ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.05.14р. Справа № 904/1748/14

За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "СЕЛЕКТА", м.
Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства
"БАНК КРЕДИТ ДНІПРО", м. Дніпропетровськ

третя особа , що не заявляє самостійних
вимог на предмет спору на стороні
відповідача Товариство з обмеженою
відповідальністю "ТРАНС-КРЕДИТ", м.
Дніпропетровськ

про розірвання договору іпотеки

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: Барцева А.О. - представник
(дов. 04.03.2014 року)

від відповідача: Заєць П.Л. -
представник (дов. № 127 від 22.07.2013 року)

від третьої особи: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "СЕЛЕКТА" звернулось
до господарського суду
Дніпропетровської області із позовом
до Публічного акціонерного товариства
"БАНК КРЕДИТ ДНІПРО", третя особа , що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача
"ТРАНС-КРЕДИТ" про розірвання договору
іпотеки № 211207-I/2 від 21.12.2007 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
18.12.2007 року між Закритим акціонерним
товариством комерційний банк
«Кредит-Дніпро» (правонаступником
якого є ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО») та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Транс-Кредит»
(Позичальник) укладено договір про
надання траншевої мультивалютної
кредитної лінії № 181207-Л..

21.12.2007 р. між банком та ТОВ «СЕЛЕКТА»
було укладено договір іпотеки № 211207-1/2,
предметом якого є нерухоме майно, а
саме: нежитлова будівля офісу літ. А-3
загальною площею 2234,5 кв. м., ганки літ а,
а1, а11, сходи літ а3, приямок - вхід у
підвал літ а5, огорожа № 1,6 - 10; мостіння
№ II, що знаходяться за адресою:
Дніпропетровська область, м.
Дніпропетровськ, вул. Універсальна,
буд. 4. Вказаним договором
забезпечувались зобов'язання
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Транс-Кредит» за
договором про надання траншевої
мультивалютної кредитної лінії №
181207-Л. від 8.12.2007 року.

Позивач зазначає, що банк не вжив
ніяких заходів з метою перевірки
кредитоспроможності позичальника,
хоча з липня 2008 року по червень 2009 року
позичальник порушив умови кредитного
договору, не сплативши відсотки за
користування кредитом, а з липня 2009 до
лютого 2010 року нерегулярно та не в
повному обсязі сплачував відсотки за
користування кредитом. Таким чином,
відповідач порушив умови кредитного
договору, виявивши недбалість щодо
виконання позичальником умов
кредитного договору, а також не
здійснив жодних заходів для спонукання
позичальника повернути кредитні кошти,
чим вияв свою незацікавленість в
належному виконанні умов договору
позичальником.

Позивач зазначає, що банк не звернувся
до майнового поручителя ТОВ «СЕЛЕКТА»
з відповідною письмовою вимогою, хоча
відповідно до п. 6.2. договору іпотеки, у
разі порушення боржником умов
кредитного договору та/або порушення
іпотекодавцем умов цього договору,
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та/або боржнику письмову
вимогу про усунення порушення, з
визначенням порядку звернення
стягнення на предмет іпотеки, який має
намір обрати іпотекодержатель у
випадку невиконання вимоги про
усунення порушення.

Договір іпотеки № 211207-1/2 укладено 21.12.2007
р., з того часу і станом на теперішній
час, банк не звертався до суду з позовом
про стягнення заборгованості з
позичальника ТОВ «ТРАНС-КРЕДИТ». Строк
позовної давності для такого звернення
сплив. Тому, позивач вважає, що договір
іпотеки № 211207-1/2 від 21.12.2007 р. не є
дійсним в силу п. 4 ст. 559 ЦК України,
відповідно до якого порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Крім того, позивач зазначає, що згідно
додаткової угоди № 280108 від 28 січня 2008
року, до кредитного договору були
внесені зміни, тобто, додаткова угода №
280108 від 28 січня 2008 року змінила обсяг
забезпечення зобов'язань позичальника.

Сумарна вартість об'єктів, переданих в
іпотеку згідно умов додаткової угоди №
280108 від 28 січня 2008 року склала 44 901 719,49
грн., а сумарна вартість об'єктів,
переданих в іпотеку на момент
укладання кредитного договору та
договору іпотеки з майновим
поручителем - ТОВ «СЕЛЕКТА» складала 53
303 351,06 грн. Така зміна умов
забезпечення зобов'язання боржника ТОВ
«ТРАНС-КРЕДИТ» не була погоджена з
майновим поручителем - ТОВ «СЕЛЕКТА».

Позивач зазначає, що при укладанні
договору іпотеки в 2007 році, позивач не
розраховував на те, що пізніше в
односторонньому порядку буде фактично
збільшений обсяг його
відповідальності. На думку позивача, це
є істотною зміною обставин, тому
договір іпотеки має бути розірвано. В
силу порушення положень ст. 525
Цивільного кодексу України, позивач
вважає за доцільне застосування
положень статті 559 ЦК України та
наголошує на відсутності свого
обов'язку відповідати за зобов'язання
ТОВ «ТРАНС-КРЕДИТ» з огляду на те, що
внаслідок односторонньої, без згоди
поручителя ТОВ «СЕЛЕКТА» зміни умов
зобов'язання, відбулось збільшення
обсягу його відповідальності.

Ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 24.03.2014
року порушено провадження у справі та
призначено до розгляду у судовому
засіданні на 15.04.2014 року.

15.04.2014 року представник відповідача
надав відзив на позовну заяву, в якому
просить суд у задоволенні позову
відмовити у повному обсязі, з огляду на
наступне. Відповідач зазначає, що
позивач помилково ототожнює іпотеку з
порукою.

Крім того, відповідач зазначає, що
частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу
України передбачено, що договір може
бути змінено або розірвано за рішенням
суду на вимогу однієї із сторін у разі
істотного порушення договору другою
стороною. Але які саме умови договору
іпотеки порушив банк позивачем
зазначено не було.

Посилання позивача про збільшення
обсягу відповідальності не відповідає
фактичним обставинам справи, оскільки,
статтею 11 Закону України «Про іпотеку»
встановлено, що обсяг відповідальності
іпотекодавця саме в межах вартості
майна.

У межах строків передбачених статтею 69
Господарського процесуального кодексу
України розгляд справи відкладався з
15.04.2014 року на 12.05.2014 року.

08.05.20104 року представник відповідача
надав письмові пояснення, в яких
зазначає, що ухвалою господарського
суду Дніпропетровської області від
11.01.2013 року по справі №904/369/13-г порушено
провадження у справі про банкрутство
ТОВ «Транс-Кредит». Постановою від
30.01.2013р. ТОВ «Транс-Кредит» визнано
банкрутом. Відкрито ліквідаційну
процедуру у справі строком на рік, до
30.01.2014р.

07.03.2013 року ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО»
подало до господарського суду заяву
про визнання грошових вимог до ТОВ
«Транс-Кредит» у розмірі 48 753 693,48 грн. з
яких заборгованість за наданим
кредитом становить 29 244 828,47грн.,
відсотки за користування кредитами 19 508
865,01грн. Ухвалою від 11.03.2013 року прийнято
заяву ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» до
розгляду та зобов'язано ліквідатора їх
розглянути і повідомити суд.

Ухвалою від 21.02.2014 року призначено
розгляд звіту ліквідатора у судовому
засіданні на 04.03.2014 року та в подальшому
розгляд справи відкладено на 20.05.2014
року у зв'язку з тим, що банк не
погодився з ним.

Відповідач зазначає, що перебування
ТОВ "Транс-Кредит" у процедурі
банкрутства не впливає на вирішення
судом даної справи у зв'язку з тим, що
порушення провадження у справі про
банкрутство боржника та ведення
мораторію є підставою для зупинення
виконання боржником, як стороною
справи про банкрутство, перед
кредитором лише грошових зобов'язань
термін виконання яких настав. Тобто
Законом не передбачено зупинення
іншими особами (які не є сторонами у
справі про банкрутство) окрім боржника,
виконання будь-яких зобов'язань за
правочинами укладеними між такими
особами та іншими учасниками
цивільного обороту.

Розгляд справи відкладався з 12.05.2014
року на 19.05.2014 року.

Згідно зі статтею 85 Господарського
процесуального кодексу України у
судовому засіданні19.02.2014 року було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
позивача та представника відповідача,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

18.12.2007р. між Закритим акціонерним
товариством комерційний банк
«Кредит-Дніпро» (банк),
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "БАНК КРЕДИТ
ДНІПРО" та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Транс-Кредит»
(позичальник, третя особа) було
укладено договір про надання траншевої
мультивалютної кредитної лінії № 181207-Л
(а.с.19).

Пунктом 2.1 кредитного договору, з
урахуванням додаткової угоди №280108 від
28.01.2008р. передбачено, що в забезпечення
належного виконання зобов'язань
позичальника за цим договором банк
приймає в заставу, зокрема: нежитлову
будівлю офісу літ. А-3, яка належить ТОВ
«Селекта», за адресою м.
Дніпропетровськ, вул. Універсальна,
буд.4 згідно договору іпотеки №211207-І/2
від 21.12.2007р.(а.с.26).

30.01.2008 р. укладено додаткову угоду № 300108
до договору про надання траншевої
мультивалютної кредитної лінії № 181207-Л
від 18.12.2007р., відповідно до якої банк
надав позичальнику транш у розмірі 29 964
828,47 грн. в строк з 30.01.2008р. Строк
повернення не пізніше 14.12.2010р. (а.с.27).

28.02.2008р. укладено додаткову угоду № 280208,
відповідно до якої банк надає
позичальнику транш у розмірі 100 000,00 в
строк з 28.02.2008р. Строк повернення
-29.02.2008р.

З метою забезпечення належного
виконання Товариством з обмеженою
відповідальністю «Транс-Кредит»
зобов'язання за договором про надання
траншевої мультивалютної кредитної
лінії № 181207-Л від 18.12.2007р., між Закритим
акціонерним товариством комерційний
банк «Кредит-Дніпро»
(іпотекодержатель) та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Селекта»
(іпотекодавець) 21.12.2007р. було укладено
договір іпотеки №211207-І/2, посвідчений
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 (а.с.14).

Іпотекодавець, як майновий поручитель
надав в іпотеку іпотекодержателю
нерухоме майно, що визначене та описане
у розділі 2 цього договору. Предмет
іпотеки за цим договором забезпечує
вимоги іпотекодержателя щодо повного
та своєчасного виконання кожного і
всіх зобов'язань боржника за кредитним
договором у такому розмірі, у такій
валюті, у такий строки в такому порядку,
як встановлено в кредитному договорі, з
усіма змінами і доповненнями до нього,
які чинні на момент укладення цього
договору та можуть бути укладені після
його (цього договору) укладення.
Зокрема, предметом іпотеки за цим
договором забезпечується виконання
таких зобов'язань боржника за
кредитним договором: по поверненню
кредитів, наданих в межах кредитної
лінії в сумі 40 000 000 гривень, зі
строком погашення отриманого кредиту
відповідно до п. 4.1. кредитного
договору, зі строком дії кредитного
договору по 14 грудня 2010р. Згідно п. 9.1.
кредитного договору; по сплаті
відсотків за користування Кредитом
(пункт 1.2 договору іпотеки).

Пунктом 2.1 договору іпотеки
встановлено, що предметом іпотеки є
нерухоме майно, а саме: нежитлова
будівля офісу літ. А-3 загальною площею
2234,5 кв.м., ганки літ а, а1, а11, сходи літ а3,
приямок - вхід у підвал літ а5, огорожа №
1,6 - 10; мостіння № II, що знаходяться за
адресою: Дніпропетровська область, м.
Дніпропетровськ, вул. Універсальна,
буд. 4.

Згідно з пунктом 2.2 договору іпотеки
вартість предмета іпотеки
визначається сторонами в розмірі 16 926
337,50 гривень з урахуванням ПДВ. При
цьому сторони погоджуються що вартість
предмету іпотеки зазначена в цьому
пункті договору є приблизною вартістю
предмета іпотеки на момент передачі
його в іпотеку. Реалізація предмета
іпотеки буде здійснюватись за цінами,
що реально склалися на ринку на момент
його реалізації та є реальними щодо
його відчуження, в порядку
передбаченому цим договором та чинним
на момент реалізації законодавством
України.

Предмет іпотеки є власністю
іпотекодавця згідно свідоцтва про
право власності ЯЯЯ №695046 від 20.12.2005р.,
виданого виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради. Право
власності на предмет іпотеки
зареєстровано Дніпропетровським МБТІ,
реєстраційний номер об'єкта 13303413 (пункт
2.3 договору іпотеки).

Відповідно до пункту 5.2 договору
іпотеки іпотекодержатель має право
звернути стягнення на предмет іпотеки,
якщо в момент настання строку
виконання основного зобов'язання,
забезпеченого іпотекою за цим
договором, воно не буде виконане.

Цей договір набирає чинності з дня його
підписання сторонами та нотаріального
посвідчення та діє до повного та
належного виконання зобов'язань
боржника за кредитним договором та
зобов'язань іпотекодавця за цим
договором (п. 8.2 договору іпотеки).

Відповідно до статті 572 Цивільного
кодексу України в силу застави
кредитор (заставодержатель) має право у
разі невиконання боржником
(заставодавцем) зобов'язання,
забезпеченого заставою, одержати
задоволення за рахунок заставленого
майна переважно перед іншими
кредиторами цього боржника, якщо інше
не встановлено законом (право застави).

Частиною 1 статті 575 Цивільного кодексу
України іпотекою є застава нерухомого
майна, що залишається у володінні
заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закону України "Про іпотеку"
встановлено, що іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом. Іпотекодавець - особа, яка
передає в іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання власного
зобов'язання або зобов'язання іншої
особи перед іпотекодержателем.
Іпотекодавцем може бути боржник або
майновий поручитель. Майновий
поручитель - особа, яка передає в
іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання зобов'язання
іншої особи - боржника.

Частиною 6 статті 3 Закону України "Про
іпотеку" передбачено що у разі
порушення боржником основного
зобов'язання відповідно до іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити забезпечені нею вимоги за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими особами, права чи вимоги
яких на передане в іпотеку нерухоме
майно не зареєстровані у встановленому
законом порядку або зареєстровані
після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5
Закону України "Про іпотеку" предметом
іпотеки можуть бути один або декілька
об'єктів нерухомого майна за таких
умов: нерухоме майно належить
іпотекодавцю на праві власності.

За рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання (частина 1 статті 7 Закону
України "Про іпотеку").

Отже, відповідно до умов договору
іпотеки № 211207-1/2 від 21.12.2007р. та ст. 1
Закону України "Про іпотеку" - ТОВ
«Селекта» є майновим поручителем перед
банком, який передав в іпотеку
нерухоме майно для забезпечення
виконання зобов'язання ТОВ
«Транс-Кредит» за договором про
надання траншевої мультивалютної
кредитної лінії № 181207-Л від 18.12.2007 року.

Частинами 1 та 2 статті 651 Цивільного
кодексу України передбачено, що зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Позивачем не надано до суду доказів
того, що відповідач порушив істотні
умови договору іпотеки. У позовній
заяві не зазначено жодного пункту саме
договору іпотеки, який порушив
відповідач.

Відповідно до частини 1 статті 652
Цивільного кодексу України у разі
істотної зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору,
договір може бути змінений або
розірваний за згодою сторін, якщо інше
не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання. Зміна
обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

Таким чином, підставою для розірвання
договору у зв'язку з істотною зміною
обставин є по-перше наявність таких
змінених обставин, а по-друге
недосягнення між сторонами згоди щодо
зміни або розірвання договору у зв'язку
з істотною зміною обставин.

Суд не погоджується з позицією
позивача з приводу істотної зміни
обставин, якими сторони керувались при
укладенні договору іпотеки.

Обсяг відповідальності позивача, як
іпотекодавця передбачений не
договором про надання траншевої
мультивалютної кредитної лінії № 181207-Л
від 18.12.2007 року, а договором іпотеки
№211207-І/2 від 21.12.2007 року. Договір про
надання траншевої мультивалютної
кредитної лінії, а також внесення до
нього будь-яких змін не регулює прав та
обов'язків позивача, оскільки він не є
стороною цього договору. Цей договір
регулює лише правовідносини
відповідача та третьої особи.

Так, відповідно до статті 11 Закону
України "Про іпотеку" майновий
поручитель несе відповідальність
перед іпотекодержателем за
невиконання боржником основного
зобов'язання виключно в межах вартості
предмета іпотеки.

Вартість предмету іпотеки складає 16 926
337,50 грн. та встановлена у п. 2.2 договору
іпотеки. Зміни до цього пункту договору
іпотеки не вносились.

Також, суд не приймає твердження
позивача щодо необхідності
застосування положень ст.559 Цивільного
кодексу України, з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини 1 статті 546
Цивільного кодексу України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.

Відносини поруки врегульовано
параграфом 3 глави 49 Цивільного кодексу
України, а відносини застави, і
відповідно іпотеки, як одного з видів
застави параграфом 6 цієї ж глави
Цивільного кодексу України, а також
спеціальним законом України "Про
іпотеку".

Випадки припинення права застави
визначені в ст.593 Цивільного кодексу
України. Підстави припинення іпотеки
передбачені ст.17 Закону України «Про
іпотеку», однак відповідач посилається
на ст.559 Цивільного кодексу України.

При вирішенні спору, господарський суд
виходить з того, що відповідно до
статті 11 Закону України "Про заставу",
статей 1, 11 Закону України "Про іпотеку"
майновий поручитель є заставодавцем
або іпотекодавцем. Відповідно до
статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука
є різними видами забезпечення, тому
норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559
ЦК), не застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо/іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки.

Таким чином, безпідставним є посилання
позивача на ст. 559 Цивільного кодексу
України, оскільки він ототожнює поруку
з заставою. Крім того, позивачем
заявлено вимогу про розірвання
договору, а не про його припинення.

Відповідно частини 2 статті 4-3
Господарського процесуального кодексу
України сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, обґрунтовують
свої вимоги і заперечення поданими
суду доказами.

Статтею 33 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (стаття 34 Господарського
процесуального кодексу України).

Враховуючи викладене, господарський
суд не знаходить підстав для
задоволення позову.

Відповідно до статті 49 Господарського
процесуального кодексу України
судовий збір при відмові в позові
покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 82 - 85, 115 -
117 Господарського процесуального
кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня підписання
рішення шляхом подання апеляційної
скарги до Дніпропетровського
апеляційного господарського суду
через господарський суд
Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги,
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення складено 26.05.2014р.

Суддя Я.С. Золотарьова