ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року Справа № 04/05/10-01-14-05-08/4129
Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Полякова Б.М. - головуючого, Коваленка
В.М. (доповідач у справі), Короткевича
О.Є.,розглянувши матеріали касаційної
скарги Державної акціонерної компанії
"Хліб України", м. Київна постанову та
постанову від 25.03.2014 р. Київського
апеляційного господарського суду від
25.12.2013 р. господарського суду
Черкаської областіу справі№
04/05/10-01-14-05-08/4129 господарського суду
Черкаської областіза заявою
товариства з обмеженою
відповідальністю
"Виробничо-торгівельне підприємство
"Діоніс", м. Буськ Львівської області до
боржникадочірнього підприємства
державної акціонерної компанії "Хліб
України" "Тальнівський комбінат
хлібопродуктів", м. Тальне Черкаської
областіпровизнання
банкрутомліквідаторарбітражний
керуючий Бакуменко В.І.голова комітету
кредиторівТОВ "КХП "Тальне", м. Тальне
Черкаської областіза
участюГенеральної прокуратури України

в судовому засіданні взяли участь
представники:

Генеральної прокуратури УкраїниТомчук
М.О., посвідч.,ліквідаторарбітражний
керуючий Бакуменко В.І., паспортТОВ
"КХП Тальне"Коваленко Т.Б., довір.,ДАК
"Хліб України"Кукін Д.Б., довір.,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Черкаської області від 24.11.2000 року
порушено провадження у справі № 08/4129
про банкрутство дочірнього
підприємства Державної акціонерної
компанії "Хліб України" "Тальнівський
комбінат хлібопродуктів" (далі -
Боржник, Комбінат) за заявою товариства
з обмеженою відповідальністю
"Виробниче-торгове підприємство
"Діоніс" (далі - Кредитор, Товариство) в
порядку загальних норм Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції до набрання чинності з
19.01.2013 р. внесених змін - далі - Закон про
банкрутство).

Постановою господарського суду
Черкаської області від 25.12.2013 року
(суддя - І.І. Гура) відхилено клопотання
Державної акціонерної компанії "Хліб
України" про припинення провадження у
справі та зняття відповідних обтяжень
щодо майна Боржника. При цьому Комбінат
визнано банкрутом, відносно нього
відкрито ліквідаційну процедуру, а
ліквідатором призначено арбітражного
керуючого Бакуменка В.І., якого
зобов'язано виконати відповідні дії у
ліквідаційній процедурі відповідно до
норм Закону про банкрутство в редакції
від 22.12.2011 року.

Не погодившись із цією постановою суду,
Державна акціонерна компанія "Хліб
України" (далі-ДАК) звернулася до
Київського апеляційного
господарського суду із апеляційною
скаргою, в якій просила скасувати
постанову господарського суду
Черкаської області від 25.12.2013 року.

Постановою Київського
апеляційного господарського суду від
25.03.2014 року (головуючий суддя -
Верховець А.А., судді: Доманська М.Л.,
Копитова О.С.) апеляційну скаргу
залишено без задоволення, а постанову
господарського суду Черкаської
області від 25.12.2013 року - без змін.

Не погоджуючись з вказаними
постановами попередніх інстанцій,
Державна акціонерна компанія "Хліб
України" звернулася до Вищого
господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати як постанову господарського
суду Черкаської області від 25.12.2013 року,
так і постанову Київського
апеляційного господарського суду від
25.03.2014 року та прийняти нове рішення,
яким у задоволенні клопотання голови
комітету кредиторів відмовити.

Касаційна скарга мотивована
порушенням місцевим та апеляційним
судами норм матеріального права,
зокрема ст. 5 Закону про банкрутство,
ст.ст. 13, 16 Закону про банкрутство в
редакції від 22.12.2011 року, ст. 115
Цивільного кодексу України, ст. 85
Господарського кодексу України, а
також норм процесуального права.

Заслухавши пояснення представників
скаржника, кредитора - ТОВ "Комбінат
хлібопродуктів "Тальне", ліквідатора
Боржника та Генеральної прокуратури
України, обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши наявні матеріали
справи, проаналізувавши застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Так, ухвалюючи рішення про визнання
Комбінату банкрутом, місцевий суд
вказав, що Кабінет Міністрів України
здійснює управління Боржником
виключно в межах повноважень, наданих
акціонеру компанії, а управління
майном здійснює Міністерство аграрної
політки України. Також місцевий суд
встановив, що майно Боржника є
приватної форми власності та не
відноситься до державної власності, а
згідно витягу з Єдиного державного
реєстру розмір участі засновника - ДАК
у статутному капіталі Комбінату
складає 0 грн. Борг же Боржника перед
визнаними кредиторами підтверджений
доказами у справі і цей борг неможливо
погасити не інакше, як через
застосування ліквідаційної процедури.
Крім цього суди встановили, що із
клопотанням про визнання Боржника
банкрутом та призначення ліквідатором
арбітражного керуючого Бакуменка В.І.
(який надав згоду на участь у справі)
звернувся голова комітету кредиторів.
При цьому, місцевий суд послався на
підстави для визнання боржника
банкрутом, визначені нормами ст. 37
Закону про банкрутство в редакції від
22.12.2011 року. Апеляційним судом і ці
висновки були підтримані у повному
обсязі.

Заперечуючи наведені висновки судів,
скаржник зазначив, що стосовно
Боржника встановлено обмеження на
застосування ліквідаційної процедури,
оскільки він включений до переліку
об'єктів, що не підлягають
приватизації. При цьому критеріями для
обмеження ліквідації є код ЄДРПОУ та
назва, а не наявність державного майна.
Майно ж Боржнику передавалось не у
власність, а у користування, як внесок
до статутного фонду. Оскільки від
комітету кредиторів не надходило
клопотання про укладення мирової
угоди, а процедура розпорядження
майном тривала 11 років, на думку
скаржника провадження у справі слід
припинити. Крім цього, заявник послався
на судову практику у справах з
аналогічного питання.

Однак, суд касаційної інстанції вважає
наведені заперечення помилковими та
такими, що викладені з невірним
тлумаченням норм законодавства.

Порядок та підстави визнання боржника
банкрутом визначені, зокрема, нормами
ст. 22 Закону про банкрутство. При цьому,
касаційний суд, виходячи з приписів п. 11
Прикінцевих та перехідних положень
Закону про банкрутство у редакції
Закону України від 22.12.2011 року № 4212-VІ,
зазначає, що під час вирішення питання
(підстав та порядку) про визнання
банкрутом боржника, щодо якого
порушена справа про банкрутство до
набрання чинності з 19.01.2013 року нової
редакції вказаного закону,
застосуванню підлягають норми
попередньої редакції такого закону.
Редакція ж Закону про банкрутство від
22.12.2011 року № 4212-VІ у такій справі
підлягає застосуванню щодо наслідків
визнання Боржника банкрутом.

У зв'язку із цим касаційний суд вважає
за необхідне виключити з мотивувальної
частини оскаржуваних постанов
посилання на необхідність
застосування у якості підстав для
визнання Комбінату банкрутом норм ст. 37
Закону про банкрутство в редакції від
22.12.2011 року.

Відповідно ж до норм ч. 1 ст. 22 Закону про
банкрутство у випадках, передбачених
цим Законом, господарський суд приймає
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриває ліквідаційну
процедуру.

Такими випадками є, зокрема:

закінчення процедури розпорядження
майном за відсутності клопотання
комітету кредиторів про відкриття
процедури санації або пропозиції про
укладення мирової угоди;

подання клопотання комітету
кредиторів про визнання боржника
банкрутом та відкриття ліквідаційної
процедури (ч. 8 ст. 16 Закону про
банкрутство) тощо.

Як вже зазначено вище та встановлено в
оскаржуваних постановах, обраним у
відповідності до норм ст. 16 Закону про
банкрутство загальними зборами
кредиторів комітетом кредиторів було
прийнято рішення від 01.10.2013 року
доручити голові комітету кредиторів
звернутися до господарського суду з
клопотанням про визнання Комбінату
банкрутом, відкриття відносно нього
ліквідаційної процедури та
призначення ліквідатором арбітражного
керуючого Бакуменка В.І. (т. 24 а.с. 58-64), а
відповідне клопотання подано до
господарського суду (т. 24 а.с. 574). Поряд з
цим, ДАК було подано клопотання про
припинення провадження у справі про
банкрутство Боржника (т. 24 а.с. 74-77).

Обом наведеним клопотанням суди надали
належну правову оцінку.

Крім викладеного, суд касаційної
інстанції зазначає, що виходячи з
приписів ст. 22 Закону про банкрутство,
лише рішення та клопотання комітету
кредиторів про визнання Боржника
банкрутом не є достатньою правовою
підставою для ухвалення судом
відповідного рішення та застосування
щодо боржника процедури ліквідації, а
тому вирішується судом на підставі
оцінки доказів у справі, виходячи з
встановлених обставин справи.

Так, нормами ч. 4 ст. 205 Господарського
кодексу України передбачено, що у разі
неспроможності суб'єкта
господарювання через недостатність
його майна задовольнити вимоги
кредиторів він може бути оголошений за
рішенням суду банкрутом. Умови, порядок
та наслідки оголошення суб'єктів
господарювання банкрутами
встановлюються цим Кодексом та іншими
законами. Ліквідація суб'єкта
господарювання - банкрута є підставою
припинення зобов'язань за його участі.

Стаття 1 Закону про банкрутство
визначає категорію "банкрутство", як
визнану господарським судом
неспроможність боржника відновити
свою платоспроможність та
задовольнити визнані судом вимоги
кредиторів не інакше як через
застосування ліквідаційної процедури.

Таким чином ознаки, що складають
категорію "банкрутство" відносно
боржника встановлюються господарським
судом за результатами розгляду справи
та на підставі відповідних доказів в їх
сукупності, а не лише на підставі
клопотання комітету кредиторів.

Так, в результаті наданій, зокрема
місцевим судом в постанові правовій
оцінці фінансового стану Комбінату,
співставленні відомостей щодо
кредиторської заборгованості,
визнаної та визначеної відповідно до
ухвали суду попереднього засідання,
судом встановлена неспроможність
Боржника відновити свою
платоспроможність та задовольнити
вимоги кредиторів не інакше, як через
застосування ліквідаційної процедури.

Отже, суд першої інстанції,
проаналізувавши стан
фінансово-господарської діяльності
Боржника, дійшов правильного висновку
про наявність правових підстав для
визнання Боржника банкрутом та
відкриття відносно нього
ліквідаційної процедури.

Колегія суддів при цьому враховує, що
відповідно до норм ч. 2 ст. 77 Закону про
банкрутство в редакції від 22.12.2011 року
зберігається можливість укладення
мирової угоди на будь-якій стадії
провадження у справі про банкрутство,
яка (мирова угода), в свою чергу, може
бути укладена вже за правилами норм
Закону про банкрутство в редакції
закону України від 22.12.2011 № 4212-VІ.

Що ж до відхиленого місцевим судом
клопотання ДАК про припинення
провадження у справі про банкрутство
Боржника (висновок про що підтримав в
апеляційний суд), колегія суддів
зазначає про таке.

Норми Закону про банкрутство
встановлюють обмеження та особливості
щодо порушення та здійснення
провадження у справі про банкрутство
відносно деяких категорій суб'єктів.

Зокрема, такі обмеження наведені в
нормах ч. 5 ст. 5 Закону про банкрутство,
якими передбачено, що положення цього
Закону застосовуються до юридичних
осіб - підприємств, що є об'єктами права
державної власності, які не підлягають
приватизації, в частині санації чи
ліквідації після виключення їх у
встановленому порядку з переліку таких
об'єктів.

Такий висновок узгоджується і з
приписами ч. 3 ст. 214 Господарського
кодексу України, якими передбачено,
зокрема, що до державних підприємств,
які відповідно до закону не підлягають
приватизації, вказані процедури
застосовуються в частині санації чи
ліквідації лише після виключення їх у
встановленому порядку з переліку
об'єктів, що не підлягають
приватизації.

При цьому слід зазначити, що чинна
редакція ст. 5 Закону України "Про
приватизацію державного майна"
(визначено в ч. 4) встановлює, що об'єкти
державної власності, зазначені у
частині другій ст. 5, не підлягають
приватизації незалежно від їх
включення до Переліку об'єктів права
державної власності,

Із системного аналізу викладених норм
вбачається, що для встановлення
обставин, за яких до боржника слід
застосовувати наведені приписи та
визначені наведеними обмеження,
передбачені нормами ч. 5 ст. 5 Закону про
банкрутство, першочерговим предметом
правої оцінки господарського суду
мають бути обставини, чи відноситься
боржник до об'єкту державної власності.

Відповідні обставини були досліджені
судами попередніх інстанцій із
посиланням на відповідні докази у
справі.

Як вбачається з матеріалів справи, суди
попередніх інстанцій послалися:

- на свідоцтво про право власності
(в якому вказано, що наявне у Комбінату
майно належить до приватної власності -
т. 24 а.с. 65-67);

- на витяг з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб -підприємців від 27.09.2013 року (в
якому вказано про відсутність
відомостей щодо частки держави більше
25 % у статутному капіталі Боржника, а
також, що розмір внеску ДАК у статутний
фонд Комбінату складає 0 грн. -т. 24 а.с.
68-72);

- на лист Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
Черкаській області від 11.11.2013 року №
18-11-5202 (в якому вказано, що за адресою
Боржника не обліковуються об'єкти, що
підлягають включенню до Реєстру
об'єктів державного майна, яке в
процесі приватизації не увійшло до
статутних капіталів господарський
товариств та підприємств, що
знаходяться у процесі приватизації - т.
24 а.с. 136).

В результаті наведеного місцевий суд
дійшов висновку, що Комбінат не
відноситься до об'єктів державної
власності, а тому відсутні підстави для
застосування у даній справі приписів ч.
5 ст. 5 Закону про банкрутство.

Стосовно викладеного колегія суддів
зазначає, що відповідно до норм ч. 1 ст. 18
Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців" якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути
використані в спорі з третьою особою,
доки до них не внесено відповідних
змін.

Отже слід підтримати правомірний
висновок цього суду про відхилення
клопотання ДАК про припинення
провадження у справі про банкрутство
Комбінату.

При цьому слід зазначити, що
заперечуючи в цій частині висновки
судів, суть касаційної скарги загалом
зводиться до неналежної оцінки судами
попередніх інстанцій доказів у справі
стосовно участі держави в управлінні
підприємством Боржника, тоді як
відповідно до норм ст. 1117 ГПК України
суд касаційної інстанції обмежений в
праві оцінювати докази у справі, а
також здійснювати їх переоцінку.

Виходячи ж з приписів ст.ст. 35, 112-114 ГПК
України у разі визнання недійсними
(спростування) в установленому законом
порядку зазначених обставин - стосовно
приватної форми власності майна
Боржника та розміру частки держави у
статутному фонді Комбінату, правові
підстави та судове рішення про
визнання Боржника банкрутом може бути
переглянуте за нововиявленими
обставинами.

Таким чином, суд касаційної інстанції,
переглядаючи постанову суду першої
інстанції про визнання Боржника
банкрутом, яка залишена без змін
постановою суду апеляційної інстанції,
погоджується із обґрунтуванням та
висновками цих судів про наявність
підстав, відповідно до Закону про
банкрутство, для визнання Боржника
банкрутом.

Крім викладеного касаційний суд
погоджується із рішенням судів і в
частині призначення ліквідатором у
справі - арбітражного керуючого
Бакуменка В.І. - особу, що виконувала
обов'язки розпорядника майна
Комбінату, оскільки такий висновок
відповідає нормам діючого
законодавства і обставинам справи.

За таких обставин справи, касаційні
вимоги Державної акціонерної компанії
"Хліб України" щодо неправомірності
визнання Товариства банкрутом із
настанням відповідних правових
наслідків для Боржника не знайшли
свого підтвердження, не є
обґрунтованими та не спростовують
висновків судів першої та апеляційної
інстанцій, у зв'язку з чим задоволенню
не підлягають, а тому оскаржувані
постанови цих судів (за винятком
наведених в даній постанові виключень
із їх мотивувальних частин) підлягають
залишенню без змін, як такі, що
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись
нормами ст.ст. 1, 5, 14, 16, 22 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції до набрання чинності з
19.01.2013 р. внесених змін), ст.ст. 37, 77, п. 11
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (в редакції із
змінами, внесеними Законом України від
22.12.2011 року № 4212-VІ), ст.ст. 205, 214
Господарського кодексу України та
ст.ст. 41, 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
акціонерної компанії "Хліб України"
залишити без задоволення.

2. Постанову Київського
апеляційного господарського суду від
25.03.2014 р. та постанову господарського
суду Черкаської області від 25.12.2013 р. у
справі № 04/05/10-01-14-05-08/4129 залишити без
змін.

Головуючий
Б.М. Поляков

Судді
В.М. Коваленко

О.Є. Короткевич

Постанова виготовлена та підписана
30.05.2014 року.