ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.05.14р. Справа № 904/2097/14

За позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "НАВІГАТОР", м. Київ

до публічного акціонерного товариства
"НІКОПОЛЬСЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ",
м.Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості

Суддя Петренко І.В.

Представники:

Від позивача: представник Ковальова
О.Д. - довіреність № б/н від 08.01.14р.

Від відповідача: представник Шашликов
Д.Г. - довіреність № 231-4016 від 14.08.13р.,

представник Марченко М.А. - довіреність
№ 370-4016 від 30.12.13р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Навігатор", м.Київ
(далі по тексту - позивач) звернулося до
господарського суду з позовною заявою
до публічного акціонерного товариства
"Нікопольський завод феросплавів",
м.Нікополь, Дніпропетровська область
(далі по тексту - відповідач) про
стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованості за укладеним
між сторонами договором поставки.

13.05.2014р. позивач зменшив позовні вимоги
шляхом подання заяви за вих.№б/н від
12.05.2014р. та просить суд стягнути
23558,60грн. - основної заборгованості;
1077,89грн. - пені; 831,61грн. - інфляційних
втрат; 984,81грн. - 3% річних.

Судові витрати по справі позивач
просить суд стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на
виконання умов укладеного між
сторонами договору поставки позивач
поставив відповідачу товар, який
останній прийняв без заперечень та
зауважень, однак вчасно не
розрахувався з позивачем, у зв'язку з
чим позивач з метою захисту порушених
прав звернувся до суду.

За результатами розгляду позовної
заяви за вих. № б/н від 28.03.2014р. ухвалою
суду від 03.04.2014р. порушено провадження
по справі та призначено слухання на
24.04.2014р.

Відповідно до п.3.9.1. постанови пленуму
Вищого господарського суду України від
26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", особи, які беруть
участь у справі, вважаються
повідомленими про час і місце розгляду
судом справи у разі виконання останнім
вимог частини першої статті 64 та статті
87 Господарського процесуального
кодексу України. У разі присутності
сторони або іншого учасника судового
процесу в судовому засіданні протокол
судового засідання, в якому
відображені відомості про явку сторін
(пункт 4 частини другої статті 811 ГПК), є
належним підтвердженням повідомлення
такої сторони (іншого учасника
судового процесу) про час і місце
наступного судового засідання. За
змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо
ухвалу про порушення провадження у
справі було надіслано за належною
адресою (тобто повідомленою суду
стороною, а в разі ненадання суду
відповідної інформації - адресою,
зазначеною в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців), і не повернуто
підприємством зв'язку або повернуто з
посиланням на відсутність (вибуття)
адресата, відмову від одержання,
закінчення строку зберігання
поштового відправлення тощо, то
вважається, що адресат повідомлений
про час і місце розгляду справи судом.

Відповідач про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином, що
підтверджується відповідним штампом
суду з відміткою про відправлення
ухвал суду від 03.04.2014р. та від 24.04.2014р.,
які містять вихідний реєстраційний
номер, загальну кількість відправлених
примірників документа, дату
відправлення, підпис працівника, який
її здійснив. Господарський суд
констатує, що повідомив відповідача
про час та місце розгляду справи
належним чином шляхом виконання вимог
частини першої статті 64 та статті 87
Господарського процесуального кодексу
України і з додержанням вимог
Інструкції з діловодства в
господарських судах України, яка
затверджена наказом державної судової
адміністрації України 20.02.2013р. у м.
Києві за № 28.

Підтвердженням повідомлення
відповідача про час та місце розгляду
справи є протокол судового засідання
від 13.05.2014р. в якому містяться відомості
про явку в судове засідання
повноважного представника
відповідача.

Відповідач вимоги суду виконав, відзив
на позов надав, позовні вимоги не
визнає в повному обсязі посилаючись на
наступне.

По-перше, відповідач заперечує
отримання від позивача таких
документів, як: рахунок-фактура, акт
прийому-передачі товару,
товарно-транспортна накладна та
сертифікат якості виробника товару, у
зв'язку з чим вважає, що строк оплати за
товар не настав;

По-друге, відповідач зауважив, що
відповідач розрахував пеню з
порушенням шестимісячного строку та
неправильним застосуванням облікової
ставки Національного банку України.

У відзиві на позов відповідач просив
суд застосувати до позовних вимог про
стягнення пені позовну давність та
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Суд розгляд справи відкладав з 24.05.2014р.
до 13.05.2014р.

Суд оголошував перерву з 13.05.2014р. до
22.05.2014р.

Суд розглянув справу за наявними в ній
матеріалами відповідно до ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України.

У судовому засіданні, яке відбулося
22.05.2014р. в порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України,
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Розглянувши матеріали справи, подані
документи, заслухавши пояснення
повноважного представника позивача,
господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.11.2012р. між товариством з обмеженою
відповідальністю "Навігатор" (далі по
тексту - позивач, постачальник) та
публічним акціонерним товариством
"Нікопольський завод феросплавів" (далі
по тексту - відповідач, покупець)
укладено договір поставки №1203503 (далі
по тексту - договір). Відповідно до
пункту 1.1 умов якого постачальник
зобов'язується передати у власність
покупцеві товар, повне найменування
якого, вид, сорт вказується у
специфікації (додатку) до договору
(далі по тексту - товар), які є його
невід'ємною частиною, покупець
зобов'язується прийняти вказаний товар
та оплатити його в порядку і за умовами,
передбаченими договором.

Відповідно до пункту 4.1 договору
загальна вартість товару за цим
договором складає суму партій товару
за всіма специфікаціями (додатками) до
даного договору.

Ціна кожного найменування товару, його
марки, виду, сорту, одиниці виміру, а
також загальна вартість кожної партії
товару вказується в специфікації
(додатку) до договору (пункт 4.2
договору).

Відповідно до пункту 4.6 договору,
порядок оплати і форма розрахунків
вказується сторонами у специфікаціях
(додатках) до даного договору.

На виконання умов договору поставки
між позивачем та відповідачем
підписано специфікацію №1 (а.с.18), де
сторони узгодили конкретний
асортимент, кількість, ціну, строк
поставки та умови оплати товару, що має
передаватися позивачем.

Позивач зазначає, що відповідно до умов
договору поставки, специфікації № 1
відповідачу було передано у власність
товар на умовах надання позивачем
відповідачу товарного кредиту з
відстрочкою платежу на загальну суму
29477,60грн., що підтверджується
видатковою накладною (а.с.23), яка
долучена до матеріалів справи і
визнається відповідачем.

Відповідно до п. 1 ст. 509 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (сплатити гроші), а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу
України, господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає,
зокрема із господарського договору (ст.
174 Господарського кодексу України).

У відповідності до п. 2 ст. 712 Цивільного
кодексу України, до договору поставки
застосовуються загальні положення про
купівлю-продаж, якщо інше не
встановлено договором, законом або не
випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу
України, за договором поставки одна
сторона - постачальник зобов'язується
передати (поставити) у зумовлені строки
(строк) другій стороні - покупцеві товар
(товари), а покупець зобов'язується
прийняти вказаний товар (товари) і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати товару
(ч.1). Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. Договором купівлі-продажу може
бути передбачено розстрочення платежу
(ч.2). У разі прострочення оплати товару
продавець має право вимагати оплати
товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами
(ч.3). Якщо покупець відмовився прийняти
та оплатити товар, продавець має право
за своїм вибором вимагати оплати
товару або відмовитися від договору
купівлі-продажу (ч.4). Якщо продавець
зобов'язаний передати покупцеві крім
неоплаченого також інший товар, він має
право зупинити передання цього товару
до повної оплати всього раніше
переданого товару, якщо інше не
встановлено договором або актами
цивільного законодавства (ч.5).

В силу ст. 627 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу
України суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. При цьому, до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Дослідивши матеріали справи, оригінали
документів наданих сторонами на вимогу
суду в судове засідання та заслухавши
повноважних представників сторін в
судовому засіданні, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги про
стягнення 23558,60грн. основної
заборгованості, слід визнати
обґрунтованими, документально
доведеними, такими, що не суперечать
чинному законодавству України, а отже є
такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових
зобов'язань", платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін.

Згідно ст.3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових
зобов'язань", розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла
у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу
України, передбачено, що нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Пунктом 11.3 договору встановлено, що у
випадку порушення строків оплати за
поставлений товар згідно з цим
договором більше десяти календарних
днів покупець сплачує постачальнику
пеню у розмірі 0,5% від суми несплаченого
товару за кожний день прострочення,
починаючи з одинадцятого дня
прострочення.

Господарський суд констатує, що
поставка товару за видатковою
накладною №5072 від 04.12.2012р. на суму
29477,60грн. відбулася 04.12.2012р.

Пунктом 1 Специфікації №1 встановлено
покупець здійснює оплату поставленого
постачальником товару за поставки
протягом тридцяти п'яти календарних
днів, за моменту надання
рахунків-фактур та податкових
накладних за фактично поставлений
товар на склад покупця за умови
виконання пункту 3.4 датою (моментом)
оплати вважається дата списання коштів
з поточного рахунку покупця.

Враховуючи положення пункту 1
Специфікації №1 господарський суд
встановив строк оплати з 05.12.2012р. по
08.01.2013р., з 09.01.2013р. починається
прострочення оплати отриманого товару,
у зв'язку з чим нарахування пені
можливе з 09.01.2013р. по 08.07.2013р.

Позивач в заяві за вих.№б/н від 12.05.2014р.
пеню нарахував за період з 28.03.2013р. по
19.07.2013р., тобто з порушенням строку.

Враховуючи заяву відповідача
викладену у відзиві на позов
господарський суд вважає за можливе
застосувати позовну давність, з
урахуванням наступного.

Позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу (ст.256 Цивільного
кодексу України).

Частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу
України визначено, що позовна давність
в один рік застосовується, зокрема, до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені);

Стаття 261 Цивільного кодексу України
визначає початок перебігу позовної
давності, відповідно до частини першої
якої перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Статтею 267 Цивільного кодексу України
визначено наслідки спливу позовної
давності, а саме особа, яка виконала
зобов'язання після спливу позовної
давності, не має права вимагати
повернення виконаного, навіть якщо
вона у момент виконання не знала про
сплив позовної давності (ч.1). Заява про
захист цивільного права або інтересу
має бути прийнята судом до розгляду
незалежно від спливу позовної давності
(ч.2). Позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення (ч.3).
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4). Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту (ч.5).

Пунктом 4.3 Постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від
29.05.2013р. за № 10 "Про деякі питання
практики застосування позовної
давності у вирішенні господарських
спорів" визначено, що якщо відповідно
до чинного законодавства або договору
неустойка (пеня) підлягає стягненню за
кожний день прострочення виконання
зобов'язання, позовну давність
необхідно обчислювати щодо кожного дня
окремо за попередній рік до дня подання
позову, якщо інший період не
встановлено законом або угодою сторін.
При цьому, однак, слід мати на увазі
положення частини шостої статті 232 ГК
України, за якими нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано. Даний
шестимісячний строк не є позовною
давністю, а визначає максимальний
період часу, за який може бути
нараховано штрафні санкції (якщо інший
такий період не встановлено законом
або договором).

Враховуючи викладене, господарський
суд визнав за можливе стягнення пені за
період з 01.04.2013р. по 08.07.2013р.

Здійснивши перерахунок пені
господарський суд визнав такою, що
підлягає задоволенню пеню у розмірі
939,76грн. за період з 01.04.2013р. по 08.07.2013р. В
решті відмовляє.

Статтею 625 Цивільного кодексу України
встановлено, що боржник не
звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Позивач нарахував відповідачу за
період з 09.01.2013р. по 12.05.2014р. три відсотки
річних у розмірі 984,81грн.

Господарський суд перевірив
розрахунок позивача та визнав його
правильним, а вимогу такою, що підлягає
задоволенню.

Позивач нарахував відповідачу з січня
2013 року по квітень 2014 року інфляційні
втрати у розмірі 831,61грн.

Господарський суд перевірив
розрахунок позивача та визнав його
правильним, а вимогу такою, що підлягає
задоволенню.

Заперечення відповідача, що останній
не отримав від позивача
рахунку-фактури, акт прийому-передачі
товару, товарно-транспортної накладної
та сертифікату якості виробника
товару, у зв'язку з чим вважає, що строк
оплати за товар не настав
господарський суд відхиляє, так як
жодним належним доказом зазначені
обставини відповідач не довів, однак
проти отримання товару не заперечує, у
зв'язку з чим господарський суд вважає,
що товар повинен бути оплачений.

Що стосується зауважень відповідача
відносно неправильності розрахунку
пені господарський суд здійснив
перерахування.

Заява відповідача про застосування до
позовних вимог про стягнення пені
позовної давності судом задоволена.

Судові витрати по справі покласти на
відповідача пропорційно розміру
задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.1,3 Закону України „Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань", ст.ст.
525, 526, 509, 530, 536, 625, 627, 692, 712 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 232, 265
Господарського кодексу України, ст.ст.
1, 2, 12, 21, 32, 36, 44, 49, 75, 82-85, 115-117
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства "Нікопольський завод
феросплавів" (53200, Дніпропетровська
область, м.Нікополь,
вул.Електрометалургів, буд.310;
ідентифікаційний код 00186520) на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю "Навігатор" (04116,
м.Київ, вул.Кирило-Мефодіївська, буд.14/2;
ідентифікаційний код 23704614) 23558,60грн.
(двадцять три тисячі п'ятсот п'ятдесят
вісім грн. 60 коп.) - основної
заборгованості; 939,76грн. (дев'ятсот
тридцять дев'ять грн. 76 коп.) - пені;
984,81грн. (дев'ятсот вісімдесят чотири
грн. 81 коп.) - три проценти річних;
831,61грн. (вісімсот тридцять одна грн. 61
коп.) - інфляційних втрат; 1817,50грн. (одна
тисяча вісімсот сімнадцять грн. 50 коп.) -
судовий збір, видати наказ.

В решті відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено

26.05.14р.

Суддя І.В. Петренко