарю штраф у розмірі 100% річної
орендної плати, а саме 108 00 грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що на виконання п.1.1
договору оренди нежитлових приміщень
від 14.06.2012 року, він 15.06.2012 року сплатив
відповідачу в особі повіреного
авансовий платіж у розмірі 1500 грн.
готівкою, про що останній видав просту
розписку.

В зв'язку з тим, що відповідач, у
порушення вимог п.2.1 договору, фактично
не передав орендоване приміщення
позивачеві, не склав акт
приймання-передачі та не повернув суму
авансу в розмірі 1500 грн. 00 коп., позивач
01.04.2013 року звернувся до відповідача з
вимогою про сплату штрафу в розмірі 108
000 грн. 00 коп. та повернення авансу у
розмірі 1 500 грн. 00 коп., яка була
отримана повіреним ОСОБА_5 та залишена
без відповіді.

Враховуючи вищевикладене, позивач
звернувся із позовом до господарського
суду Луганської області про стягнення
з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_6, м.
Краснодон Луганської області штрафу в
розмірі 108 00 грн. 00 коп. та авансу в
розмірі 1500 грн. 00 коп.

Дослідивши фактичні обставини справи,
оцінивши докази на їх підтвердження,
надавши правову кваліфікацію
відносинам сторін і виходячи з фактів,
встановлених у процесі розгляду
справи, правових норм, які підлягають
застосуванню, та матеріалів справи,
судова колегія дійшла висновку, що:

Порушенням зобов'язання, як
встановлено статтею 610 Цивільного
кодексу України, є його невиконання
або виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України
зазначено, що у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема сплата неустойки.

В силу статті 216 Господарського кодексу
України учасники господарських
відносин несуть господарсько - правову
відповідальність за правопорушення у
сфері господарювання шляхом
застосування до правопорушників
господарських санкцій на підставах і в
порядку, передбачених цим Кодексом,
іншими законами та договором.

Відповідно до статті 218 Господарського
кодексу України, підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення. У разі, якщо інше не
передбачено законом або договором,
суб'єкт господарювання за порушення
господарського зобов'язання несе
господарсько-правову
відповідальність, якщо не доведе, що
належне виконання зобов'язання
виявилося неможливим внаслідок дії
непереборної сили, тобто надзвичайних
і невідворотних обставин за даних умов
здійснення господарської діяльності.
Не вважаються такими обставинами,
зокрема, порушення зобов'язань
контрагентами правопорушника,
відсутність на ринку потрібних для
виконання зобов'язання товарів,
відсутність у боржника необхідних
коштів.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу
України встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

У відповідності до ч. 4 ст. 231
Господарського кодексу України, у разі,
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного
кодексу України встановлено, що
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з п.5.3 договору оренди
нежитлових приміщень від 14.06.2012 року, за
затримку передачі приміщення
орендодавцем - орендарю проти строків,
передбачених п.2.1 договору,
орендодавець сплачує орендарю штраф у
розмірі 100% річної орендної плати, а
саме 108 00 грн. 00 коп.

У зв»язку з тим, що відповідач нібито у
порушення вимог п.2.1 договору фактично
не передав орендоване приміщення
позивачеві, не склав акт
приймання-передачі та не повернув суму
авансу в розмірі 1500 грн. 00 коп., позивач
просив суд стягнути з відповідача
штраф в розмірі 108 000 грн. 00 коп. та борг у
розмірі 1500 грн. 00 коп.

Застосування судом цього виду
договірної відповідальності можливо
тільки при наявності умов дотримання
позивачем договірних зобов»язань в
частині належного виконання ним зі
свого боку всіх умов договору,
недотримання саме відповідачем його
договірних зобов»язань та доведеності
вини відповідача. Отже,
відповідальність у вигляді штрафу
настає тільки у разі вчинення
учасником господарських відносин
порушення у сфері господарювання, а
питання стягнення з відповідача боргу
можливо тільки у випадку наявності у
нього перед позивачем договірного
грошового зобов»язання.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 36
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Колегія суддів Донецького
апеляційного господарського суду
вважає помилковим висновок суду першої
інстанції щодо нібито наявності
підстав для застосування судом
штрафної договірної відповідальності
та доведеності вини відповідача у
нібито неналежному виконанні ним
зобов»язань за договором оренди
нежитлових приміщень від 14.06.2012 року в
частині не передання протягом трьох
календарних днів з дати підписання
договору приміщення всупереч умовам
договору, оскільки позивачем не
доведено суду належними та допустимими
засобами доказування за нормами ст.ст.
33, 34, 36 Господарського процесуального
кодексу України наявності в даному
випадку винних дій з боку саме Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_6 Так, судова
колегія зазначає, що позивачем не
доведено ані суду першої інстанції, ані
суду апеляційної інстанції, зокрема,
факт видачі довіреності саме на
виконання п.7.1.1 договору доручення;
факт звернення саме до відповідача з
претензією про сплату штрафу та
повернення авансу, тобто факт
наявності між сторонами спору з
приводу невиконання відповідачем його
зобов»язання з повернення авансу та
дотримання позивачем норм ст. 530
Цивільного кодексу України та ст. 1
Господарського процесуального кодексу
України в частині наявності обставин
виникнення у відповідача перед
позивачем саме грошового зобов»язання
за договором оренди (тоді як грошове
договірне орендне зобов»язання
навпаки існує у позивача перед
відповідачем); факт наявності винних
дій саме відповідача для можливості
застосування до нього штрафної
договірної відповідальності, який може
бути підтверджений, зокрема, рішенням
або вироком суду загальної юрисдикції,
прийнятим за наслідками розгляду
матеріалів кримінального провадження;
факт взагалі передачі відповідачу
грошових коштів позивачем саме в
розмірі 1500 грн. в якості сплати
орендного платежу.

Крім того, в даному випадку позивачем
не надано ані суду першої інстанції,
ані суду апеляційної інстанції
належних та допустимих доказів на
підтвердження заявлених його позовних
вимог як в частині застосування саме до
відповідача штрафної договірної
відповідальності, так і наявності у
відповідача перед позивачем саме
грошового зобов»язання за договором
оренди, а сама по собі постанова про
закриття кримінального провадження не
встановлює вказаних фактів та не є
підставою для висновку господарського
суду про доведеність факту неналежного
виконання орендодавцем вимог щодо
передачі приміщення, а тому й не
приймається судовою колегією до уваги.
При цьому колегія суддів зазначає, що у
випадку встановлення у майбутньому
винних дій відповідача позивач не
позбавлений свого права на звернення
до суду з позовом за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів згідно
норм статті 1 Господарського
процесуального кодексу України з
дотриманням передбаченого чинним
законодавством України порядку
звернення до відповідача для
виникнення у нього грошового
зобов»язання перед позивачем за
договором оренди, а в даному випадку
його звернення до суду є передчасним.

За таких підстав, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що позовні
вимоги позивача в частині стягнення з
відповідача штрафу в розмірі 108 000 грн. 00
коп. задоволенню не підлягають в
зв»язку з недоведеністю, а рішення суду
в цій частині підлягає скасуванню.

Крім того, судова колегія погоджується
з висновком суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позовних вимог
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_7, м.
Краснодон Луганської області про
стягнення з відповідача авансу в
розмірі 1500 грн. 00 коп. у зв»язку з
недоведеністю за мотивами, викладеними
в постанові суду апеляційної
інстанції.

У відповідності до приписів п. 4 ч. 1 ст.
104 Господарського процесуального
кодексу України, підставами для
скасування або зміни рішення місцевого
господарського суду є, зокрема, неповне
з»ясування обставин справи,
невідповідність висновків обставинам
справи, порушення або неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що висновки, викладені
в рішенні місцевого господарського
суду, частково не відповідають
обставинам справи, рішення частково
прийнято при неповному з»ясуванні
обставин справи, що призвело до
прийняття частково неправильного
рішення, тому рішення господарського
суду Луганської області від 25.02.2014 р. у
справі № 913/1124/13 підлягає скасуванню в
частині задоволення позовних вимог про
стягнення штрафу з прийняттям нового
рішення про відмову в задоволенні цих
позовних вимог з залишенням без змін
висновку суду в іншій частині за
мотивами, викладеними в постанові, а
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
витрати по сплаті судового збору за
подання апеляційної скарги
покладаються на позивача.

Керуючись статями 49, 99, 101, 103, 104, 105, 117
Господарського процесуального кодексу
України, Донецький апеляційний
господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_6, м. Краснодон
Луганської області на рішення
господарського суду Луганської
області від 25.02.2014 р. у справі № 913/1124/13
задовольнити.

Р ішення господарського суду
Луганської області від 25.02.2014 р. у
справі № 913/1124/13 - скасувати
частково.

У задоволенні позовних вимог Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_7, м. Краснодон
Луганської області до Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_6, м. Краснодон
Луганської області про стягнення 109 500
грн. 00 коп. відмовити у повному
обсязі.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_7, 94407, АДРЕСА_1, ідент. номер НОМЕР_1
на користь Фізичної особи - підприємця
ОСОБА_6, АДРЕСА_3, ідент. номер НОМЕР_2
витрати зі сплати судового збору за
подання апеляційної скарги у розмірі
1080 грн. 00 коп.

Доручити господарському суду
Луганської області видати наказ.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття, направляється сторонам
по справі в триденний строк та може
бути оскаржена до Вищого
господарського суду України через
Донецький апеляційний господарський
суд у двадцятиденний строк.

Головуючий
Г.І. Діброва

Судді
К.І. Бойченко

О.В. Стойка

Надр. 6 прим:

1 - у справу;

2 - позивачу;

3 - відповідачу;

4 - 3 особі;

5 - ДАГС;

6- ГС Луг. обл.

Довгалюк К.Г.