м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 7/115 03.06.14

За позовом Публічного акціонерного
товариства «Київенерго»

до Житлово-будівельного кооперативу
«Алмазний»

про стягнення 39 776,72 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Кучкова Ю.В. - довіреність
б/н від 30.12.2013 року;

від відповідача: Бойко О.С. -
довіреність № 26 від 21.05.2014;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерна енергопостачальна компанія
"Київенерго" в особі Структурного
відокремленого підрозділу "Енергозбут
Київенерго" звернулося в Господарський
суд м. Києва з позовом до
Житлово-будівельного кооперативу
"Алмазний" про стягнення 39 776,72 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач порушив взяті на себе
зобов'язання щодо повноти та
своєчасності оплати вартості спожитої
теплової енергії згідно умов Договору
№8363008 на постачання теплової енергії у
гарячій воді від 01.03.2002 року.

З цих підстав, позивач просив
задовольнити позов, стягнувши з
відповідача на свою користь 26 077,54 грн. -
основного боргу, 2 236,06 грн. - пені, 9 930,00
грн. - інфляційних втрат, 1 533,12 грн. - 3%
річних, 397,77 грн. - витрат із сплати
державного мита, 236,00 грн. - витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
судового процесу.

Ухвалою від 05.03.2010 було порушено
провадження по справі та призначено її
розгляд на 22.03.2010.

В судовому засіданні 22.03.2010 судом
встановлено, що постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва №
8/131 від 24.01.2008 року визнано
протиправними та скасовано
розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) від
30.05.2007 р. N 640, від 30.05.2007 р. N 641, від 30.05.2007 р.
N 642, від 30.05.2007 р. N 643.

Зазначена постанова залишена без змін
Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 09.01.2009 року
по справі № 22-а 14381/08.

Статтею 7 Закону України "Про житлово -
комунальні послуги" визначено
повноваження органів місцевого
самоврядування у сфері
житлово-комунальних послуг, в тому
числі віднесено до їх повноваження
встановлення цін (тарифів) на
житлово-комунальні послуги відповідно
до закону, а в статті 31 цього Закону
передбачено порядок формування цін,
тарифів на житлово-комунальні послуги.

Таким чином, судом встановлено, що
розпорядження виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації),
якими встановлені тарифи на підставі
яких позивачем визначається вартість
наданих відповідачу послуг, в судовому
порядку визнані протиправними та
скасовані. Проте Постанова Окружного
адміністративного суду від 24.01.2008 року
та Ухвала Київського апеляційного
адміністративного суду від 09.01.2009 року
оскаржені до Вищого адміністративного
суду України.

У зв'язку з вище викладеним, ухвалою
господарського суду міста Києва від
22.03.2010 року зупинено провадження у
справі № 7/115 до вирішення іншої
пов'язаної з нею справи № 8/131 за позовом
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку "Престиж" до
Київської міської державної
адміністрації про визнання
протиправними та скасування
розпоряджень 30.05.2007 р. N 640, від 30.05.2007 р. N
642, від 30.05.2007 р. N 643.

21.03.2014 року через відділ діловодства
суду від представника Публічного
акціонерного товариства "Київенерго"
надійшло клопотання про поновлення
провадження у справі.

Cудом встановлено, що ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
28.08.2012 року № К/9991/33592/12 ухвалу
Шевченківського районного суду м.
Києва від 27.04.2011 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 15.05.2012 року
у справі за позовом Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку "Престиж" до Київської міської
державної адміністрації про визнання
протиправними та скасування
розпоряджень 30.05.2007 р. N 640, від 30.05.2007 р. N
642, від 30.05.2007 р. N 643 без змін.

В свою чергу ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15.05.2012 року у справі № 2а-376/11
апеляційна скарга залишена без
задоволення, а ухвала Шевченківського
районного суду м. Києва від 27.04.2011 року,
якою залишено без розгляду
адміністративний позов Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку "Престиж" до Київської міської
державної адміністрації про визнання
протиправними та скасування
розпоряджень 30.05.2007 р. N 640, від 30.05.2007 р. N
642, від 30.05.2007 р. N 643 без змін.

Ухвалою суду від 24.03.2014 року поновлено
провадження у справі та призначено її
розгляд на 29.04.2014 року.

Розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
29.04.2014 року, у зв'язку з перебуванням
судді Якименко М.М. у відпустці, справу
передано для розгляду судді Митрохіній
А.В.

Ухвалою господарського суду м. Києва
(суддя Митрохіна А.В.) від 29.04.2014 року
справу прийнято до провадження, а
розгляд справи призначено на 03.06.2014
року.

Розпорядженням в.о. Голови
господарського суду міста Києва від
05.05.2014 року у зв'язку з поверненням
судді Якименка М.М. з відпустки, справу
передано судді Якименку М.М.

Ухвалою господарського суду м. Києва
(суддя Якименко М.М.) від 05.05.2014 року
справу прийнято до провадження.

03.06.2014 року представник позивача у
судовому засіданні подав клопотання
про зміну найменування позивача з
Акціонерної енергопостачальної
компанії "Київенерго" на Публічне
акціонерне товариство "Київенерго".

Судом встановлено, що зміна
найменування позивача з Акціонерної
енергопостачальної компанії
"Київенерго" на Публічне акціонерне
товариство "Київенерго"
підтверджується витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

За таких обставин суд вважав за
необхідне замінити позивача з
Акціонерної енергопостачальної
компанії "Київенерго" на Публічне
акціонерне товариство "Київенерго".

Представник позивача в судовому
засіданні 03.06.2014 року позовні вимоги
підтримав в частині стягнення
інфляційних втрат та 3% річних, зазначив
що основний борг сплачено
відповідачем.

Представник відповідача в судовому
засіданні 03.06.2014 року позовні вимоги не
визнав.

Відповідно до статті 85 ГПК України в
судовому засіданні 03.06.2014 року
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в
їх сукупності, та заслухавши пояснення
представників позивача та відповідача,
господарський суд міста Києва, суд -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2002 року між Акціонерною
енергопостачальною компанією
«Київенерго» (перейменовано в Публічне
акціонерне товариство «Київенерго»,
далі по тексту - позивач,
енергопостачальна організація) та
Житлово-будівельним кооперативом
«Алмазний» (далі по тексту - відповідач,
абонент) укладено Договір №8363008 на
постачання теплової енергії у гарячій
воді (далі по тексту - Договір), за
умовами якого (п. 1.1. Договору) предметом
цього Договору є постачання,
користування та своєчасна сплата в
повному обсязі спожитої теплової
енергії у гарячій воді, на умовах,
передбачених цим Договором.

Цей договір набуває чинності з дня його
підписання та діє до 31.12.2002 року (п. 8.1.
Договору).

Договір вважається пролонгованим на
кожний наступний рік, якщо за місяць до
закінчення строку його дії про його
припинення не буде письмово заявлено
однією із сторін (п. 8.4. Договору).

Суду не надано жодних доказів
припинення дії Договору.

Відповідно до п. 2.2.1. Договору
енергопостачальна організація
зобов'язується постачати теплову
енергію у вигляді гарячої води на
потреби: опалення та вентиляцію - в
період опалювального сезону; гарячого
водопостачання - протягом року; в
кількості та в обсягах згідно з
Додатком №1 до цього Договору.

Згідно з п. 2.3.1. Договору абонент
зобов'язується додержуватися
кількості споживання теплової енергії
по кожному параметру в обсягах, які
визначені у Додатку №1 до Договору, не
допускаючи їх перевищення, та
своєчасно сплачувати вартість
спожитої теплової енергії.

Відповідно до п. 5.1. Договору облік
споживання абонентом теплової енергії
проводиться по приладах обліку,
розрахунковим способом.

Згідно з п. 5 Додатку № 4 до Договору
«Порядок розрахунків за теплову
енергію» (далі по тексту - Додаток № 4)
абонент щомісяця з 12 по 15 число
самостійно отримує у Районному відділі
теплозбуту табуляграму фактичного
споживання теплової енергії за
попередній період, акт звірки на
початок розрахункового періоду (один
примірник оформленого акту звірки
«Абонент» повертає в РВТ), та платіжну
вимогу-доручення, куди включені
вартість теплової енергії на поточний
місяць, з урахуванням остаточного
сальдо розрахунків на початок
розрахункового періоду.

Однак, як слідує з матеріалів справи,
внаслідок порушення відповідачем
зобов'язання щодо сплати вартості
спожитої теплової енергії відповідно
до умов Договору у останнього за період
з 01.08.2007 року по 01.02.2010 року (спірний
період) перед позивачем виникла
заборгованість за спожиту теплову
енергію у розмірі 26 077,54 грн.

На підтвердження своїх позовних вимог
позивач надав суду копії облікових
карток (табуляграм) за спірний період
(копії табуляграм містяться в
матеріалах справи), за спожиту теплову
енергію за Договором.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що договір,
укладений між сторонами є договором
енергопостачання.

Згідно ст. 275 ГК України за договором
енергопостачання енергопостачальне
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 ст. 276 ГК України
встановлено, що розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону. Оплата енергії, що
відпускається, здійснюється
відповідно до умов договору. Договір
може передбачати попередню оплату,
планові платежі з наступним
перерахунком або оплату, що
проводиться за вартість прийнятих
ресурсів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. Кожна сторона
повинна вжити усіх заходів, необхідних
для належного виконання нею
зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

З наданих позивачем доказів
вбачається, що позивач взяті на себе
зобов'язання виконав належним чином,
поставляв споживачу теплову енергію
згідно умов Договору, а відповідач в
супереч умовам Договору не сплатив
вартість спожитої теплової енергії за
період з 01.08.2007 року по 01.02.2010 року.

В судовому засіданні 03.06.2014 року
представник позивача зазначив про
сплату відповідачем основного боргу в
розмірі 26 077,54 грн., на підтвердження
чого позивач надав довідку про
надходження коштів від відповідача.

Відповідно до статті 33 ГПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких господарський суд у
визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Таким чином, суд дійшов висновку що
частину основний борг в розмірі 26 077,54
грн. було сплачено відповідачем, а тому
провадження у справі в частині
стягнення основного боргу в розмірі 26
077,54 грн. підлягає припиненню у зв'язку з
відсутню предмету спору.

Відповідач припустився прострочення
платежу, а тому позивач, керуючись п. 3.5.
Додатку № 4, просить суд стягнути з
відповідача пеню, яка за розрахунками
позивача становить 2 236,06 грн.

Пунктом 3.5. Додатку № 4 встановлено, що у
випадку несплати теплової енергії до
кінця розрахункового періоду (п. 3 цього
Додатку), енергопостачальна
організація нараховує абоненту пеню на
суму фактичного боргу в розмірі 0,5% за
кожний день прострочення платежу по
день фактичної сплати, але не більше
суми обумовленої чинним
законодавством України.

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК
України виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування
штрафних санкцій за прострочення
виконання зобов'язання, якщо інше не
встановлено законом або договором,
припиняється через шість місяців від
дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України
господарський суд, приймаючи рішення,
має право зменшувати у виняткових
випадках розмір неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що вимоги позивача в частині
стягнення пені за несвоєчасне
виконання відповідачем взятих на себе
зобов'язань в розмірі 2 236,06 грн. є
надмірно великі, і тому суд керуючись
ст. 233 ГК України зменшує розмір пені до
100,00 грн., і в цій частині позов підлягає
задоволенню в розмірі 100,00 грн.

Також позивач, керуючись статтею 625 ЦК
України, просить суд стягнути з
відповідача на свою користь 1 533,12 грн. -
3% річних та 9 930,00 грн. - інфляційних
втрат.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що вимоги позивача в частині
стягнення з відповідача 3% річних та
інфляційних втрат, за уточненим
розрахунком суду, підлягають
частковому задоволенню і становлять: 1
533,12 грн. - 3% річних та 9 327,58 грн. -
інфляційних втрат.

Відповідно до статті 49 ГПК України
судові витрати покладаються судом на
відповідача пропорційно розміру
задоволених вимог..

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
32, 33, 49, 82-85, ГПК України, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Припинити провадження у справі в
частині стягнення основного боргу в
розмірі 26 077 (двадцять шість тисяч
сімдесят сім) грн. 54 коп.

3. Стягнути з Житлово-будівельного
кооперативу «Алмазний» (04114, м. Київ,
ВУЛИЦЯ ВИШГОРОДСЬКА, будинок 38-А, ) на користь Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»
(01001, м. Київ, Печерський район, ПЛОЩА
ІВАНА ФРАНКА, будинок 5, )
100 (сто) грн. 00 коп. - пені, 1 533 (одну тисячу
п'ятсот тридцять три) грн. 12 коп. - 3%
річних, 9 327 (дев'ять тисяч триста
двадцять сім) грн. 58 коп. - інфляційних
втрат, 370 (триста сімдесят) грн. 39 коп. -
витрат із сплати державного мита, 219
(двісті дев'ятнадцять) грн. 75 коп. -
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу

4. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Суддя
Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного
тексту рішення: 04.06.2014 року.