ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

29 травня 2014 р. Справа №
902/634/14

Господарський суд Вінницької області у
складі судді Банаська О.О., розглянувши
у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації "Вінницягаз", м.Вінниця

до: Дочірнього підприємства
"Вінницький облавтодор" ВАТ ДАК
"Автомобільні дороги України",
м.Вінниця

про стягнення заборгованості 4 943 грн. 79
коп. за природний газ згідно договору
№ 2014/ТП-ПР-Г-090122-Кп від 31.12.2013
року.

За участю секретаря судового засідання
Миколюк М.Г.

За участю представників:

позивача: Бобко Т.Є., довіреність №
02/14-Д від 13.12.2013 року, начальник відділу
претензійно-позовної роботи.

відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ :

До господарського суду Вінницької
області надійшла позовна заява
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Вінницягаз" до Дочірнього
підприємства "Вінницький облавтодор"
ВАТ ДАК "Автомобільні дороги України"
про стягнення 4 943 грн. 79 коп. за
договором на постачання природного
газу за регульованим тарифом №
2014/ТП-ПР-Г-090122-Кп від 31.12.2013 року, яких 4 808
грн. 54 коп. основного боргу, 21 грн. 31 коп.
- 3 % річних та 113 грн. 94 коп. - пені за
період з 06.03.2014 року по 12.05.2014 року.

Ухвалою суду від 15.05.2014 року за вказаним
позовом порушено провадження у справі
№ 902/634/14 та призначено її до розгляду на
29.05.2014 року.

В засіданні суду представник
відповідача не з'явився, витребуваних
ухвалою суду документів не надав,
причин неявки та неподання доказів не
повідомив, хоча про дату, час та місце
судового засідання повідомлявся
належним чином - ухвалою суду від 15.05.2014
року, надіслання та вручення якої 19.05.2014
року уповноваженому представнику
відповідача за адресою вул.40-річчя
Перемоги, 27, м.Вінниця стверджується
поштовим повідомлення про вручення
поштової кореспонденції за
№ 542 (а.с.34, т.1).

Слід зазначити, що згідно спеціального
витягу з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців № 18674958
місцезнаходженням відповідача
значиться вул.40-річчя Перемоги, 27,
м.Вінниця,21100, яка є ідентичною тій по
якій було направлено останньому ухвалу
у даній справі.

При цьому суд констатує, що
відповідачем не подано клопотання,
заяви, телеграми, в тому рахунку і щодо
перенесення розгляду справи, її
відкладення чи неможливості
забезпечити участь в судовому
засіданні свого представника.

Враховуючи викладене суд вважає, що
вжив всі залежні від нього заходи для
повідомлення відповідача належним
чином про час і місце розгляду судової
справи і забезпечення явки останнього
в судове засідання для реалізації ним
права на судовий захист своїх прав та
інтересів.

Враховуючи те, що норми ст.ст.38, 65
Господарського процесуального кодексу
України, щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, п.4 ч.3
ст.129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень створені належні умови
для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів.

Проте, відповідач своїм правом на
участь у засіданні суду та наданні
письмових або усних пояснень не
скористався, а тому, беручи до уваги
приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо
строків вирішення спору та той факт, що
неявка в засідання суду відповідача
або його представника, належним чином
та відповідно до законодавства
повідомленого про дату, час та місце
судового засідання, не перешкоджає
розгляду справи суд дійшов висновку
про розгляд справи за наявними у ній
матеріалами, відповідно до приписів
ст.75 Господарського процесуального
кодексу України.

За відсутності відповідного
клопотання справа розглядається без
фіксації судового процесу технічними
засобами.

В засіданні суду представник позивача
підтримала позовні вимоги в повній
сумі щодо стягнення 4 808 грн. 54 коп.
основного боргу за поставлений
природний газ, 21 грн. 31 коп. - 3 % річних за
113 грн. 94 коп. пені.

Також представник позивача просила суд
вважати сумою позовних вимог 4 943 грн. 79
коп., а не 4 922 грн. 48 коп. , як зазначено в
прохальній частині позовної заяви, так
як за її поясненням при підготовці
позовної заяви була допущена
арифметична помилка, яка полягає в
невірному зазначенні загальної суми
позовних вимог.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представника позивача, з'ясувавши
фактичні обставини на яких ґрунтується
позов, оцінивши докази, які мають
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті судом
встановлено наступне.

31.12.2013 року між Публічним акціонерним
товариством по газопостачанню та
газифікації "Вінницягаз" (Постачальник)
та Дочірнім підприємством "Вінницький
облавтодор" ВАТ ДАК "Автомобільні
дороги України" філія "Немирівський
ДЕД" (Споживач) укладено договір на
постачання природного газу за
регульованим тарифом №
2014/ТП-ПР-Г-090122-Кп (а.с.9-15, т.1).

За умовами договору Постачальник
протягом 2014 року здійснює Споживачу
постачання природного газу в обсягах і
порядку, передбачених Договором для
забезпечення потреб Споживача, а
Споживач оплачує Постачальнику
вартість газу у розмірах, строках,
порядку та на умовах, передбачених
Договором (п1.1 Договору).

Відповідно до п.2.1 Договору обсяг
постачання газу визначається в
додатках до Договору.

Послуги з постачання газу
документально оформлюються підписаним
Сторонами актом приймання-передачі
газу, що оформлюється за даними вузлів
обліку, визначених у додатку 1 до
Договору (п.2.6 Договору).

Акти приймання-передачі газу є
підставою для остаточних розрахунків
Споживача з Постачальником (п.2.9
Договору).

Розділом 4 Договору сторони домовились
про вартість послуг за Договором та
порядок розрахунків.

Так, пунктом 4.1 Договору сторони
домовились, що розрахунки за
реалізований Споживачеві газ
здійснюються за цінами, що встановлені
національною комісією, яка здійснює
державне регулювання у сфері
енергетики.

Ціна за 1000 куб.м. природного газу
становить з урахуванням збору до
затвердженого тарифу на природний газ
у вигляді цільової надбавки, тарифів на
його транспортування, розподіл і
постачання та ПДВ - 4 634,736 грн. (п.4.2
Договору).

Згідно п.4.6 Договору оплата вартості
послуг з постачання газу здійснюється
Споживачем авансовими платежами із
розрахунку договірного
обсягупостачання газу згідно з
додатком 2 до Договору.

У випадку недоплати вартості послуг з
постачання газу за розрахунковий
період Споживач проводить остаточний
розрахунок не пізніше 05 числа місяця,
наступного за розрахунковим.

Відповідно до п.5.3.3 Споживач
зобов'язується оплачувати
Постачальнику вартість поставленого
газу на умовах та в обсягах, визначених
Договором.

До вказаного Договору сторонами
підписано додаток № 1 "Перелік
комерційних вузлів обліку газу та
газоспоживного обладнання", додаток №
2"Договірні обсяги постачання
природного газу на 2014 рік" згідно якого
передбачили обсяги постачання на кожен
місяць 2014 року, додаток № 3 "Розрахунок
витрат та втрат природного газу в
мережі" (а.с.16-18, т.1).

03.01.2014 року сторонами підписано
додаткову угоду № 1 до Договору згідно
якої останніми внесено зміни до п.4.2
Договору та погоджено, що вартість 1 000
куб.м. природного газу становить - 4 200,9120
грн. (а.с.19, т.1).

Як встановлено судом на виконання умов
вказаного вище договору в
січні-березні 2014 року відповідачу
поставлений природній газ в об'ємі 2 116
куб.м. на загальну суму 8 889,13 грн., що
підтверджується обопільнопідписаними
та скріпленими печатками сторін актами
подачі-прийому та реалізації газу
(а.с.20-22, т.1).

За отриманий природний газ відповідач
провів розрахунок на суму 3 980,59 грн., що
підтверджується наявними у справі
банківським виписками (а.с.23-24, т.1).

Також судом встановлено, що згідно
бухгалтерського обліку сторін у
відповідача станом на 01.01.2014 року
існувала переплата в розмірі 100,00 грн.,
яка була зарахована в рахунок
погашення заборгованості за договором
на постачання природного газу за
регульованим тарифом №
2014/ТП-ПР-Г-090122-Кп від 31.12.2013 року.

Хронологія проведення розрахунку, а
також наявність боргу у відповідача
перед позивачем у розмірі 4 808,54 грн.,
окрім іншого, підтверджується
обопільнопідписаними актами звірки
станом на 31.12.2013 року та 21.05.2014 року
наявними в матеріалах справи.

06.05.2014 року позивач надіслав на адресу
відповідачу вимогу про погашення
заборгованості, яка за його
твердженням залишилась без належного
реагування зі сторони останнього -
відповіді на вимогу надано не було,
заборгованість не погашено.

Факт надіслання вимоги
підтверджується фіскальним чеком
(а.с.24-25, т.1).

Непроведення розрахунку відповідачем
за отриманий природній газ в
добровільному порядку спонукала
позивача звернутись із відповідним
позовом до суду.

З врахуванням встановлених обставин
суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського
кодексу України, господарські
зобов'язання можуть виникати, зокрема,
із господарського договору та інших
угод, передбачених законом, а також з
угод, не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Дії позивача по передачі природного
газу відповідачу та дії відповідача по
прийняттю вказаного газу, за
визначеною ціною свідчать про те, що у
боржника (відповідача) виникло
зобов'язання по оплаті за отриманий
товар.

Надаючи правову кваліфікацію договору
на постачання природного газу за
регульованим тарифом №
2014/ТП-ПР-Г-090122-Кп від 31.12.2013 року суд з
огляду на його зміст та положення
цивільного законодавства приходить до
висновку, що останній є змішаним
оскільки містить елементи договору
поставки та договору про надання
послуг правовідносини за якими
регулюються параграфом 3 глави 54
Цивільного кодексу України "Поставка"
та главою 63 "Послуги. Загальні
положення", ст.ст.901-907 ЦК України.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

В силу ст.655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно ст.692 ЦК України, покупець
зобов'язаний оплатити товар після його
прийняття або прийняття
товаророзпорядчих документів на нього,
якщо договором або актами цивільного
законодавства не встановлений інший
строк оплати товару.

Ціна в договорі встановлюється за
домовленістю сторін (ст.631 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.901 ЦК України за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст.903 ЦК України встановлено,
що якщо договором передбачено надання
послуг за плату, замовник зобов'язаний
оплатити надану йому послугу в розмірі,
у строки та в порядку, що встановлені
договором.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Беручи до уваги викладене, а також те,
що доказів щодо погашення боргу в сумі 4
808,54 грн. на день розгляду справи
відповідач не надав позовні вимоги в
цій частині є обґрунтованими та
правомірними, а отже підлягають
задоволенню.

Також судом розглянуто вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача
21,31 грн. 3 % річних та 113,94 грн. пені за
період з 06.03.2014 року по 12.05.2014 року за
результатами чого суд дійшов наступних
висновків.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу
України, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610
Цивільного кодексу України, є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Слід зазначити, що у відповідності до
п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України та ст.
230 Господарського кодексу України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, крім іншого,
неустойкою.

Частиною першою ст.548 Цивільного
кодексу України встановлено, що
виконання зобов'язання (основного
зобов'язання) забезпечується, якщо це
встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.549
Цивільного кодексу України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу
України, встановлено, що штрафними
санкціями у цьому Кодексі визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з пунктом 6.2.2 Договору у разі
порушення Споживачем строків оплати,
передбачених розділом 4 Договору, із
Споживача стягується пеня в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла в
період, за який сплачується пеня, від
суми простроченого платежу за кожен
день прострочення платежу.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином суд вважає, що вимоги щодо
стягнення пені, 3 % річних є
правомірними, оскільки відповідають
умовам укладеного договору та чинного
законодавства.

Перевіркою правильності розрахунку
пені, 3 % річних судом виявлено помилки,
які спричинені арифметичним помилками
при визначенні кінцевих сум.

Зокрема при проведенні перерахунку 3 %
річних судом отримано менші значення
ніж вказав позивач у розрахунку у
періодах з 06.03.2014 року по 05.04.2014 року
(отримано судом 6,41 грн., а в розрахунку
6,51 грн.), в періоді з 06.04.2014 року по 12.05.2014
року (отримано судом 14,62 грн., а в
розрахунку 14,80 грн.).

При проведенні перерахунку пені судом
також отримано менші значення ніж
вказав позивач у розрахунку у періодах
з 06.03.2014 року по 05.04.2014 року (отримано
судом 27,77 грн., а в розрахунку 27,90 грн.), в
періоді з 06.04.2014 року по 14.04.2014 року
(отримано судом 15,41 грн., а в розрахунку
15,48 грн.), в періоді з 15.04.2014 року по 12.05.2014
року (отримано судом 70,09 грн., а в
розрахунку 70,56 грн.)

Загалом при проведенні перерахунку
судом отримано 21,03 грн. 3 % річних в той
час як позивачем заявлено до стягнення
21,31 грн. та 113,27 грн. пені в той час як
позивачем заявлено до стягнення 113,94
грн..

З врахуванням отриманих при
перерахунку сум в стягненні 0,28 грн. 3 %
річних та 0,67 грн. пені слід відмовити.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43
Господарського процесуального кодексу
України докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.
Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим. Обов'язок доказування
та подання доказів розподіляється між
сторонами, виходячи з того, хто
посилається на юридичні факти, які
обґрунтовують його вимоги і
заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та
вимогам ухвали суду відповідач не
подав до суду будь-яких належних та
допустимих доказів в спростування
позовних вимог позивача щодо стягнення
боргу, 3 % річних та інфляційних втрат.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про часткове задоволення позову з
врахуванням вищевикладених мотивів
щодо часткової відмови в стягненні 3 %
річних та пені з мотивів наведених
вище.

Витрати на судовий збір підлягають
віднесенню на відповідача відповідно
до ст.49 ГПК України.

29.05.2014 року в судовому засіданні
оголошено вступну та резолютивну
частину рішення.

Беручи до уваги викладене та керуючись
ст.ст.22, 33, 34, 43, 44, 49, 86, 87, 115, 116
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства
"Вінницький облавтодор" Відкритого
акціонерного товариства "Державна
акціонерна компанія "Автомобільні
дороги України", вул.40-річчя Перемоги,
буд.27, м.Вінниця, 21100 (ідентифікаційний
код-32054743) на користь Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
"Вінницягаз", пров. Щорса, 24, м. Вінниця,
21012 (ідентифікаційний код - 03338649) - 4 808
грн. 54 коп. - боргу, 21 грн. 03 коп. - 3 %
річних, 113 грн. 27 коп. - пені, 1 826 грн. 65
коп. - відшкодування витрат пов'язаних
зі сплатою судового збору.

3. В стягненні 00 грн. 28 коп. 3 % річних та 00
грн. 67 коп. пені відмовити.

4. Видати наказ в день набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 02 червня 2014 р.

Суддя Банасько
О.О.

віддрук. 2 прим.:

1 - до справи.

2 - відповідачу - вул.40-річчя Перемоги, 27,
м.Вінниця, 21100.