м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/4786/14 15.05.14За позовом ТОВ
до 1) ТОВ "Гідросервіс-2000"
2)ПрАТ "Спеціалізована
пересувна механізована колона №241"
Великоолександрівська сільська рада
про визнання договору
Суддя Головатюк Л.Д.
Від позивача Мохнюк Р.Г.
Від відповідача 1 Герасименко
В.М. (дов. № б/н від 06.01.14)
Від відповідача 2 Серга І.В. (дов. №
О.О.(дов. від 24.03.2014)
Від третьої особи Сагайдак
О.В.(дов. від 02.01.2014)
ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Позивач звернувся до господарського
суду м. Києва з позовною заявою про
визнання частини договору на виконання
робіт № 238 від 12.07.2011 недійсним, у
зв'язку з тим, що законодавством не
передбачено такої підстави
зарахування пайової участі, як оплата
за договорами не з органами місцевого
самоврядування, в тому числі на користь
територіальної громади, а тому зміст п.
5.4 договору № 238 суперечить положенням
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», то даний
Крім того, позивач зазначає, що згідно
ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
На думку позивача, сторони договору №
238 на момент підписання договору
повинні були знати про те, що виконати
умови, передбачені в п. 5.4, 5.5, 5.6 -
неможливо, а тому в частині виконання
зазначених вище пунктів договір № 238 не
спрямований на настання реальних
правових наслідків, що ним обумовлені.
Отже, вказані пункти договору № 238 не
відповідають вимогам закону, а тому
мають бути визнані недійсними.
Ухвалою господарського суду м. Києва
від 27.03.2014 порушено провадження у
справі №910/4786/14 та призначено до
розгляду на 15.04.2014.
В судове засідання 15.04.2014 прибули
представники сторін, надали пояснення
по справі та подали додаткові докази по
справі.
Представник відповідача-1 подав суду
відзив на позовну заяву, в якому проти
позову заперечував та просив відмовити
в його задоволенні, обґрунтовуючи це
тим, що ТОВ «Гідросервіс-2000» виконало
свої зобов'язання належним чином та
передало їх ПАТ «Спеціалізована
пересувна механізована колона-241» (яку
уповноважило ТОВ «МКС РЕС» згідно умов
п.п. 3.3., 3.4. Договору від 12.07.2011 №238), а
також тим, що ТОВ «МКС РЕС» частково
оплатило виконані роботи, а тому, на
переконання відповідача, немає підстав
стверджувати, що при укладенні
Договору від 12.07.2011 №238 було порушено
вимоги статті 203 Цивільного кодексу
Також судом встановлено, що
відповідач-2 через канцелярію суду
подав відзив на позовну заяву, в якому
теж заперечив проти позовних вимог
позивача, обґрунтовуючи це тим, що ТОВ
"МКС РЕС" своїми діями визнало чинність
договору та оплатило ТОВ
Також відповідач-2 наголошує, що не
можна погодитись з підставами
недійсності п.5.4. 5.5, 5.6 Договору № 238 від
12.07.2011, які позивач наводить в позові.
Великоолександрівська сільська Рада
не є стороною договору, а тому орган
місцевого самоврядування від позивача
нічого не вимагає і Закон України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
Суд прийшов до висновку про
необхідність залучення третьої особи
без самостійних вимог на стороні
позивача - Великоолександрівську
Бориспільський район, село Велика
Олександрівка, вул. Гагаріна, 11).
Розгляд справи відкладено на 15.05.2014.
В судове засідання 15.04.2014 прибули
представники сторін, третьої особи,
надали пояснення по справі та подали
додаткові докази по справі.
Представник третьої особи надав суду
письмові пояснення, в яких зазначив
01.10.2010 між позивачем та третьою особою
було укладено Договір про пайову
участь у створенні і розвитку
інженерно транспортної та соціальної
інфраструктури села Чубинське
Великоолександрівської сільської ради
Бориспільського району Київської
області. У відповідності до п. 4.3
вказаного договору ТОВ «МКС РЕС»
перераховує Великоолександрівській
сільській раді кошти пайової участі на
рахунок ради в ГУ ДКУ в Київській
Таким чином сплата пайової участі мала
здійснюватись до місцевого бюджету,
але в жодному разі не шляхом
зарахування її сплати в рахунок
зобов'язань ТОВ «МКС РЕС» по Договору №
238, в якому Великоолександрівська
сільська рада не є стороною.
Рішення Великоолександрівської
сільської ради Бориспільського району
Київської області № 76 від 23.02.2010 та № 77
від 23.02.2010 є чинними та не були
скасовані або визнані незаконними.
Також слід зазначити, що пункт 2 кожного
із вказаних рішень носить
рекомендаційний характер.

Третя особа не приймала жодних рішень
щодо зарахування платежів за
оспорюваним Договором № 238 в рахунок
платежів на пайову участь за Договором
про пайову участь у створенні і
розвитку інженерно транспортної та
соціальної інфраструктури села
Чубинське Великоолександрівської
сільської ради Бориспільського району
Київської області від 01.10.2010.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити в
повному обсязі.

Представники відповідачів та третьої
особи проти позову заперечували та
просили відмовити в його задоволенні.

В судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався
протокол згідно статті 81-1
Господарського процесуального кодексу
України.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов та заперечення проти
позову, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
заслухавши пояснення представників
позивача, відповідачів та третьої
особи, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.07.2011 між відкритим акціонерним
товариством "Спеціалізована пересувна
механізована колона-241" (замовник),
товариством з обмеженою
відповідальністю "Гідросервіс-2000"
(підрядник) та товариством з обмеженою
відповідальністю "МКС РЕС" (інвестор),
укладений договір на виконання робіт №
238 (далі - Договір), за умовами якого,
підрядник зобов'язується особисто за
завданням замовника, на умовах цього
договору виконати роботи з
гідродинамічного очищення напірної
фекальної каналізації в с. Чубинське
Великоолександрівської сільської ради
Бориспільського району Київської
області, а замовник зобов'язується
прийняти та забезпечити оплату цих
робіт.

Здача виконання робіт підрядником та
приймання їх результатів замовником
оформлюється актом прийому-передачі
виконаних робіт, який підписується
повноважними представниками сторін
протягом 3 робочих днів після
фактичного завершення робіт.
Підписання акту прийому-передачі робіт
представником замовника є
підтвердженням відсутності претензій
до підрядника з його боку, згідно п. 7.1,
7.2 Договору.

Пунктом 5.1. Договору Замовник
(Відповідач-2), Інвестор (Позивач) та
Підрядник (Відповідач-1) встановили, що
вартість виконання робіт за даним
Договором складає 160 025,00 грн.

Також, пунктом 3.3. Підрядник, Замовник
та Інвестор встановили, що Замовник
зобов'язаний прийняти роботу, виконану
відповідно до Договору, оглянути її і
вразі виявлення допущених у роботі
відступів від умов Договору або інших
недоліків негайно заявити про них
Підряднику.

Згідно із пунктом 3.4. Договору, Замовник
має право відмовитись від прийняття
результатів виконаних робіт, якщо ці
роботи не відповідають умовам
Договору, і вимагати від Підрядника
відшкодування збитків, якщо вони
виникли внаслідок невиконання або
неналежного виконання Підрядником
взятих на себе обов'язків за цим
Договором.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем-1 згідно договору були
виконані, а відповідачем-2 прийняті
підрядні роботи на суму 160 110,00 грн., що
підтверджується актом приймання
виконаних будівельних робіт за січень
2012 року від 27.01.2012, а також довідкою про
вартість виконаних робіт, які
підписані представниками сторін та
скріплені їх печатками (копії в
матеріалах справи).

Суд зазначає, що Замовником не заявлено
жодних претензій стосовно якості
виконаних підрядних робіт,
прострочення строку здачі виконаних
робіт або їх об'ємів і вартості ні на
момент їх прийняття, ні на момент
подачі ТОВ «Гідросервіс-2000» позову до
Суду про стягнення з ТОВ «МКС РЕС»
заборгованості за Договором від 12.07.2011
№238.

Пунктами 5.4., 5.5., 5.6. Договору від 12.07.2011
№238 оплата за виконані роботи
Підрядником покладається на Інвестора.

Оплата здійснюється шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок підрядника. Кінцевий термін
розрахунків за цим Договором - до 01.12.2011
(п. 5.3).

Оплату робіт здійснює інвестор в
рахунок коштів, які повинні бути ним
перераховані на пайову участь у
створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфраструктури села Чубинське
Великоолександрівської сільської ради
Бориспільського району Київської
області від 01.10.2010 (п. 5.4).

Відповідно до п. 5.5 Договору, оплата
робіт, які є предметом даного Договору,
здійснюється інвестором у
відповідності та на виконання п. 2
Рішень Великоолександрівської
сільської ради Бориспільського району
Київської області №76 від 23.02.2010 "Про
затвердження технічних умов
водопостачання та водовідведення
ОСОБА_6" та № 77 від 23.02.2010 "Про
затвердження технічних умов
водопостачання та водовідведення
ОСОБА_7".

З пояснень сторін вбачається, що 01.10.2010
між Великоолександрівською сільською
радою та ТОВ "МКС РЕС" (замовник за
договором) був укладений договір про
пайову участь у створенні і розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
системи інфраструктури с. Чубинське
Великоолександрівської сільської ради
Бориспільського району Київської
області, предметом якого є пайова
участь замовника у створенні розвитку
інженерно-транспортної та соціальної
інфрастуртруктури села Чубинське
Великоолександрівської сільської ради
Бориспільського району Київської
області.

Згідно п. 4.3 цього Договору, замовник
перераховує кошти на рахунок сільської
ради, зазначений у розділі 9 договору з
призначенням платежу "На пайову участь
у розвитку інженерно-транспортної та
соціальної інфраструктури села
Чубинське Великоолександрівської
сільської ради".

Суд наголошує, що 27.01.2014 ТОВ «МКС РЕС»
здійснило часткову оплату за виконані
роботи по Договору від 12.07.2011 №238,
сплативши на рахунок ТОВ
«Гідросервіс-2000» кошти у розмірі 40 000,00
грн. (засвідчена копія банківської
виписки в матеріалах справи).

Таким чином, ТОВ «МКС РЕС» своїми діями
визнало свої зобов'язання з оплати за
виконані роботи перед ТОВ
«Гідросервіс-2000» по Договору від 12.07.2011
№238 та чинність п.п. 5.4., 5.5, 5.6 даного
Договору.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу
України, встановлено, що підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1, 2, 3, 5, 6 статті 203
Цивільного кодексу України:

1. Зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

5. Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Виходячи з того, що ТОВ
«Гідросервіс-2000» виконало свої
зобов'язання належним чином та
передало їх ПАТ «Спеціалізована
пересувна механізована колона-241» (яку
уповноважило ТОВ «МКС РЕС» згідно умов
п.п. 3.3., 3.4. Договору від 12.07.2011 №238), а
також те, що ТОВ «МКС РЕС» частково
оплатило виконані роботи, немає
підстав стверджувати, що при укладенні
Договору від 12.07.2011 №238 було порушено
вимоги статті 203 Цивільного кодексу
України.

Посилання Позивача про Договір на
пайову участь у створенні і розвитку
інженерно - транспортної та соціальної
інфраструктури села Чубинське
Велиоолександрівської сільської ради,
як на підставу звільнення від
зобов'язання з оплати за виконані ТОВ
«Гідросервіс- 2000» роботи по Договору
від 12.07.2011 №238 є необґрунтованим,
оскільки ТОВ «Гідросервіс-2000» не є
стороною по Договору на пайову участь у
створенні і розвитку інженерно
транспортної та соціальної
інфраструктури села Чубинське
Велиоолександрівської сільської ради
і не може впливати на права та
зобов'язання ТОВ «МКС РЕС» з оплати по
вищевказаному Договору на пайову
участь.

Статтею 525 Цивільного кодексу України
встановлено, що одностороння відмова
від виконання зобов'язання не
допускається.

Згідно із статтею 527 Цивільного кодексу
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 7 статті 193 Господарського
кодексу України, передбачено, що не
допускаються одностороння відмова від
виконання зобов'язань, крім випадків,
передбачених законом, а також відмова
від виконання або відстрочка виконання
з мотиву, що зобов'язання другої
сторони за іншим договором не було
виконано належним чином.

Доводи Позивача, що п. 5.4., 5.5., 5.6.
Договору від 12.07.2011р. №238 суперечать
нормам Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» не звільняє
Позивача від зобов'язання здійснити
оплату за виконані роботи ТОВ
«Гідросервіс-2000» згідно умов Договору
від 12.07.2011 року №238 та положень норм ст.
525, 526, 625 Цивільного кодексу України та
ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу
України.

Крім того, пунктом 2.3. Договору від
12.07.2011 №238 встановлено, що необхідність
дотримання встановлених нормами
законодавства процедур та правил не
розглядаються Сторонами як обмеження
права за умови їх добросовісного та
своєчасного виконання.

Враховуючи те, що ТОВ «Гідросервіс-2000»
виконало свої зобов'язання за
Договором від 12.07.2011 №238 належним чином,
відсутні підставі для звільнення ТОВ
«МКС РЕС» від оплати за виконані роботи
ТОВ «Гідросервіс-2000» по Договору 12.07.2011
№238.

Статтею 16 Цивільного кодексу України
та статтею 20 Господарського кодексу
України визначено, що кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Пунктом третім частини першої статті 3
Цивільного кодексу України однією з
загальних засад цивільного
законодавства визначено свободу
договору.

Суд наголошує, що відповідно до ч. 3 ст.
215 Цивільного кодексу України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до п. 2.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України Про
деякі питання визнання правочинів
(господарських договорів) недійсними N
11 від 29.05.2013 правочин може бути визнаний
недійсним з підстав, передбачених
законом. Отже, вирішуючи спори про
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними, господарський
суд повинен встановити наявність
фактичних обставин, з якими закон
пов'язує визнання таких правочинів
(господарських договорів) недійсними
на момент їх вчинення (укладення) і
настання відповідних наслідків, та в
разі задоволення позовних вимог
зазначати в судовому рішенні, в чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та яким нормам законодавства
не відповідає оспорюваний правочин.

Стаття 181 Господарського кодексу
України передбачає, що господарський
договір за загальним правилом
викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами та
скріпленого печатками. Проект договору
може бути запропонований будь-якою з
сторін. У разі якщо проект договору
викладено як єдиний документ, він
надається другій стороні у двох
примірниках. Сторона, яка одержала
проект договору, у разі згоди з його
умовами оформляє договір відповідно до
вимог частини першої цієї статті і
повертає один примірник договору
другій стороні або надсилає відповідь
на лист, факсограму тощо у
двадцятиденний строк після одержання
договору.

За наявності заперечень щодо окремих
умов договору сторона, яка одержала
проект договору, складає протокол
розбіжностей, про що робиться
застереження у договорі, та у
двадцятиденний строк надсилає другій
стороні два примірники протоколу
розбіжностей разом з підписаним
договором.

Сторона, яка одержала протокол
розбіжностей до договору, зобов'язана
протягом двадцяти днів розглянути
його, в цей же строк вжити заходів для
врегулювання розбіжностей з другою
стороною та включити до договору всі
прийняті пропозиції, а ті розбіжності,
що залишились неврегульованими,
передати в цей же строк до суду, якщо на
це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо
всіх або окремих умов, зазначених у
протоколі розбіжностей, така згода
повинна бути підтверджена у письмовій
формі (протоколом узгодження
розбіжностей, листами, телеграмами,
телетайпограмами тощо).

Таким чином, існування договору на
виконання робіт № 238 від 12.07.2011 у формі
єдиного документа, відсутність
будь-якого протоколу розбіжностей до
даного договору, а також факт повного
виконання договору відповідачем та
частково позивачем свідчать про
досягнення сторонами згоди щодо всіх
істотних умов договору про виконання
робіт, а отже підстав для визнання
договору недійсним немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ст. 203 Цивільного кодексу
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Згідно з ст. 241 Цивільного кодексу
України правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
цього правочину.

Отже, за своїм змістом затвердження
правочину є процедурою, яка
здійснюється після укладення договору,
а не є такою, що передує такому
укладенню. За таких обставин суд
наголошує, що не затвердження договору
не впливає на його чинність та не
свідчить про недійсність останнього.

В законодавстві відсутні підстави для
визнання Договору недійсним у зв'язку з
відсутністю рішення про його
затвердження.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 Цивільного
кодексу України правочин, для якого
законом не встановлена обов'язкова
письмова форма, вважається вчиненим,
якщо поведінка сторін засвідчує їхню
волю до настання відповідних правових
наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного
кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладене учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції, може бути на вимогу однієї
із сторін, або відповідного органу
державної влади визнане судом
недійсним повністю або в частині.

Відповідно до статті 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
Цивільного кодексу України.

Згідно із ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

У листі Верховного Суду України від
24.11.2008 „Про практику розгляду судами
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" зазначено, що
відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України
вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним може бути
пред'явлена тільки особами,
визначеними у ЦК й інших законодавчих
актах, що встановлюють оспорюваність
правочинів. Якщо під час судового
розгляду встановлено відсутність у
позивача права на задоволення позову
про визнання оспорюваного правочину
недійсним, суд має відмовити в
задоволенні позову.

Вирішуючи спори про визнання угод
недійсними, господарський суд повинен
встановити наявність тих обставин, з
якими закон пов'язує визнання угод
недійсними і настання відповідних
наслідків, а саме: відповідність змісту
угод вимогам закону; додержання
встановленої форми угоди;
правоздатність сторін за угодою; у чому
конкретно полягає неправомірність дій
сторони та інші обставини, що мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування. Сторона, яка застосувала
обман, зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

Згідно з ч.1 ст.236 Цивільного кодексу
України нікчемний правочин або
правочин, визнаний судом недійсним, є
недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ст.1 Господарського
процесуального кодексу України
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи мають право
звертатися до господарського суду за
захистом своїх порушених або
оспорюваних прав і охоронюваних
законом інтересів. Відповідно до ч.1
ст.15, ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
або оспорювання. Кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

У частині 2 статті 16 ЦК України
зазначено, що способом захисту
цивільних прав та інтересів може бути,
зокрема, визнання правочину недійсним.

Частиною 1 статті 628 ЦК України
передбачено, що зміст договору (як дво-
або багатостороннього правочину)
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Частиною 7 статті 179 ГК України
передбачено, що господарські договори
укладаються за правилами,
встановленими Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом, іншими
нормативно-правовими актами щодо
окремих видів договорів.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України
судочинство у господарських судах
здійснюється на засадах змагальності,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, обґрунтовують свої
вимоги і заперечення поданими суду
доказами. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи. Обставини справи,
які відповідно до законодавства
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про відмову в задоволенні
позову в повному обсязі.

Окрім цього, суд враховує, що в
постанові Київського апеляційного
господарського суду від 09.12.2013 №910/396/13
та в постанові Вищого господарського
суду України від 24.02.2014 р. №910/396/13 вже
досліджувалися спірні пункти договору
та вказаними інстанціями не була
піддана сумніву їх правомірність.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати
по сплаті держмита та
інформаційно-технічного забезпечення
судового процесу покладаються на
позивача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. 4, 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України,
господарський суд м. Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову товариства з
обмеженою відповідальністю "МКС РЕС" -
відмовити.

2. Рішення набирає законної сили після
закінчення десятиденного строку з дня
його підписання, оформленого
відповідно до ст. 84 Господарського
процесуального кодексу України, та
може бути оскаржене в порядку та
строки, визначені Господарським
процесуальним кодексом України.

3. Копію рішення розіслати сторонам.

Суддя
Головатюк Л.Д.

Дата
підписання повного тексту рішення
20.05.2014