м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/4174/14 13.05.14
За позовом Фізичної особи-підприємця
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ріан Інжиніринг
про стягнення 102 385,78 грн., -
Суддя Морозов С.М.
За участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_2 (представник за
довіреністю №214 від 24.04.2014р.);
від відповідача: не з'явились.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(надалі також - позивач) звернулась до
суду з позовною заявою про стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ріан Інжиніринг
ЛЛС» (надалі також - відповідач) суми
заборгованості за Договором №63
надання послуг з користування МТК від
15.07.2011р. в розмірі 102 385,78 грн., з яких 87
200,00 грн. основного боргу, 10 683,28 грн.
пені, 1 330,80 грн. збитків від інфляції та 3
171,70 грн. 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідач своїх зобов'язань за
договором не виконав, вартість наданих
позивачем послуг не оплатив.
Відповідач відзиву на позовну заяву не
надав, участь уповноваженого
представника в судові за сідання не
забезпечив, про час та місце судових
засідань був повідомлений належним
чином, докази чого містяться в
матеріалах справи.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.03.2014р. прийнято позовну
заяву до розгляду та порушено
провадження у справі, справі присвоєно
№910/4174/14, розгляд призначено на 15.04.2014р.
Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 15.04.2014р. у зв'язку з неявкою
представника відповідача в судове
засідання та витребуванням додаткових
доказів по справі, розгляд справи
відкладено до 13.05.2014р.
В судове засідання 13.05.2014р. представник
відповідача повторно не з'явився.
Судом враховано, що відповідно до п. 3.9.
Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України №18 від
26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції», розпочинаючи
судовий розгляд, суддя має встановити,
чи повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце розгляду судом справи у разі
виконання останнім вимог частини
першої статті 64 та статті 87 ГПК.
За змістом цієї норми, зокрема, в разі
якщо ухвалу про порушення провадження
у справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.
У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.
Зважаючи на те, що неявка представника
відповідача не перешкоджає всебічному,
повному та об'єктивному розгляду всіх
обставин справи, суд вважає за можливе
розглянути справу за наявними в ній
матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.
При цьому, оскільки суд відкладав
розгляд справи, надаючи можливість
учасникам судового процесу
реалізувати свої процесуальні права на
представництво інтересів у суді та
подання доказів в обґрунтування своїх
вимог та заперечень, суд, враховуючи
процесуальні строки розгляду спору,
встановлені ст. 69 ГПК України, не
знаходить підстав для відкладення
розгляду справи.
Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, кожен при
вирішенні судом питання щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на судовий розгляд упродовж розумного
Обов'язок швидкого здійснення
правосуддя покладається, в першу чергу,
на відповідні державні судові органи.
Розумність тривалості судового
провадження оцінюється в залежності
від обставин справи та з огляду на
складність справи, поведінки сторін,
предмету спору. Нездатність суду
ефективно протидіяти недобросовісно
створюваним учасниками справи
перепонам для руху справи є порушенням
ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення
Європейського суду з прав людини від
08.11.2005р. у справі «Смірнова проти
Відповідно до Листа Верховного Суду
України головам апеляційних судів
України №1-5/45 від 25.01.2006р., у
цивільних, адміністративних і
господарських справах перебіг
провадження для цілей статті 6
Конвенції розпочинається з моменту
подання позову і закінчується
винесенням остаточного рішення у
справі.
Критерії оцінювання «розумності»
строку розгляду справи є спільними для
всіх категорій справ (цивільних,
господарських, адміністративних чи
кримінальних). Це - складність справи,
поведінка заявника та поведінка
органів державної влади (насамперед,
суду). Відповідальність держави за
затягування провадження у справі, як
правило, настає у випадку
нерегулярного призначення судових
засідань, призначення судових засідань
з великими інтервалами, затягування
при передачі або пересиланні справи з
одного суду в інший, невжиття судом
заходів до дисциплінування сторін у
справі, свідків, експертів, повторне
направлення справи на додаткове
розслідування чи новий судовий
Всі ці обставини судам слід
враховувати при розгляді кожної
справи, оскільки перевищення розумних
строків розгляду справ становить
порушення прав, гарантованих пунктом 1
статті 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини, а збільшення
кількості звернень до Європейського
суду з прав людини не лише погіршує
імідж нашої держави на міжнародному
рівні, але й призводить до значних
втрат державного бюджету.
В судовому засіданні 13.05.2014р. було
оголошено вступну та резолютивну
Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
Господарський суд міста Києва, -
15.07.2011р. між позивачем (виконавець - за
Договором) та відповідачем (замовник -
за Договором) було укладено Договір №63
надання послуг з користування МТК
(надалі - Договір), відповідно до якого
позивач зобов'язувався надати
відповідачу комплекс послуг з
користування мобільних туалетних
кабінок (МТК - за Договором), на умовах
договору, а відповідач зобов'язувався
прийняти та вчасно оплатити надані
позивачем послуги (п. 1.1. Договору).
У відповідності до п. п. 1.2., 1.4. Договору
комплекс послуг з користування
мобільних туалетних кабінок
складається з оренди МТК, які є
власністю позивача та з обслуговування
МТК (послуги - за Договором), на умовах,
що визначаються та узгоджуються
сторонами у Додатку до Договору, який є
його невід'ємною частиною. Послуги за
цим Договором надаються на об'єкті
Згідно п. п. 4.1. - 4.4. Договору надання
послуг проводиться згідно умов,
визначених сторонами в додатку до
цього Договору, про що робиться
відповідна відмітка в документах
виконавця, яка завіряється підписом
замовника. Обсяг наданих послуг
щомісячно оформляється Актом наданих
послуг, який складається в двох
примірниках, підписується виконавцем
та передається замовнику. Замовник
протягом трьох банківських днів з дня
закінчення обумовленого терміну
надання Послуг підписує акт наданих
послуг, що є підставою для остаточних
розрахунків, та повертає один
екземпляр підписаного акту виконавцю.
Якщо протягом строку, передбаченого п.
4.3. Договору замовник не зробив
письмових зауважень щодо повноти та
якості послуг, то вони вважаються
прийнятими, а акт виконаних послуг
вважається підписаним замовником, що є
підставою для остаточних розрахунків.
Відповідно до п. п. 5.1. - 5.2. Договору
вартість надання послуг визначаються
та затверджуються сторонами у додатку
до Договору. Попередню оплату за кожен
місяць замовник сплачує на підставі
рахунку-фактури не пізніше 10-го числа
Згідно наявних в матеріалах справи
Додатку №1 до Договору від 15.07.2011р. та
Додатку №2 до Договору від 21.09.2011р.
оренда МТК класу А становить 350,00 грн.,
вартість послуг за один місять - 1 500,00
грн., вартість обслуговування
мобільної туалетної кабіни становить
100,00 грн. Загальна вартість послуг за
один місяць зазначається у
рахунку-фактурі, який передається
замовнику на початок кожного місяця.
Позивачем у відповідності до п. 5.2.
Договору було виставлено відповідачу
наступні рахунки-фактури, а саме:
№ СФ-0000016 від 21.02.2012р. на суму 4 600,00 грн.
№ СФ-0000025 від 28.03.2012р. на суму 5 000,00 грн.;
№ СФ-0000036 від 20.04.2012р. на суму 4 600,00 грн.;
№ СФ-0000045 від 28.05.2012р. на суму 5 000,00 грн.;
№ СФ-0000056 від 28.06.2012р. на суму 5 000,00 грн.;
№ СФ-0000065 від 26.07.2012р. на суму 5 000,00 грн.;
№ СФ-0000073 від 31.08.2012р. на суму 5 000,00 грн.;
№ СФ-0000083 від 26.09.2012р. на суму 5 000,00 грн.;
№ СФ-0000091 від 30.10.2012р. на суму 5 000,00 грн.;
№ СФ-0000100 від 30.11.2012р. на суму 5 000,00 грн.;
№ СФ-0000106 від 25.12.2012р. на суму 4 600,00 грн.;
№ СФ-0000003 від 25.01.2013р. на суму 5 000,00 грн.;
№ СФ-0000009 від 28.02.2013р. на суму 4 600,00 грн.;
№ СФ-0000014 від 28.03.2013р. на суму 5 000,00 грн.;
№ СФ-0000019 від 30.04.2013р. на суму 5 000,00 грн.;
№ СФ-0000025 від 31.05.2013р. на суму 5 000,00 грн.;
№ СФ-0000028 від 28.06.2013р. на суму 4 600,00 грн.;
№ СФ-0000032 від 31.07.2013р. на суму 1 400,00 грн.;
№ СФ-0000034 від 22.08.2013р. на суму 1 400,00 грн.;
№ СФ-0000042 від 30.09.2013р. на суму 1 400,00 грн.
Як вбачається з наданих позивачем до
матеріалів справи актів
здачі-прийняття (надання послуг):
№ ОУ-0000016 від 29.02.2012р. на суму 4 600,00 грн.;
№ ОУ-0000025 від 31.03.2012р. на суму 5 000,00 грн.;
№ ОУ-0000036 від 30.04.2012р. на суму 4 600,00 грн.;
№ ОУ-0000045 від 31.05.2012р. на суму 5 000,00 грн.;
№ ОУ-0000056 від 30.06.2012р. на суму 5 000,00 грн.;
№ ОУ-0000065 від 31.07.2012р. на суму 5 000,00 грн.;
№ ОУ-0000073 від 31.08.2012р. на суму 5 000,00 грн.;
№ ОУ-0000083 від 30.09.2012р. на суму 5 000,00 грн.;
№ ОУ-0000091 від 31.10.2012р. на суму 5 000,00 грн.;
№ ОУ-0000100 від 30.11.2012р. на суму 5 000,00 грн.;
№ ОУ-0000106 від 31.12.2012р. на суму 4 600,00 грн.;
№ ОУ-0000003 від 31.01.2013р. на суму 5 000,00 грн.;
№ ОУ-0000009 від 28.02.2013р. на суму 4 600,00 грн.;
№ ОУ-0000014 від 31.03.2013р. на суму 5 000,00 грн.;
№ ОУ-0000019 від 30.04.2013р. на суму 5 000,00 грн.;
№ ОУ-0000025 від 31.05.2013р. на суму 5 000,00 грн.;
№ ОУ-0000028 від 30.06.2013р. на суму 4 600,00 грн.;
№ ОУ-0000032 від 31.07.2013р. на суму 1 400,00 грн.;
№ ОУ-0000034 від 31.08.2013р. на суму 1 400,00 грн.;
№ ОУ-0000042 від 30.09.2013р. на суму 1 400,00 грн. в
графі «від замовника» відсутні підписи
відповідальних осіб про прийняття
послуг та відбитки печатки
підприємства, як того вимагає ст. 9
закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Разом з тим, як про те зазначено
позивачем в позовній заяві
відповідачем за період з 01.03.2012р. по
01.10.2013р. було отримано послуг за
переліченими вище актами
здачі-прийняття (надання послуг) на
загальну суму 87 200,00 грн., а як на
підставу позову позивач посилається на
п. 4.4. Договору і на його думку послуги
за Договором є прийнятими, а акт
виконаних послуг підписаний
замовником, що є підставою для
остаточних розрахунків.
Оскільки відповідач за вказані послуги
відповідно до умов договору оплату
вартості наданих послуг не здійснив,
позивач звернувся до суду з даним
Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу
України за договором про надання
послуг одна сторона (виконавець)
зобов'язується за завданням другої
сторони (замовника) надати послугу, яка
споживається в процесі вчинення певної
дії або здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Виконавець повинен надати послугу
особисто. (ч. 1 ст. 902 Цивільного кодексу
Якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором. (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу
Згідно із частиною 1 ст. 530 Цивільного
кодексу України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
Відповідно до статті 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
відповідно до закону, інших правових
актів, договору, а за відсутності
конкретних вимог щодо виконання
зобов'язання - відповідно до вимог, що у
певних умовах звичайно ставляться.
Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).
Згідно ст.ст. 6, 627-629 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.
Договір є обов'язковим для виконання
Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
Відповідно до ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
Згідно ст. ст. 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті
докази, які мають значення для справи.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
Відповідно до п. 2.5. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №18
від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» будь-які подані
учасниками процесу докази (в тому
числі, зокрема, й стосовно інформації у
мережі Інтернет) підлягають оцінці
судом на предмет належності і
допустимості. Вирішуючи питання щодо
доказів, господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи. Суд обґрунтовує своє
рішення лише тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Позивачем до матеріалів справи не
надано доказів на підтвердження
передачі актів наданих послуг
відповідачу у відповідності до
положень п. 4.2. Договору, а відтак суд не
може дійти однозначного висновку про
надання позивачем послуг відповідачу,
з огляду на відсутність в матеріалах
справи доказів (первинних документів в
розумінні ст. 9 закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» або актів наданих
послуг з належними доказами їх
передачі відповідачу) на підтвердження
надання таких послуг відповідно до
умов Договору.

За таких обставин позовні вимоги щодо
стягнення з відповідача суми
заборгованості в розмірі 87 200,00 грн.
задоволенню не підлягають.

Позивачем заявлено також до стягнення
з відповідача 10 683,28 грн. пені, 1 330,80 грн.
збитків від інфляції та 3 171,70 грн. 3%
річних.

В обґрунтування вказаних вимог позивач
посилається на норми чинного
цивільного законодавства України (ст.
ст. 549-551 Цивільного кодексу України),
положення Договору (п. п. 6.1. - 6.3.
Договору), які встановлюють
відповідальність боржника за
несвоєчасно виконане грошове
зобов'язання, а також ст. 625 Цивільного
кодексу України, якою встановлено, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Зважаючи на те, що вимоги позивача про
стягнення з відповідача 10 683,28 грн. пені,
1 330,80 грн. збитків від інфляції та 3 171,70
грн. 3% річних за прострочення виконання
відповідачем зобов'язання щодо оплати
вартості послуг є похідними від вимоги
про стягнення заборгованості у розмірі
87 200,00 грн., то відсутність підстав для
задоволення вимоги про стягнення суми
основного боргу виключає можливість
задоволення позову в частині стягнення
пені, збитків від інфляції та 3 % річних
за прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Згідно ст. 43 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України №6
від 23.03.2012р. «Про судове рішення»
рішення господарського суду має
ґрунтуватись на повному з'ясуванні
такого: чи мали місце обставини, на які
посилаються особи, що беруть участь у
процесі, та якими доказами вони
підтверджуються; чи не виявлено у
процесі розгляду справи інших
фактичних обставин, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин; яка правова кваліфікація
відносин сторін, виходячи з фактів,
установлених у процесі розгляду
справи, та яка правова норма підлягає
застосуванню для вирішення спору.

За таких обставин, дослідивши всі
обставини справи, перевіривши їх
наявними в справі доказами, судом
встановлено, що позовні вимоги в справі
№910/4174/14 є недоведеними та не
підлягають задоволенню.

У зв'язку з відмовою в задоволенні
позовних вимог, судовий збір, у розмірі
2 047,72 грн. відповідно до положень статті
49 Господарського процесуального
кодексу України та Закону України «Про
судовий збір», покладається на
позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85
Господарського процесуального кодексу
України, Господарський суд міста Києва,
-

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 19.05.2014р.

Суддя
Морозов
С.М.