РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2014 р.
Справа № 902/88/14

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Філіпова Т.Л.

судді
Грязнов В.В. ,

судді
Бучинська Г.Б.

при секретарі Карпець О.О.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився

відповідача - Благун Б.М., Дмитрук А.В.

розглянувши апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вінницьке
автотранспортне підприємство-10556" на
рішення господарського суду
Вінницької області від 04.04.14 р. у справі
№ 902/88/14

за позовом Приватного акціонерного
товариства " Страхове товариство "
Гарантія"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вінницьке
автотранспортне підприємство-10556"

про стягнення 49490 грн. відшкодування
матеріальної шкоди в порядку регресу

Рішенням господарського суду
Вінницької області від 04.04.2014 р. у
справі №902/88/14 (суддя Колбасов Ф.Ф.)
задоволено позов Приватного
акціонерного товариства "Страхове
товариство "Гарантія" до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Вінницьке
автотранспортне підприємство-10556" про
стягнення 49490 грн. відшкодування
матеріальної шкоди в порядку регресу.

Суд першої інстанції, приймаючи
рішення, виходив з того, що позовні
вимоги відповідають чинному
законодавству і фактичним обставинам
справи, підтверджені належними
доказами.

Не погоджуючись із рішенням
господарського суду Вінницької
області від 04.04.2014 р. у справі №902/88/14
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить прийняти апеляційну
скаргу до провадження. Скасувати
рішення господарського суду
Вінницької області від 04.04.2014 р. у
справі №902/88/14 повністю і прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову
Приватного акціонерного товариства
"Страхове товариство "Гарантія" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вінницьке
автотранспортне підприємство-10556" про
стягнення 49490 грн. відшкодування
матеріальної шкоди в порядку регресу,
відмовити повністю.

В апеляційній скарзі Товариство з
обмеженою відповідальністю "Вінницьке
автотранспортне підприємство-10556"
посилається на ту обставину, що
господарський суд Вінницької області
порушив норми матеріального та
процесуального права що призвело до
неправильного вирішення питання та
винесення помилкового рішення. Крім
того, суд не в повному обсязі з'ясував
обставини, що мають значення для
справи.

Зокрема скаржник зазначає, що згідно п.
г) п.п.38.1.1. п.38.1. ст.38 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі - Закон), страховик після
виплати страхового відшкодування має
право подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду: якщо дорожньо-транспортна
пригода визначена в установленому
порядку безпосереднім наслідком
невідповідності технічного стану та
обладнання транспортного засобу
існуючим вимогам Правил дорожнього
руху.

Апелянт вважає, що, згідно норми п. г)
п.п. 38.1.1. п.38.1. ст.38 Закону, визначення в
установленому порядку безпосереднього
наслідку невідповідності технічного
стану та обладнання транспортного
засобу з дорожньо-транспортною
пригодою, що сталась, має здійснюватись
шляхом проведення авто-технічної
та/або дорожньо-технічної експертизи
тощо.

Покладені в основу оскаржуваного
рішення протокол про адміністративне
правопорушення та постанова
Немирівського районного суду
Вінницької області, на думку скаржника,
не дають правових підстав стверджувати
про наявність визначених п. г) п.п. 38.1.1.
п.38.1. ст.38 Закону обставин, оскільки:
постанова Немирівського районного
суду Вінницької області від 26 січня 2012
року у справі №3/217/40/12р., не містить
висновків з приводу того, що згідно
норми п. г) п.п. 38.1.1. п. 38.1. ст.38 Закону,
дана дорожньо-транспортна пригода
безпосередньо пов'язана з
незадовільним технічним станом
причепа, внаслідок чого від причепа
відлетіло колесо, а також діями водія. З
протоколу про адміністративне
правопорушення не вбачається на
підставі чого та з використанням яких
спеціальних пристроїв, згідно Правил
дорожнього руху, інспектор ДПС прийшов
до висновку про те, що причіп був у
несправному технічному стані.

Таким чином суд першої інстанції
невірно застосував вимоги п. г) п.п. 38.1.1.
п. 38.1. ст. 38 Закону, та прийшов до
передчасного висновку про достатність
наявних в матеріалах справи доказів, а
саме протоколу про адміністративне
правопорушення та постанови суду, для
прийняття рішення про задоволення
позову.

Ухвалою Рівненського
апеляційного господарського суду від
30.04.2014 р. апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Вінницьке
автотранспортне підприємство-10556"
прийнято до провадження, справу
призначено до слухання.

Представник Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вінницьке
автотранспортне підприємство-10556" -
Благун Б.М. підтримав доводи
апеляційної скарги та надав пояснення
в обґрунтування своєї позиції. Просить
скасувати рішення господарського суду
Вінницької області від 04.04.2014 р. у
справі №902/88/14 повністю і прийняти нове
рішення, яким в задоволенні позову
Приватного акціонерного товариства
"Страхове товариство "Гарантія" до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вінницьке
автотранспортне підприємство-10556" про
стягнення 49490 грн. відшкодування
матеріальної шкоди в порядку регресу,
відмовити повністю.

Керівник Товариства з обмеженою
відповідальністю "Вінницьке
автотранспортне підприємство-10556"
підтримав позицію представника
Благуна Б.М. в повному обсязі та надав
суду додаткові пояснення по суті
справи.

Представник позивача в судове
засідання не прибув, хоча був належним
чином повідомлений про дату, час та
місце розгляду апеляційної скарги, про
що свідчить повідомлення про вручення
поштового відправлення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
вивчивши матеріали справи, наявні в ній
докази, перевіривши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, Рівненський апеляційний
господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів
справи, 11.03.2011 року між Відкритим
акціонерним товариством "Страхове
товариство "Гарантія" в особі
Вінницької філії, яке було
перейменовано у Приватне акціонерне
товариство "Страхове товариство
"Гарантія" (за договором - страховик) та
Приватним акціонерним товариством
"Вінницьке автотранспортне
підприємство - 10556", правонаступником
якого є Товариство з обмеженою
відповідальністю "Вінницьке
автотранспортне підприємство - 10556" (за
договором - страхувальник) укладено
договір (поліс) № АА 2039325 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, згідно якого
забезпеченим транспортним засобом
визнано автомобіль "МАЗ 5", д.н.з.
НОМЕР_3 та договір (поліс) № АА3301045
згідно якого забезпеченим
транспортним засобом визнано причіп
"МАЗ 83781" д.н.з. НОМЕР_2.

16.12.11р. близько о 18 год. 30 хв. на 454 км
автодороги
Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам"янка
водій ТОВ "Вінницьке автотранспортне
підприємство - 10556" ОСОБА_3 керував
автомобілем "МАЗ-533630", д.н.з. НОМЕР_3 із
причепом "МАЗ 83781", д.н.з. НОМЕР_2, з якого
відлетіло колесо та здійснило
зіткнення з автомобілем "Крайслер",
д.н.з. НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_4 В
результаті ДТП автомобіль "Крайслер",
д.н.з. НОМЕР_4 отримав механічні
пошкодження.

Згідно постанови Немирівського
районного суду Вінницької області від
26.01.2012 року водія ОСОБА_3 було визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення передбаченого ст.124
Кодексу України про адміністративні
правопорушення та притягнуто до
адміністративної відповідальності у
вигляді штрафу.

Відповідно до протоколу
адміністративного правопорушення від
16.12.2011 року № 21391, дана ДТП сталася
внаслідок управління водієм ОСОБА_3
несправним транспортним засобом. Свою
вину у вчиненні правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, ОСОБА_3
визнав повністю, про що зазначається у
постанові Немирівського районного
суду Вінницької області від 26.01.2012 року.

Згідно довідки № 20-02 від 05.02.2014
року, ОСОБА_3 з 07.11.2008 року (наказ № 50-К
від 08.11.08 р.) і по теперішній час працює в
товаристві відповідача на посаді
водія.

На час виникнення
дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3
керував транспортним засобом та на
підставі подорожнього листа № 3166 від
15.12.2011 року, що свідчить про виконання
ним на момент вчинення ДТП своїх
трудових обов'язків.

20.12.2011 року до ПАТ "СТ "Гарантія" із
заявою звернувся ОСОБА_4, в якій,
зокрема, повідомляв про ДТП та просив
виплатити йому страхове відшкодування.

В свідоцтві про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_5 власником
автомобіля "Крайслер " д.н.з НОМЕР_4
зазначено ОСОБА_5, а також вказано в
даному свідоцтві, що ОСОБА_4 має право
користування даним автомобілем.

Згідно звіту про експертну оцінку
колісного транспортного засобу від
12.02.2012 року вартість відновлюваного
ремонту автомобіля "Крайслер", д.н.з.
НОМЕР_4 складає 98757,0 грн.

Відповідно до договору (полісу) №
АА3301045 обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів ліміт відповідальності
страховика за шкоду заподіяну майну
становив 50000 грн.

09.04.2012 року ПрАТ "Страхове товариство
"Гарантія" було складено страховий акт
№ 2-14/02.1/12 на підставі якого, а також на
підставі полісу №АА/3301045 від 11.03.2011 року
ПрАТ "Страхове товариство "Гарантія"
сплатило потерпілій особі (ОСОБА_4)
страхове відшкодування в розмірі 49490,0
грн. (50000 - 510 = 49490, де 50000 - ліміт
відповідальності страховика, 510 -
франшиза), що підтверджується
платіжними дорученнями № 111 від 20.12.2012
року та № 116 від 26.04.2012 року.

26.09.2013 року, керуючись абз. г) п. 38.1.1. ст. 38
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів", позивач
направив на адресу відповідача лист №
2938/13 з вимогою здійснення
відшкодування виплаченої суми
страхового відшкодування в розмірі 49490
грн. Зазначений лист був отриманий
відповідачем 03.10.2013 року, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення,
наявним в матеріалах справи.

За твердженням позивача, відповіді на
претензію відповідачем надано не було,
страхову суму не відшкодовано.

Дослідивши матеріали справи та
обставини на предмет повноти їх
встановлення, надання їм судом першої
інстанції належної юридичної оцінки,
вивчивши доводи апеляційної скарги
стосовно дотримання норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Обставинами, з яких випливають
спірні правовідносини, є вимога про
стягнення з відповідача в порядку
регресу суми виплаченого позивачем
страхового відшкодування за полісом
№АА/3301045 обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

Відповідно до ст.27 Закону України "Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Правила щодо відшкодування шкоди,
заподіяної третій особі встановлені,
зокрема, статтею 22 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів", згідно пункту 22.1 якої при
настанні страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи. Таким
чином, відшкодування шкоди, що
заподіяна третій особі здійснюється у
порядку, що встановлений зазначеним
законом.

Згідно ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка
відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування, якщо інший
розмір не встановлений законом.

Правила щодо регресного позову
страховика встановлені статтею 38
Закону України "Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів".

Право вимоги страховик отримує тільки
в разі, якщо він виплатив страхове
відшкодування, тобто вимога до винної
особи по суті буде мати регресний
характер. Таку вимогу страховик може
пред'явити до особи, відповідальної за
завдані збитки.

Відповідно до підпункту 38.1.1 "г" пункту
38.1 статті 38 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" страховик після виплати
страхового відшкодування має право
подати регрес ний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, у разі, якщо
дорожньо-транспортна пригода
визначена в установленому порядку
безпосереднім наслідком
невідповідності технічного стану та
обладнання транспортного засобу
існуючим вимогам Правил дорожнього
руху.

При цьому, згідно статті 33 Закону
України "Про дорожній рух" технічний
стан транспортних засобів, що
перебувають в експлуатації, у частині,
що стосується безпеки дорожнього руху
та охорони навколишнього середовища,
має відповідати правилам, нормативам і
стандартам, затвердженим у
встановленому порядку. Обов'язок щодо
забезпечення належного технічного
стану транспортних засобів
покладається на їх власників або інших
осіб, які їх експлуатують, згідно з
чинним законодавством.

Відповідно до частини 2 статті 1187
Цивільного кодексу України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Вимоги щодо технічного стану
транспортних засобів та їх обладнання
визначені у розділі 31 Правил
дорожнього руху затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 10.10.2001р. № 1306, та згідно з п. 31.1
технічний стан транспортних засобів та
їх обладнання повинні відповідати
вимогам стандартів, що стосуються
безпеки дорожнього руху та охорони
навколишнього середовища, а також
правил технічної експлуатації,
інструкцій підприємств-виробників та
іншої нормативно-технічної
документації.

Як вбачається з протоколу
адміністративного правопорушення від
16.12.2011 року № 21319, ОСОБА_3 керував
автомобілем "МАЗ-533630", д.н.з. НОМЕР_3,
буксирував причіп "МАЗ 83781", д.н.з.
НОМЕР_2, внаслідок чого з
вищезазначеного несправного причіпа
відлетіло колесо та здійснило
зіткнення з автомобілем "Крайслер",
д.н.з. НОМЕР_4.

Немирівським районним судом
Вінницької області досліджувались
обставини даного ДТП та за наслідками
розгляду справи було встановлено, що
16.12.2011 року водій ОСОБА_3 керував
автомобілем марки "МАЗ-533630", д/н НОМЕР_3 і
буксував причіп, з якого відлетіло
колесо та здійснило зіткнення з
автомобілем марки "Крайслер", д/н
НОМЕР_4, внаслідок чого легковий
автомобіль отримав механічні
пошкодження; своїми діями ОСОБА_3 скоїв
ДТП та порушив вимоги ст. 124 КУпАП. Окрім
того, як вбачається з постанови
Немирівського районного суду
Вінницької області від 26.01.2012 року,
ОСОБА_3 свою вину у вчиненні ним даного
правопорушення визнав повністю, окрім
того його вина доведена матеріалами
справи.

Доказів оскарження постанови
Немирівського районного суду
Вінницької області від 26.01.2012 року та
її скасування матеріали справи не
містять.

Отже, враховуючи, що водій автомобіля
"МАЗ-533630", д.н.з. НОМЕР_3 із причепом "МАЗ
83781", д.н.з. НОМЕР_2, ОСОБА_3 не забезпечив
справний стан транспортного засобу,
необхідний для його безпечного
буксирування, що призвело до
дорожньо-транспортної пригоди, та те,
що винною особою у ДТП визнано саме цю
особу, а також зважаючи на те, що
виплата страхового відшкодування була
проведена ПАТ "Страхове товариство
"Гарантія" на підставі полісу № АА/3301045,
згідно якого забезпеченим
транспортним засобом визнано причіп
"МАЗ 83781" д.н.з. НОМЕР_2., у позивача на
підставі підпункту 38.1.1. "г" пункту 38.1.
статті 38 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" виникло право регресу до
відповідача після виплати страхового
відшкодування за цим полісом.

При цьому колегія суддів звертає увагу,
що з матеріалів справи не вбачається, а
відповідачем не доведено, що ним в
порядку пункту 36.7. статті 36 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" було оскаржено у судовому
порядку рішення позивача про
здійснення страхового відшкодування
за полісом № АА/3301045 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власника причіпа "МАЗ
83781" д.н.з. НОМЕР_2.

Отже, відповідно до статті 38 Закону
України "Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" та враховуючи встановлені
колегією суддів обставини, до позивача,
з моменту виплати страхового
відшкодування, перейшло право вимоги
до відповідача як до страхувальника,
працівник якого відповідальний за
заподіяний збиток

Колегія суддів вважає ці обставини
встановленими, виходячи з приписів ч.4
ст.35 ГПК України, відповідно до якої
вирок суду в кримінальному провадженні
або постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для господарського суду, що розглядає
справу про правові наслідки дій чи
бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Доводи апеляційної скарги відповідача
в частині, яка стосується необхідності
проведення судової експертизи з метою
встановлення факту невідповідності
технічного стану та обладнання
транспортного засобу встановленим
технічним нормам та стандартам та
причинно-наслідкового зв'язку
технічного стану з ДТП суд апеляційної
інстанції оцінює критично та зазначає
про таке.

Статтею 41 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що для роз'яснення питань,
що виникають при вирішенні
господарського спору і потребують
спеціальних знань, господарський суд
призначає судову експертизу. Оцінка
висновку експерта здійснюється за
правилами ст.43 ГПК України.

Як наголошено у рішенні Європейського
суду з прав людини у справі «Дульський
проти України» (заява № 61619/00)
експертиза, призначена судом, є одним
із засобів встановлення або оцінки
фактичних обставин справи і тому
складає невід'ємну частину судової
процедури.

Разом з тим, апеляційний суд наголошує
на тому, що призначення судової
експертизи повинно здійснюватись
судом у повній відповідності з
вимогами процесуального закону, Закону
України «Про судову експертизу»,
Інструкцією про призначення та
проведення судових експертиз та
експертних досліджень, затвердженою
наказом Міністерства юстиції України 8
жовтня 1998р. №53/5 (у редакції наказу
Міністерства юстиції України від 30
грудня 2004 року №144/5) та з метою
встановлення обставин, які не можуть
бути встановлені іншим шляхом, у
зв'язку з цим суду при вирішенні
питання про призначення судової
експертизи у справі необхідно
дотримуватися норм чинного
законодавства щодо призначення та
проведення судових експертиз, які
повинні призначатися лише після
грунтовного вивчення обставин справи
і доводів сторін щодо дійсної
необхідності такого призначення.

Враховуючи наведені міркування, а
також виходячи з того, що обставини
дорожньо-транспортної пригоди
досліджувались Немирівським районним
судом Вінницької області, постанова
якого від 26.01.12р. набрала законної сили,
що зумовлює необхідність її юридичної
оцінки та врахування, апеляційний суд
не вважає процесуально доцільним,
необхідним та можливим призначення
судової експертизи.

Відтак з урахуванням вище викладеного,
доводи апеляційної скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю "Вінницьке
автотранспортне підприємство-10556" суд
апеляційної інстанції не вважає
переконливими та відхиляє.

Як роз'яснено у Постанові
Пленуму Вищого господарського суду
України №6 від 23.03.2012 р. "Про судове
рішення", рішення з господарського
спору повинно прийматись у цілковитій
відповідності з нормами матеріального
і процесуального права та фактичними
обставинами справи, з достовірністю
встановленими господарським судом,
тобто з'ясованими шляхом дослідження
та оцінки судом належних і допустимих
доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції
указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що доводами апеляційної
скарги висновків господарського суду
не спростовано, підстав для скасування
або зміни рішення, встановлених
статтею 104 Господарського
процесуального кодексу України, не
встановлено, а відтак апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення,
рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,109,110
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Вінницьке
автотранспортне підприємство-10556" на
рішення господарського суду
Вінницької області від 04.04.2014 р. у
справі № 902/88/14 залишити без
задоволення, рішення суду першої
інстанції - без змін.

Справу №902/88/14 повернути до
господарського суду Вінницької
області.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття. Постанову суду
апеляційної інстанції може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого господарського суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
постановою законної сили

Головуючий суддя
Філіпова Т.Л.

Суддя
Грязнов В.В.

Суддя
Бучинська Г.Б.