номер провадження справи 17/30/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2014
Справа № 908/926/14

за позовною заявою: публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПРИВАТБАНК", 49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, буд. 50

адреса для листування: 49027, м.
Дніпропетровськ, а/с 1800

до відповідача: фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1,
АДРЕСА_1

про стягнення 25 466,55 грн.

суддя Корсун
В.Л.

У засіданні приймали участь
представники:

від позивача: Богуславський В.В.,
довіреність від 21.10.13 № 4338-О

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

20.03.14 до господарського суду звернулось
публічне акціонерне товариство
комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (надалі
ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК") з позовною заявою
б/н від 25.02.14 до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 (далі ФОП
ОСОБА_1) про стягнення з відповідача
заборгованості за договором
банківського обслуговування від 15.05.13
б/н в сумі 25 466,55 грн., з яких: 18 000 грн. -
борг за основною сумою кредиту, 4 728 грн.
- заборгованість зі сплати процентів за
користування кредитом, 1 185,31 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором та 1 553,24 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом.

Автоматизованою системою
документообігу суду здійснено
розподіл справ між суддями та
визначено позовну заяву ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК" від 25.02.14 до розгляду судді
Корсуну В.Л.

Ухвалою від 20.03.14 судом порушено
провадження у справі № 908/926/14, якій
присвоєно № провадження 17/30/14, судове
засідання призначено на 23.04.14. У сторін
витребувані документи, які необхідні
для всебічного та об'єктивного
розгляду і вирішення справи.

У зв'язку з неявкою в судове засідання
представника відповідача ухвалою від
23.04.14 судом розгляд справи у відкладено
на 19.05.14.

Ухвалою від 19.05.14 судом продовжено
строк розгляду спору до 30.05.14, розгляд
справи відкладено на 26.05.14.

За заявою представника позивача
розгляд цієї справи здійснювався без
застосування технічних засобів
фіксації судового процесу.

У засіданні суду 26.05.14, на підставі ст.
ст. 821, 85 ГПК України, судом оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення. Судом повідомлено
представника позивача про дату
виготовлення повного рішення.

Позивач підтримав заявлені вимоги у
повному обсязі з підстав, викладених у
позовній заяві від 25.02.14, зазначав
наступне. 15.05.13 відповідачем було
підписано заяву про відкриття
поточного рахунку в ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК".
Згідно із вказаною заявою ФОП ОСОБА_1
приєдналась до "Умов та правил надання
банківських послуг", Тарифів Банку, що
розміщенні в Інтернет сайті
http://privatbank.ua, які разом із вище вказаною
заявою складають договір банківського
обслуговування від 15.05.13 б/н. На
виконання умов вказаного договору ПАТ
КБ "ПРИВАТБАНК" встановлено
відповідачу кредитний ліміт в сумі 18 000
грн. на поточний рахунок НОМЕР_1 в
електронному вигляді через
встановлені засоби електронного
зв'язку Банку і Клієнта. Отже, як
стверджує позивач, свої зобов'язання за
договором останній виконав у повному
обсязі. При цьому, відповідач свої
зобов'язання щодо своєчасного
повернення кредиту, % за користування
кредитом та комісії за користування
кредитом належним чином не виконав. У
зв'язку з чим, станом на час розгляду
справи в суді, заборгованість по
вказаних платежах за спірним договором
становить 25 466,55 грн., з яких: 18 000 грн. -
борг за кредитом, 4 728 грн. -
заборгованість зі сплати процентів за
користування кредитом, 1 185,31 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором та 1 553,24 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом. На підставі
викладеного, позивач керуючись
ст. ст. 526, 527, 530, 610 ЦК України, ст. 193 ГК
України, просить позов задовольнити.

Відповідач заявлені позовні вимоги не
спростував, відзив на позов суду не
надав, представник відповідача в
судові засідання жодного разу за
викликом не з'явився, правом надати
відзив на позов не скористався. Про
дату, час та місце судового засідання
відповідача повідомлено належним
чином.

Згідно з ч. 1 ст. 64 ГПК України, суддя,
прийнявши позовну заяву, не пізніше 3
днів з дня її надходження виносить і
надсилає сторонам, прокурору, якщо він
є заявником, ухвалу про порушення
провадження у справі, в якій вказується
про прийняття позовної заяви,
призначення справи до розгляду в
засіданні господарського суду, про
дату, час і місце його проведення,
необхідні дії щодо підготовки справи
до розгляду в засіданні. Ухвала про
порушення провадження у справі
надсилається зазначеним особам за
повідомленою ними господарському суду
адресою. У разі ненадання сторонами
інформації щодо їх поштової адреси,
ухвала про відкриття провадження у
справі надсилається за адресою
місцезнаходження (місця проживання)
сторін, що зазначена в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (далі ЄДР). У
разі відсутності сторін за адресою,
вважається, що ухвала про порушення
провадження у справі вручена їм
належним чином.

Як вбачається із оригіналів двох
Витягів із Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії АД № 153187 та
серії АД № 225824, станом на 20.03.14 та станом
на 15.04.14, тобто станом на час розгляду
справи № 908/926/14 в суді,
місцезнаходженням фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1, що
співпадає з адресою, зазначеною у
позові.

Таким чином, відповідні процесуальні
документи надіслані судом згідно з
поштовими реквізитами учасників
процесу. Зазначене свідчить, що судом
були вжиті всі заходи щодо
повідомлення відповідача про дату,
місце і час розгляд справи.

Згідно із ст. 75 ГПК України, справу
розглянуто за наявними матеріалами,
які суд визнав достатніми для
вирішення спору по суті.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 1066 Цивільного кодексу
України (далі ЦК України), за договором
банківського рахунку банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Статтею 1067 ЦК України визначено,
що договір банківського рахунку
укладається для відкриття клієнту або
визначеній ним особі рахунку у банку на
умовах, погоджених сторонами (ч. 1). Банк
зобов'язаний укласти договір
банківського рахунку з клієнтом, який
звернувся з пропозицією відкрити
рахунок на оголошених банком умовах, що
відповідають закону та банківським
правилам. Банк не має права відмовити у
відкритті рахунку, вчинення
відповідних операцій за яким
передбачено законом, установчими
документами банку та наданою йому
ліцензією, крім випадків, коли банк не
має можливості прийняти на банківське
обслуговування або якщо така відмова
допускається законом або банківськими
правилами. У разі необґрунтованого
ухилення банку від укладення договору
банківського рахунку клієнт має право
на захист відповідно до цього Кодексу
(ч. 2).

З урахуванням викладеного, суд
виходить з того, що договір
банківського рахунку є публічним
договором. Клієнти мають право
відкривати рахунки в будь-яких банках
України відповідно до власного вибору,
крім випадків, якщо банк не має змоги
прийняти на банківське обслуговування
або якщо така відмова допускається
законом або банківськими правилами.
Умови договору не можуть суперечити
вимогам Інструкції про порядок
відкриття, використання і закриття
рахунків у національній та іноземних
валютах (затв. постановою Правління
Національного банку України від 12.11.03 №
492, яка зареєстрована в Міністерстві
юстиції України 17.12.03 за № 1172/8493).

З матеріалів справи вбачається,
що заявляючи вимоги про стягнення з ФОП
ОСОБА_1 25 466,55 грн. заборгованості
за договором від 15.05.13 б/н, позивач
посилається на підписану між сторонами
заяву про приєднання до умов та правил
надання банківських послуг та заяву на
відкриття рахунку у ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК".

Так, із змісту заяви про
приєднання до умов та правил надання
банківських послуг слідує, що Клієнт
(відповідач) виразив свою згоду з
Умовами та Правилами надання
банківських послуг (находяться на
сайті банку www.pb.ua), Тарифами банку, які
разом з цією анкетою складають договір
банківського обслуговування. Цією ж
заявою Клієнт підтвердив згоду на
введення з ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК"
документообігу, в т.ч. підписання угод,
договорів, додаткових угод до них, заяв,
актів, платіжних або ж інших
документів, як шляхом власноручного
підпису, так і шляхом накладення
електронного цифрового підпису,
отриманого в порядку, передбаченому
умовами та правилами надання
банківських послуг. Також, із змісту
цієї заяви слідує, що своїм підписом
Клієнт приєднався та зобов'язався
виконувати умови, викладені в Умовах та
Правилах надання банківських послуг,
Тарифах ПриватБанку - договорі
банківського обслуговування в цілому.

Розглядаючи вказану справу по суті
спору суд виходив з наступного.

Зміст положень Умов та правил надання
банківських послуг, що розміщений на
сайті банку http://www.privatbank.ua, свідчить, що
документи, які розміщенні на цьому
сайті - це публічна оферта, що містить
умови та правила надання послуг банком
його партнерами, до якої приєднується
клієнт, підписуючи заяву у відділенні
банку.

Згідно із розділом 1 (Загальні
положення) вказаних Умов та правил
надання банківських послуг, банк:
ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", що діє на
підставі ліцензії Національного банку
України № 22 від 29.07.09, керуючись
законодавством України, публічно
пропонує широкому та необмеженому колу
осіб можливість отримання банківських
послуг, для чого публікує Умови та
правила надання банківських послуг
(далі - Умови та Правила та/або Договір).

Позивач обґрунтовуючи заявлені вимоги
посилається на п.п. 3.18.1.1., 3.18.1.3., 3.18.1.6.,
3.18.1.8., 3.18.1.16., 3.18.4., 3.18.2.3.4., 3.18.5.1., 3.18.6.1.
Умов та правил надання банківських
послуг (надалі Умови), за змістом яких
кредитний ліміт на поточний рахунок
надається на поповнення обігових
коштів і здійснення поточних платежів
Клієнта, в межах кредитного ліміту. Про
розмір ліміту Банк повідомляє Клієнта
на свій вибір або в письмовій формі, або
через встановлені засоби електронного
зв'язку Банку і Клієнта. Банк здійснює
обслуговування ліміту Клієнта, що
полягає у проведенні його платежів
понад залишку коштів на поточному
рахунку Клієнта, за наявності вільних
грошових ресурсів, за рахунок
кредитних коштів в межах ліміту, шляхом
дебатування поточного рахунку. При
цьому, створюється дебетове сальдо (п.
3.18.1.1.).

Якість послуг повинна відповідати
законодавству України, нормативним
актам Національного банку України, що
регулюють кредитні відносини. Кредит
надається в обмін на зобов'язання
Клієнта повернути кредит, сплатити
відсотки та винагороди (п.п. 3.18.1.2.,
3.18.1.3.).

Кредитний ліміт відносно до цього
розділу Умов та правил надання
банківських послуг представляє собою
суму грошових коштів, в межах яких Банк
здійснює оплату розрахункових
документів Клієнта зверх залишку
грошових коштів на його поточному
рахунку (п. 3.18.1.5.).

Ліміт може бути змінений Банком в
односторонньому порядку,
передбаченому Умовами і правилами
надання банківських послуг, у разі
зниження надходжень грошових коштів на
поточний рахунок або настання інших
факторів, передбачених внутрішніми
нормативними документами Банку.
Підписавши угоду Клієнт висловлює свою
згоду на те, що зміна ліміту
проводиться Банком в односторонньому
порядку шляхом повідомлення Клієнта на
свій вибір або в письмовій формі, або
через висловлені засоби електронного
зв'язку Банку і Клієнта (системи
клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms -
повідомлення або ін.) (п. 3.18.1.6.).

Проведення платежів Клієнта у порядку
обслуговування кредитного ліміту
проводиться Банком протягом одного
року з моменту підписання угоди про
приєднання Клієнта до Умов і правил
надання банківських послуг (або у формі
"Заяви про відкриття поточного рахунку
та картки із зразками підписів і
відтиску печатки" або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт-банк /інтернет клієнт-банк, або в
формі обміну паперовою чи електронною
інформацією, або в будь-якій іншій
формі) (п. 3.18.1.8.).

При укладенні договорів і угод, чи
вчиненні ін. дій, які свідчать про
приєднання Клієнта до Умов і правил
надання банківських послуг (або у формі
"Заяви про відкриття поточного рахунку
та картки із зразками підписів і
відтиску печатки" або у формі
авторизації кредитної угоди в системах
клієнт-банк /інтернет клієнт-банк, або в
формі обміну паперовою чи електронною
інформацією, або в будь-якій ін. формі),
банк та клієнт допускають використання
підписів Клієнта у вигляді
електронно-цифрового підпису та/або
підтвердження через пароль,
направлений банком через
верифікований номер телефону.
Підписання договорів та угод таким
чином прирівнюється до їх укладення у
письмовій формі (п. 3.18.1.16 Умов).

Порядок розрахунків встановлений
у п. 3.18.4 Умов, згідно з яким за
користування кредитом в період з дати
виникнення дебетового сальдо на
поточному рахунку Клієнта при закритті
банківського дня Клієнт сплачує
проценти, виходячи із процентної
ставки, розмір якої залежить від строку
користування кредитом
(диференційована процентна ставка).
Порядок розрахунку процентів є
наступним:

за період користування кредитом з
моменту виникнення дебетового сальдо
до дати обнуління дебетового сальдо в
одну з дат з наступного 20-го до 25-го
числа місяця ("період, в який дебетове
сальдо підлягає обнулінню), розрахунок
процентів здійснюється за процентною
ставкою в розмірі 0 % річних від суми
залишку непогашеної заборгованості (п.
3.18.4.1.). При не обнуленні дебетового
сальдо в одну із дат періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнулінню
протягом 90 днів з останньої дати
періоду, в якому дебетове сальдо
підлягало обнулінню, Клієнт виплачує
Банку за користування кредитом
проценти в розмірі 24.00 % річних,
починаючи з останньої дати періоду, в
якому дебетове сальдо підлягало
обнулінню (п. 3.18.4.1.2.). У випадку
непогашення кредиту протягом 90 днів з
дати закінчення періоду, в якому
дебетове сальдо підлягало обнулінню,
починаючи з 91-го дня після закінчення
періоду, в якому дебетове сальдо
підлягало обнулінню, кредит вважається
простроченим, а грошові зобов'язання
Клієнта щодо погашення заборгованості
вважаються порушеними. При порушенні
Клієнтом будь-якого з грошових
зобов'язань Клієнт сплачує Банку
проценти за користування кредитом в
розмірі 48 % річних від суми залишку
непогашеної заборгованості. У випадку
порушення Клієнтом і при реалізації
права Банку на встановлення іншого
строку повернення кредиту,
передбаченого Умовами і правилами
надання банківських послуг, Клієнт
сплачує Банку пеню в розмірі 0,1315 % від
суми залишку непогашеної
заборгованості за кожен день
прострочення. Сплата пені здійснюється
з дня, наступного за датою порушення
зобов'язань (п. 3.18.4.1.3).

Під "непогашенням кредиту" мається на
увазі не виникнення на поточному
рахунку нульового дебетового сальдо
при закритті банківського дня (п.
3.18.4.1.4.).

Банк має право при порушення Клієнтом
будь-якого із зобов'язань,
передбаченого Умовами, змінити умови
кредитування - вимагати від Клієнта
дострокового повернення кредиту,
сплати відсотків за його користування,
виконання ін. зобов'язань за кредитом в
повному обсязі (п. 3.18.2.3.4.).

При порушенні клієнтом будь-якого із
зобов'язань по сплаті відсотків за
користування кредитом, передбачених
умовами пп. 3.18.2.2.2., 3.18.4.1., 3.18.4.2., 3.18.4.3.,
термінів повернення кредиту,
передбачених п.п. 3.18.1.8., 3.18.2.2.3., 3.18.2.3.4.,
винагороди, передбаченої п.п. 3.18.2.2.5.,
3.18.4.4., 3.18.4.5., 3.18.4.6. Клієнт сплачує Банку
за кожен випадок порушення пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, яка діяла в період, за який
сплачується пеня (у % річних)від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочки платежу. А у випадку
реалізації Банком права на
встановлення іншого строку повернення
кредиту, Клієнт сплачує Банку пеню в
розмірі, визначеному в п. 3.18.4.1.3. від
суми заборгованості за кожен день
прострочення. Сплата пені здійснюється
в гривні (п. 3.18.5.1.).

Обслуговування кредитного ліміту на
поточному рахунку здійснюється з
моменту подачі Клієнтом до Банку заяви
на приєднання до Умов і правил надання
банківських послуг (або у формі "Заяви
про відкриття поточного рахунку та
картки із зразками підписів і відтиску
печатки" або у формі авторизації
кредитної угоди в системах клієнт-банк
/інтернет клієнт-банк, або в формі
обміну паперовою чи електронною
інформацією, або в будь-якій ін. формі)
та/або з моменту надання Клієнтом
розрахункових документів на
використання коштів у рамках
кредитного ліміту в межах здійснених у
них сум та діє в обсязі перерахованих
засобів до повного виконання
зобов'язань сторонами (п. 3.18.6.).

Як зазначав в ході розгляду цієї справи
представник позивача, Банком було
встановлено відповідачу кредитний
ліміт на поточний рахунок НОМЕР_1 в
електронному вигляді через
встановлені засоби електронного
зв'язку Банку і Клієнта. Так, позивач
пояснював, що позивач свої зобов'язання
за договором від 15.05.13 б/н виконав у
повному обсязі надавши відповідачу
кредитний ліміт в розмірі 18 000 грн., що
підтверджується випискою по рахунку.

При цьому, позивач вказував, що
відповідач взятих на себе договірних
зобов'язань за договором від 15.05.13 б/н в
частині погашення кредиту та відсотків
за користування ним належним чином не
виконав внаслідок чого за відповідачем
виникла заборгованість в сумі 25 466,55
грн., з яких: 18 000 грн. - борг за основною
сумою кредиту, 4 728 грн. - заборгованість
зі сплати процентів за користування
кредитом, 1 185,31 грн. - пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором та 1 553,24 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом.

При розгляду цієї справи по суті спору
судом прийнято до уваги вимоги ст. 1069 ЦК
України якою передбачено, дослівно:
"Якщо відповідно до договору
банківського рахунку банк здійснює
платежі з рахунка клієнта, незважаючи
на відсутність на ньому грошових
коштів (кредитування рахунка), банк
вважається таким, що надав клієнтові
кредит на відповідну суму від дня
здійснення цього платежу (ч. 1). Права та
обов'язки сторін, пов'язані з
кредитуванням рахунка, визначаються
положеннями про позику та кредит
(параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу),
якщо інше не встановлено договором або
законом (ч. 2)".

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України (у
відповідній редакції), за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За приписами ст. 1055 ЦК України,
кредитний договір укладається у
письмовій формі. Кредитний договір,
укладений з недодержанням письмової
форми, є нікчемним.

Аналіз наведених вище норм
законодавства дає суду підстави для
висновку, що у договорі банківського
рахунку будь-якого виду можна включити
умову про надання банком кредиту через
тимчасову відсутність коштів на
рахунку клієнта. Разом з тим, така умова
про надання банком кредиту повинна
відповідати загальним вимогам
чинності правочину, додержання яких є
необхідним для правочину даного виду.
Так, зокрема, такий правочин має бути
вчинений у формі встановленій законом
із досягненням згоди сторін щодо всіх
його істотних умов.

Встановлено, що заява про відкриття
рахунку від 15.05.13 та заява про
приєднання до умов та правил надання
банківських послуг від 15.05.13, на які
позивач посилається в якості підстави
надання кредитних коштів відповідачу у
відповідному розмірі, не містить
жодних умов щодо надання банком
кредиту (кредитного ліміту) ФОП ОСОБА_1

Отже, сторони у вказаних вище
заявах від 15.05.13 не визначили у
письмовому вигляді з підписанням обох
сторін та скріпленням відтисками
печаток суб'єктів господарювання (за
наявності такої у ФОП ОСОБА_1):
загальної суми ліміту кредитної лінії,
загального строку надання кредиту,
типу процентної ставки (фіксована або
змінювана), порядок сплати кредиту та
процентів за користування кредитом
тощо.

Будь-яких інших доказів укладення та
підписання між сторонами правочину,
викладеного у письмовій формі із
досягненням згоди з усіх його істотних
умов щодо встановлення кредитного
ліміту в сумі 18 000 грн. на поточному
рахунку відповідача також в матеріалах
цієї справи відсутні станом на час
прийняття процесуального рішення у
справі по суті спору.

Вирішуючи вказану справу по суті
спору суд виходить з того, що не можуть
вважатись укладеними кредитні
договори, які містять посилання на
додатки до них (Правила та умови
кредитування, тарифи тощо), зміст яких
розміщений в мережі Інтернет на сайті
банку, якщо такі додатки містять
істотні умови у розумінні ч. 1 ст. 638 ЦК
України, ч. 2 ст. 180 ГК України та
безпосередньо не підписані сторонами
кредитного договору.

Частиною 1 ст. 236 ЦК України передбачено,
що нікчемний правочин є недійсним з
моменту його вчинення.

Оскільки вимоги ст. 1055 ЦК України
передбачають укладення кредитного
договору лише у письмовій формі
незалежно від суми кредиту та підстав
його видачі, суд дійшов висновку, що
договір, за яким заявлені вимоги про
стягнення заборгованості в розмірі 25
466,55 грн., є нікчемним з моменту його
укладення в силу приписів ст. 236 та ст.
1055 ЦК України. А відтак - не може
створювати юридичних наслідків, крім
тих, що пов'язані з його недійсністю (ч.1
ст. 216 ЦК України).

Також суд виходить з того, що будь-яке
розпорядження або наказ ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК" щодо впровадження
спрощеної форми укладення договорів не
є законодавчим чи іншим підзаконним
нормативно-правовим актом, а тому не
надає підстави сторонам, у т.ч. і ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК", як одній із сторін при
укладенні кредитних договорів,
недодержуватись встановленої законом
обов'язкової форми для даного виду
правочинів.

У відповідності до норм ч. 1 ст. 3
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", метою ведення
бухгалтерського обліку і складання
фінансової звітності є надання
користувачам для прийняття рішень
повної, правдивої та неупередженої
інформації про фінансове становище,
результати діяльності та рух грошових
коштів підприємства.

Частиною 1 ст. 2 вказаного вище Закону
встановлено, що цей Закон поширюється
на всіх юридичних осіб, створених
відповідно до законодавства України,
незалежно від їх
організаційно-правових форм і форм
власності, а також на представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності, які зобов'язані вести
бухгалтерський облік та подавати
фінансову звітність згідно з
законодавством.

Статтею 9 цього ж Закону визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи
(ч. 1). Первинні та зведені облікові
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції (ч.
2).

Загальні засади функціонування
платіжних систем і систем розрахунків
в Україні, поняття та загальний порядок
проведення переказу коштів у межах
України, встановлює відповідальність
суб'єктів переказу, а також визначає
загальний порядок здійснення нагляду
(оверсайта) за платіжними системами
визначається Законом України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні».

Пунктом 1.24 ст. 1 Закону України
"Про платіжні системи та переказ коштів
в Україні" визначено, що переказ коштів
- рух певної суми коштів з метою її
зарахування на рахунок отримувача або
видачі йому у готівковій формі.
Ініціатор та отримувач можуть бути
однією і тією ж особою.

Відповідно до п. 1.19 ст. 1 вказаного вище
Закону, міжбанківський розрахунковий
документ - документ на переказ,
сформований банком на підставі
розрахункових документів банку,
клієнтів та документів на переказ
готівки або виконавчого документа.

Згідно з п. 1.19-1 ст. 1 Закону України
"Про платіжні системи та переказ коштів
в Україні", меморіальний ордер -
розрахунковий документ, який
складається за ініціативою банку для
оформлення операцій щодо списання
коштів з рахунка платника і
внутрішньобанківських операцій
відповідно до цього Закону та
нормативно-правових актів
Національного банку України.

За змістом п. 1.30 зазначеної статті
Закону України "Про платіжні системи та
переказ коштів в Україні", платіжне
доручення - розрахунковий документ,
який містить доручення платника банку,
здійснити переказ визначеної в ньому
суми коштів зі свого рахунка на рахунок
отримувача.

Платіжна вимога-доручення, у
відповідності до п. 1.26 ст. 1 зазначеного
Закону, це розрахунковий документ, що
містить вимогу отримувача
безпосередньо до платника сплатити
суму коштів та доручення платника
банку, що його обслуговує, здійснити
переказ визначеної платником суми
коштів зі свого рахунка на рахунок
отримувача.

Статтею 22 Закону України "Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні"
передбачено, що ініціювання переказу
здійснюється за такими видами
розрахункових документів: 1) платіжне
доручення; 2) платіжна вимога-доручення;
3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога;
5) меморіальний ордер. Національний
банк України має право встановлювати
інші види розрахункових документів.

Як вбачається з матеріалів цієї
справи, позивач заявляючи до стягнення
суму основного боргу за кредитом в
розмірі 18 000 грн. в якості доказів
надання кредитного ліміту в
зазначеному вище розмірі до матеріалів
справи додав довідку ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК" за вих. від 23.01.14
№ 08.7.0.0.0/29 про розміри
встановлених кредитних лімітів,
виписки по рахунку ФОП ОСОБА_1
та меморіальні ордери.

Разом з тим, матеріали цієї
господарської справи станом на час
прийняття судом процесуального
рішення у справі по суті спору, не
містять жодного первинного
бухгалтерського документу, який би
підтверджував факт надання
(зарахування чи перерахування)
ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" відповідачу
на відповідний відкритий поточний
рахунок грошових коштів в сумі 18 000 грн.

Так, зокрема, додані позивачем до
матеріалів цієї справи меморіальні
ордери не приймаються судом до уваги в
якості належних та допустимих доказів
оскільки платником коштів в таких
меморіальних ордерах зазначено - ФОП
ОСОБА_1, а не ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК". Жодного
пояснення з цього приводу представник
позивача в ході розгляду цієї справи
суду не надав.

Більш того, розглядаючи справу по суті
спору суд виходив із того, що позивач
заявляючи про виконання своїх
зобов'язань за договором у повному
обсязі надавши відповідачу кредитний
ліміт, що, як стверджував позивач,
підтверджується випискою по рахунку
(що додається), не обґрунтував суду із
посиланням на ту чи іншу норму
конкретного закону чи іншого
підзаконного нормативно-правового
акту, який на законодавчому рівні
дозволяв би суду виходити з того, що
виписка по рахунку, про яку вказує
позивач у цій справі, є тим первинним
документом, в розумінні Законів
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні", який підтверджує факт
здійснення господарських операцій між
банком та відповідачем у цій справі. І
наявність такої виписки по рахунку
достатньо для того, щоб суд вважав таку
виписку по рахунку позивача доказом
виконання ним у повному обсязі своїх
зобов'язань за договором та, як
наслідок, надання (зарахування чи
перерахування) відповідачу кредитного
ліміту у відповідному розмірі.

Тобто, всупереч положенням ст. 9
позивачем не надано суду первинних
документів, які фіксують факт
здійснення господарських операцій між
банком та відповідачем у цій справі, з
приводу не виконання яких
(господарських операцій чи операції)
позивач просить суд стягнути кредитну
заборгованість з відповідача у цій
справі.

Розглядаючи вказану справу по суті
спору судом враховано, що Закон України
«Про Національний банк
України» від 20.05.99 № 679-XIV набув чинності
із 22.06.99.

Згідно із ст. 2 вказаного Закону,
Національний банк України є
центральним банком України, особливим
центральним органом державного
управління, юридичний статус, завдання,
функції, повноваження і принципи
організації якого визначаються
Конституцією України, цим Законом та
іншими законами України.

Статтями 6, 7 вказаного Закону визначено
функції Національного банку України.
Так, відповідно до
Конституції України, основною функцією
Національного банку є забезпечення
стабільності грошової одиниці України.
При виконанні своєї основної функції
Національний банк має виходити із
пріоритетності досягнення та
підтримки цінової стабільності в
державі (ст. 6).

Згідно із п. 4 ч, 1 ст. 7 вказаного Закону,
до інших функцій Національного банку
України відноситься встановлення для
банків правил проведення банківських
операцій, бухгалтерського обліку і
звітності, захисту інформації, коштів
та майна …

Відповідно до вимог ст. 41 вказаного
Закону, Національний банк встановлює
обов'язкові для банківської системи
стандарти та правила ведення
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності, що відповідають вимогам
законів України та міжнародним
стандартам фінансової звітності.

Також судом враховано, що згідно із
вимогами частини 3 ст. 53 зазначеного
Закону, законодавче регулювання
питань, пов'язаних з виконанням
Національним банком своїх функцій,
здійснюється шляхом внесення змін до
цього Закону.

Більш того, згідно із ст. 55 вказаного
Закону, головна мета банківського
регулювання і нагляду - безпека та
фінансова стабільність банківської
системи, захист інтересів вкладників і
кредиторів. Національний банк здійснює
функції банківського регулювання і
нагляду на індивідуальній та
консолідованій основі за діяльністю
банків та банківських груп у межах та
порядку, передбачених законодавством
України. Національний банк здійснює
постійний нагляд за дотриманням
банками, їх підрозділами … на
території України та за кордоном,
банківськими групами (…), а також
іншими юридичними та фізичними особами
банківського законодавства,
нормативно-правових актів
Національного банку і економічних
нормативів.

А відповідно до вимог ст. 56
наведеного вище Закону, Національний
банк видає нормативно-правові акти з
питань, віднесених до його повноважень,
які є обов'язковими для органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, банків, підприємств,
організацій та установ незалежно від
форм власності, а також для фізичних
осіб (ч. 1). Нормативно-правові акти
Національного банку видаються у формі
постанов Правління Національного
банку, а також інструкцій, положень,
правил, що затверджуються постановами
Правління Національного банку. Вони не
можуть суперечити законам України та
іншим законодавчим актам України і не
мають зворотної сили, крім випадків,
коли вони згідно з законом пом'якшують
або скасовують відповідальність (ч. 2).
Нормативно-правові акти Національного
банку, які відповідно до закону є
регуляторними актами, розробляються,
розглядаються, приймаються та
оприлюднюються з урахуванням вимог
Закону України "Про засади державної
регуляторної політики у сфері
господарської діяльності" (ч. 3).
Нормативно-правові акти Національного
банку підлягають обов'язковій
державній реєстрації в Міністерстві
юстиції України та набирають чинності
відповідно до законодавства України (ч.
4).

Аналіз норм зазначеного Закону
зобов'язує суди як першої інстанції,
так і апеляційної та касаційної
інстанції, а також Верховний Суд
України при розгляді цієї справи
(господарський суд) а у випадку
оскарження - вищестоящі суди виходити з
того, що інформаційні листи
Національного банку України, у т.ч. лист
Національного банку України від 06.09.11
за № 11-219/3984-10558, не є
нормативно-правовим актом
Національного банку України в
розумінні положень як всього Закону
України «Про Національний банк
України» від 20.05.99 № 679-XIV, так і ст. 56
вказаного Закону.

А тому, посилання позивача на ті чи інші
інформаційні листи Національного
банку України, у т.ч. наприклад на лист
генерального департаменту з
регулювання грошового обігу
Національного банку України від 06.09.11
за № 11-219/3984-10558 «Про застосування
окремих норм Інструкції» (підписаний
заступником Голови Кротюк В.Л.) згідно
із змістом яких як стверджує позивач,
доказами надання позивачем
відповідачу кредитних коштів є
банківські виписки по рахунках, є
надуманими та безпідставними оскільки
суперечать вимогам Закону України «Про
Національний банк України» від 20.05.99 №
679-XIV, а також положенням Законів
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні", "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" та є не чим іншим, як бажанням
позивача видати бажане за дійсне.

З підстав наведених вище надуманими та
безпідставними є посилання позивача на
листи Міністерства фінансів України,
зокрема лист від 09.12.093 № 31-04200-30-5/7021
оскільки такий лист не є законодавчим
чи іншим підзаконним
нормативно-правовим актом.

Частиною 2 ст. 43 ГПК України визначено,
що сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також ін.
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України, обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 33 ГПК України обов'язок
доказування покладено на сторони.

За принципом диспозитивності,
закладеним у ст. 22 ГПК України, позивач
у судовому процесі має на власний
розсуд розпоряджатися наданими йому
процесуальними правами, зокрема,
наділений правом до прийняття рішення
у справі змінити підставу позовних
вимог. За тим самим принципом, суд не
вправі власноруч змінювати визначені
позивачем підстави позовних вимог або
тлумачити їх зміст. Передбачений ст. 83
ГПК України вихід судом за межі
позовних вимог можливий виключно при
наявності клопотання зацікавленої
сторони (у даному випадку - позивача).

На підставі викладеного, враховуючи,
що:

- підставою позовних вимог було не
виконання відповідачем кредитного
договору;

- в матеріалах цієї справи відсутні
докази в розумінні Законів України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", "Про платіжні
системи та переказ коштів в Україні"
(первинні бухгалтерські документи) на
підтвердження факту надання
(зарахування чи перерахування) ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК" відповідачу на
відповідний відкритий поточний
рахунок грошових коштів в сумі 18 000 грн.;

- що позивачем не надано суду первинних
бухгалтерських документів, які
фіксують факт здійснення
господарських операцій між банком та
відповідачем у цій справі з приводу не
виконання яких (господарських операцій
чи операції) позивач просить суд
стягнути заборгованість з відповідача
у цій справі;

- виходячи з приписів ст.ст. 236 та 1055 ЦК
України цей укладений між сторонами в
усній формі кредитний договір є
нікчемним;

- під час розгляду справи у суді
позивачем підстав позовних вимог не
змінено;

- клопотання від позивача до суду про
вихід за межі позовних вимог не
надходило, господарський суд дійшов
висновку, що підстави для задоволення
позовних вимог про стягнення
заборгованості за договором від 15.05.13
б/н в розмірі 25 466,55 грн., з яких: 18 000 грн.
- борг за основною сумою кредиту, 4 728
грн. - заборгованість зі сплати
процентів за користування кредитом,
1 185,31 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором та 1
553,24 грн. - заборгованість по комісії за
користування кредитом за заявленими у
позові підставами - відсутні.

У зв'язку з чим, у задоволені позову ПАТ
КБ "ПРИВАТБАНК" у цій справі
відмовляється.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий
збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 21, 42, 43, 45, 22, 33, 34, 49, 69, 75, 82, 821, 84, 85
Господарського процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 03.06.14.

Суддя
В.Л. Корсун