м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/3008/14 12.05.14

За позовом публічного акціонерного
товариства "УКРАЇНСЬКА Страхова
компанія "ГАРАНТ-АВТО"

до страхового товариства з додатковою
відповідальністю "ГАРАНТІЯ"

про стягнення страхового
відшкодування в сумі 1.611,68 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Дуля Ю.В. - за довіреністю від
20.12.2013 № 103-1-4/37-Ю;

відповідача: не з'явилися.

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И :

Публічне акціонерне товариство
"УКРАЇНСЬКА Страхова компанія
"ГАРАНТ-АВТО" звернулося до
Господарського суду міста Києва із
позовом до страхового товариства з
додатковою відповідальністю "ГАРАНТІЯ"
про стягнення з останнього страхового
відшкодування в сумі 1.611,68 грн.

Суть спору: позовні вимоги мотивовані
тим, що внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
заподіяно пошкодження транспортному
засобу, який застрахований позивачем
та відшкодовано останнім шкоду на
користь страхувальника. Таким чином, до
позивача перейшло права вимоги від
відповідача сплати страхового
відшкодування, яке було виплачено
страхувальникові за договором
добровільного страхування.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 03.03.2014 прийнято позовну заяву
публічного акціонерного товариства
"УКРАЇНСЬКА Страхова компанія
"ГАРАНТ-АВТО" до розгляду та порушено
провадження у справі № 910/3008/14.

Відповідач скориставшись своїм правом,
наданим ст. 59 Господарського
процесуального кодексу України, надав
суду відзив, відповідно із яким
відповідач позов відхилив повністю, з
таких підстав: 1) Договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів укладався із
страхувальником на умовах ІІІ типу
договорів, тобто відповідачем
застраховано відповідальність лише
тієї особи, яка вказана у Договорі
ОСЦВВТЗ, проте, згідно постанови
компетентного суду, винною особою є
інша, ніж та, яка зазначена у договорі
ОСЦВВТЗ, а тому у відповідача відсутні
підстави для відшкодування позивачеві
виплаченого останнім страхового
відшкодування; 2) позивач звернувся до
відповідача із заявою про
відшкодування виплаченого ним
страхового відшкодування на підставі
Договору добровільного страхування
після спливу річного терміну з моменту
настання ДТП, що дає підстави
відповідачеві для відмови позивачеві у
такому відшкодуванні; 4) позивачем не
було враховано у його позовній вимозі
франшизу, яка встановлена Договором
ОСЦВВТЗ.

Відповідач про дату, час і місце
розгляду даної справи повідомлений
судом належним чином, про що свідчить
наявне в матеріалах справи
повідомлення поштового зв'язку про
вручення уповноваженій особі
відповідача поштового відправлення
суду.

Втім, відповідач свого повноважного
представника у судове засідання,
призначене на 12.05.2014, не направив, від
відповідача обґрунтованих письмових
пояснень з цього приводу до суду не
надходило.

В судовому засіданні 12.05.2014 оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Заслухавши пояснення представника
позивача по суті даного спору та
дослідивши наявні у матеріалах справи
докази, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Між відкритим акціонерним товариством
"УКРАЇНСЬКА Страхова компанія
"ДЖЕНЕРАЛІ ГАРАНТ", найменування якого
змінено на: публічне акціонерне
товариство "УКРАЇНСЬКА Страхова
компанія "ГАРАНТ-АВТО", як страховиком,
(далі - позивач) та товариством з
обмеженою відповідальністю "ПОРШЕ
ЛІЗИНГ УКРАЇНА" (далі - страхувальником)
05 травня 2009 року укладено договір
добровільного страхування
транспортних засобів № 01, оформлений
Страховим полісом від 17.05.2010 № 19-G-0350966
із строком дії з 17.05.2010 по 16.05.2014 (далі -
Договір добровільного страхування).

Відповідно до предмету Договору
добровільного страхування, позивач
застрахував майнові інтереси
страхувальника, які пов'язані з
володінням, користуванням і
розпорядженням транспортного засобу,
що належить страхувальникові, а саме
Skoda Fabia, ідентифікаційний номер НОМЕР_2
(далі - застрахований автомобіль).

02 травня 2012 року у місті Одесі на вул.
Добровольського відбулася
дорожньо-транспортна пригода (далі -
ДТП) за участю застрахованого
автомобіля під керуванням ОСОБА_2 та
транспортно засобу ВАЗ 21114 із державним
№ НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3.

Факт ДТП підтверджується довідкою,
виданою Управлінням державної
автомобільної інспекції ГУ МВС України
в місті Києві.

Постановою Суворовського районного
суду міста Одеси від 02.07.2012 у справі №
1527/7486/12 (провадження № 3/1527/2622/12)
встановлено, що ДТП трапилось
внаслідок порушень Правил
подорожнього руху України водієм
ОСОБА_3 у зв'язку з чим, вказану фізичну
особу притягнуто до адміністративної
відповідальності, на підставі ст. 124
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, у вигляді штрафу на
користь держави у розмірі 340,00 грн.

Внаслідок зазначеного ДТП
застрахований автомобіль отримав
механічні пошкодження.

Виходячи з приписів ст. 20 Закону
України "Про страхування" страховик
зобов'язаний при настанні страхового
випадку здійснити страхову виплату або
виплату страхового відшкодування у
передбачений договором строк, а
страхувальник зобов'язується
сплачувати страхові платежі та
виконувати інші умови договору (ст. 979
Цивільного кодексу України).

07 липня 2012 року позивач, на підставі
заяви страхувальника та страхового
акту від 27.06.2012 № 135419, платіжним
дорученням від 07.07.2012 № 6799 перерахував
через товариство з обмеженою
відповідальністю "ЄВРОАСИСТАНС" на
поточний рахунок дочірнього
підприємства "АВТОТРЕЙДИНГ-ОДЕСА"
страхове відшкодування в сумі 1.611,68 грн.

За правилами, встановленими ст. 27
Закону України "Про страхування" та ст.
993 ЦК України, позивач є саме тією
особою, до якої перейшло право вимоги
страхового відшкодування, виплаченого
страхувальникові на підставі Договору
добровільного страхування.

Транспортний засіб - ВАЗ 21114 із
державним № НОМЕР_1, яким керувала
винна у настанені ДТП особа, зазначений
у Страховому полісі серії АА/6060624
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (далі - Договір обов'язкового
страхування). Страховиком за Договором
обов'язкового страхування є страхове
товариство з додатковою
відповідальністю "ГАРАНТІЯ" (далі -
відповідач), а страхувальником - ОСОБА_4.
Договір обов'язкового страхування
укладено на умовах ІІІ типу. Строк дії
Договору обов'язкового страхування
встановлено з 31.08.2011 по 30.08.2012.

У відповідності до п. 22.1 ст. 22 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Позивач, з метою реалізації свого
права, забезпеченого ст. 27 ЗУ "Про
страхування" та ст. 993 ЦК України,
надіслав відповідачеві лист-заяву від
06.08.2013 із вихідним № 135419/22, згідно із
яким просив відповідача відшкодувати
збитки в сумі 1.611,68 грн.

За змістом ст. 36 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (в редакції з 19.09.2011) строк
виконання грошового зобов'язання
страховика за полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів по виплаті особі,
яка має право на отримання страхового
відшкодування, такого відшкодування
становить 90 днів з моменту отримання
відповідної заяви.

Лист-заяву позивача від 06.08.2013 із
вихідним № 135419/22 відповідач отримав 16
серпня 2013 року, про що свідчить
повідомлення поштового зв'язку про
вручення уповноваженій особі
відповідача поштового відправлення
позивача.

Таким чином, відповідач, у строк до 14
листопада 2013 року, був зобов'язаний або
здійснити на користь позивача страхове
відшкодування або прийняти
вмотивоване рішення про відмову у
виплаті, про що повідомити позивача.

Спір між сторонами судового процесу
виник внаслідок порушення
відповідачем його грошового
зобов'язання за Договором
обов'язкового страхування. Як вказує
позивач, відповідачем заяву від 06.08.2013
№ 135419/22 задоволено не було, страхове
відшкодування в сумі 1.611,68 грн на
користь позивача не виплачено.
Наведена обставина призвела до
звернення позивача до господарського
суду за захистом свого порушеного
права шляхом стягнення з відповідача
страхового відшкодування в сумі 1.611,68
грн.

Виходячи з викладених вище обставин та
наявних у матеріалах даної справи
доказів, суд дійшов висновку, що позов
задоволенню не підлягає, з огляду на
таке.

Відповідно до п. 15.3 ст. 15 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страхування відповідальності
за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю,
майну третіх осіб внаслідок
експлуатації транспортного засобу,
визначеного в договорі страхування,
особою, вказаною в договорі
страхування, або однією з осіб,
зазначених у договорі (договір III типу)
(редакція від 14.08.2011).

Беручи до уваги наведену вище норму
права, цивільно-правова
відповідальність за Договором
обов'язкового страхування
застрахована тієї особи, яка вказана у
вказаному правочині, тобто ОСОБА_4,
оскільки Договір обов'язкового
страхування укладався на умовах ІІІ
типу.

Однак, як встановлено судом вище,
винною особою, яка керувала
забезпеченим транспортним засобом, є
ОСОБА_3, а тому вимога позивача про
стягнення з відповідача страхового
відшкодування є неправомірною,
оскільки цивільно-правова
відповідальність Договором
обов'язкового страхування
застрахована не була.

Крім того, пунктами 37.1, 37.1.4 ст. 37 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" внормовано, що підставою для
відмови у здійсненні страхового
відшкодування (регламентної виплати) є
неподання заяви про страхове
відшкодування впродовж одного року,
якщо шкода заподіяна майну
потерпілого, і трьох років, якщо шкода
заподіяна здоров'ю або життю
потерпілого, з моменту скоєння
дорожньо-транспортної пригоди
(редакція від 09.01.2012).

Отже, суд, виходячи з моменту настання
ДТП (02 травня 2012 року) і звернення
позивача до відповідача із вимогою про
виплату страхового відшкодування
(заява від 06.08.2013 № 135419/22), яке позивач
набув в порядку статті 993 Цивільного
кодексу України та статті 27 Закону
України «Про страхування», дійшов
висновку, що позовна вимога
задоволенню не підлягає, оскільки
позивач звернувся до відповідача із
вимогою після спливу річного терміну.

Водночас суд відзначає, що на підставі
статті 9 Закону України «Про
страхування» та пункту 12.1 статті 12
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" страхове
відшкодування, яке виплачується
страховиком за полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів завжди
зменшується на суму франшизи,
передбаченої таким полісом.

Однак, позивачем в сумі позовної вимоги
не була врахована сума франшизи, яка
встановлена в Договорі обов'язкового
страхування.

Обов'язок доказування відповідно до
пункту 4 частини третьої статті 129
Конституції України та статті 33
Господарського процесуального кодексу
України розподіляється між сторонами
виходячи з того, хто посилається на
певні юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги та
заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.

З урахуванням всіх фактичних обставин
справи та в їх сукупності, позовна
вимога публічного акціонерного
товариства "УКРАЇНСЬКА Страхова
компанія "ГАРАНТ-АВТО" про стягнення з
відповідача страхового відшкодування
в сумі 1.611,68 грн задоволенню не
підлягає, а тому, згідно ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України, витрати по сплаті судового
збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, статтями
82-85 Господарського процесуального
кодексу України, Господарський суд
міста Києва, -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову відмовити
повністю.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 19 травня 2014
року.

Cуддя
С.В. Балац