КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2014 р. Справа№ 925/284/14

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі:
Мельниченко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Шпечка М.І. ( за
довіреністю № 45 від 18.12.2013 року)

розглянувши апеляційну скаргу
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Канівці"

на рішення Господарського суду
Черкаської області від 18.03.2014р.

у справі № 925/284/14 (суддя: Спаських Н.М.)

за позовом Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Канівці"

до Публічного акціонерного товариства
"Компанія "РАЙЗ"

про визнання договору частково
недійсним.

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року позивач звернувся до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Публічного
акціонерного товариства "Компанія
"РАЙЗ" про визнання частково недійсним
договір поставки насіння
сільськогосподарських культур на
умовах товарного кредиту № КР007/122/13 від
26.03.2013 року, а саме пункти
9.8,9.8.2,9.8.3,9.8.4,9.8.5, які містять третейське
застереження.

Рішенням Господарського суду
Черкаської області від 18.03.2014 року у
справі №925/284/14 в задоволенні позовних
вимог відмовлено в повному обсязі.

Мотивуючи рішення суд першої інстанції
зазначив, що згідно з довідкою
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у Сумській області
Міністерства юстиції України
спростовано посилання позивача, що
постійно діючий третейський суд при
Сумській міжрегіональній товарній
універсальній біржі не зареєстрований
у передбаченому законом порядку. Також
позивачем не надано доказів порушення
його прав та охоронюваних законом
інтересів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції позивач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення господарського суду
Черкаської області від 18.03.2014 року по
справі № 925/284/14 скасувати та
задовольнити позовні вимоги. В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги вказав на те, що висновки суду
першої інстанції не відповідають
фактичним обставинам справи, є
незаконними та необґрунтованими. Судом
першої інстанції не було взято до
уваги , що постійно діючий третейський
суд при Сумській міжрегіональній
товарній універсальній біржі не
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України, тому вважає , що пункти
договору поставки 9.8 -9.8.5, слід визнати
недійсними, оскілки вони суперечать
діючому законодавству України, а саме
ст. 9 Закону України «Про третейські
суди»

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 15.04.2014 року
було прийнято до розгляду апеляційну
скаргу Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Канівці" та
призначено розгляд справи на 13.05.2014 р.

Представник позивача, 13.05.2014 року у
судове засідання не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив, як
свідчать матеріали справи всі
представники сторін, про час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином.

Особи, які беруть участь у справі,
вважаються повідомленими про час і
місце її розгляду судом, якщо ухвалу
про порушення провадження у справі
надіслано за поштовою адресою,
зазначеною в позовній заяві
(Інформаційний лист Вищого
господарського суду від 13.08.2008 р. №
01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року
„Про деякі питання застосування норми
Господарського процесуального кодексу
України").

Враховуючи те, що матеріали справи
містять докази повідомлення всіх
учасників судового процесу про дату,
час та місце судового засідання, судова
колегія вважає можливим розглянути
справу у відсутності представника
позивача, за наявними у справі доказами

В судовому засіданні 13.05.2014 року
представник відповідача вказав, що
рішення суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим, підстави
для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, вивчивши матеріали
справи, розглянувши доводи апеляційної
скарги, дослідивши письмові докази,
долучені до матеріалів справи,
виходячи з вимог чинного
законодавства, апеляційний суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно ст. 101 Господарського
процесуального кодексу апеляційний
господарський суд не зв'язаний
доводами апеляційної скарги і
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду в повному обсязі. В
апеляційній інстанції не приймаються і
не розглядаються вимоги, що не були
предметом розгляду в суді першої
інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
26.03.2013 року між позивачем та
відповідачем у справі було укладено
договір поставки насіння
сільськогосподарських культур на
умовах товарного кредиту № КР007/122/13 від
26 березня 2013 року (а.с. 12).

За умовами зазначеного договору
відповідач передає, а позивач приймає
та зобов'язується оплатити насіння
сільськогосподарських культур.

Пунктами 9.8., 9.8.2, 9.8.3., 9.8.4., 9.8.5 укладеного
між сторонами договору сторони дійшли
спеціальної згоди про те, що всі
суперечки, розбіжності, вимоги і
претензії, що виникли в ході виконання
даного договору, підлягають
остаточному розгляду в Постійно
діючому третейському суді при Сумській
міжрегіональній товарній
універсальній біржі (40000, м. Суми, а/с 36).
Рішення цього суду буде остаточним для
сторін.

Не погоджуючись з вищевказаними
пунктами договору поставки, відповідач
звернувся до суду з позовною заявою, в
якій просив визнати частково недійсним
договір поставки насіння
сільськогосподарських культур на
умовах товарного кредиту № КР007/122/13 від
26.03.2013 року, а саме пункти 9.8-9.8.5, що
містять третейське застереження.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції прийшов до
висновку про те, що сторони на стадії
укладення господарського договору,
включили до договору умови про розгляд
спору в третейському суді, який (спір)
може виникнути в подальшому під час дії
договору, обравши спосіб захисту, що
передбачений ст. 16 ЦК України. Також
зазначив, що постійно діючий
Третейський суд при Сумській
міжрегіональній товарній
універсальній біржі зареєстрований у
передбачено законом порядку.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції
зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 627 Цивільного Кодексу
України передбачено, що сторони є
вільним в укладанні договору, виборі
контрагенту та визначені умов договору
з урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Свобода договору включає й вільне
визначення сторонами його умов, де
фіксуються взаємні права та обов'язки
учасників. Зміст договору становлять
умови як ті, що погоджені сторонами, так
і ті, що приймаються ними як обов'язкові
в силу чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 638 Цивільного
кодексу, договір вважається укладеним,
якщо сторони в належній формі
досягнули згоди з усіх істотних умов
договору.

Загальний порядок укладення
господарських договорів врегульований
також Господарським кодексом України
та зводиться до наступного:
господарський договір за загальним
правилом викладається у формі єдиного
документа, підписаного сторонами і
скріпленого печатками.

Згідно п.4 ст. 181 ГКУ, а також п.2 ст. 649 ЦКУ
розбіжності, що виникли між сторонами
при підписанні договору, у 20-ти денний
термін оформляються протоколом
розбіжностей. Зазвичай сторона, яка
отримала протокол розбіжностей до
договору, повинна протягом 20 днів
розглянути його, у цей самий строк
вжити заходів до врегулювання
розбіжностей з другою стороною і
включити до договору усі прийняті нею
пропозиції контрагента.

При підписанні умов договору поставки
насіння сільськогосподарських культур
на умовах товарного кредиту № КР007/122/13
від 26 березня 2013 року (а.с.12) жодних
претензій до змісту договору позивачем
заявлено не було. Підписано
представниками сторін, тобто погоджено
всі його істотні умови.

Відповідно до ст. 180 ГК України зміст
господарського договору становлять
умови договору, визначені угодою його
сторін, спрямованою на встановлення,
зміну або припинення господарських
зобов'язань, як погоджені сторонами,
так і ті, що приймаються ними як
обов'язкові умови договору відповідно
до законодавства. Господарський
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди, щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови, визнані такими за законом чи
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута
згода.

Згідно Закону України "Про третейські
суди", до третейського суду за угодою
сторін може бути переданий будь-який
спір, що виникає з цивільних та
господарських правовідносин, крім
випадків, передбачених законом.
Третейський суд - це недержавний
незалежний орган, що утворюється за
угодою або відповідним рішенням
заінтересованих фізичних та/або
юридичних осіб у порядку,
встановленому цим Законом, для
вирішення спорів, що виникають із
цивільних та господарських
правовідносин. Юридичні та/або фізичні
особи мають право передати на розгляд
третейського суду будь-який спір, який
виникає з цивільних чи господарських
правовідносин, крім випадків,
передбачених законом. Спір може бути
переданий на розгляд третейського суду
за наявності між сторонами третейської
угоди, яка відповідає вимогам цього
Закону. Третейська угода може бути
укладена у вигляді третейського
застереження в договорі, контракті або
у вигляді окремої письмової угоди. Якщо
сторони не домовилися про інше при
передачі спору до постійно діючого
третейського суду, а також при вказівці
у третейській угоді на конкретний
постійно діючий третейський суд
регламент третейського суду
розглядається як невід'ємна частина
третейської угоди.

Місцезнаходженням постійно діючого
третейського суду є місцезнаходження
його засновника, що не обмежує
засновника третейського суду в праві
визначати розташування третейських
судів за
адміністративно-територіальним
принципом. Постійно діючий третейський
суд підлягає державній реєстрації.
Державна реєстрація постійно діючого
третейського суду здійснюється
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
державної реєстрації (легалізації)
об'єднань громадян, інших громадських
формувань, протягом п'ятнадцяти днів з
дня подання його засновником заяви. (ст.
1, 2, 5, 8,9,12 Закону).

Згідно ст.ст. 215, 217 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

Аналізуючи зазначене колегія суддів
приходить до висновку, що при укладанні
договору поставки насіння
сільськогосподарських культур на
умовах кредиту № КР007/122/13 разом з
третейським застереженням пункти 9.8-9.8.5
сторони були вільними в укладанні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору. Положення
Закону України «Про третейські суди»
не містять заборони погоджувати при
укладанні договору питання щодо
вирішення спорів, які виникатимуть за
таким договором, у третейському суді.

Необґрунтованими є посилання
скаржника на те, що визначений
договором постійно діючий третейський
суд при Сумській міжрегіональній
товарній універсальній біржі не
зареєстрований в Міністерстві юстиції
України, що суперечить положенням ЗУ
"Про третейські суди", тому з цієї
причини спірні пункти договору між
сторонами від 26.03.2013 року щодо
третейської угоди є недійсними,
оскільки як видно з довідки
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у Сумській області
Міністерства юстиції України від 04.03.2014
року № 2819/03.2-26 (а.с. 29) постійно діючий
третейський суд при Сумській
міжрегіональній товарній
універсальній біржі зареєстрований
головним управлінням юстиції 13.07.2007
року, про що видано свідоцтво № 1. Також
зазначено, що станом на 04 березня 2014
року документи щодо припинення
діяльності даного суду до
реєстраційної служби головного
управління юстиції не надходили.

Спростування зазначеного доказу
позивачем до суду надано не було.

Таким чином, укладаючи Договір,
пунктами 9.8. - 9.8.5. сторони, дотримуючись
вимог Конституції України, чинного
законодавства, Закону України «Про
третейські суди», погодили спосіб
врегулювання спорів, що можуть
виникнути між ними.

Окрім того, Рішенням Конституційного
Суду України у справі № 1-3/2008 (про
завдання третейського суду) визнано, що
відповідно до чинного законодавства
підвідомчий суду загальної юрисдикції
спір у сфері цивільних і господарських
правовідносин може бути передано його
сторонами на вирішення третейського
суду , крім випадків, встановлених
законом (ст.12 Господарського
процесуального кодексу України, ст. 6
Закону України « Про третейські суди»).
Оскільки , гарантуючи право на судовий
захист з боку держави, Конституція
України водночас визначає право
кожного будь-якими не заборонними
законом засобами захистити свої права
і свободи від порушень і протиправних
посягань (ч.5 ст.55 Конституції України).
Це конституційне право не може бути
скасовано або обмежено (ч.2 ст.22, ст.. 64
Конституції України).

Таким чином, Конституцією України
гарантовано право на судовий захист з
боку держави. Звернення за вирішенням
спору до третейського суду є правом
особи, яка самостійно на свій розсуд
обирає способи захисту порушених або
оспорюванних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що позивачем не
доведено, що на момент вчинення
спірного правочину стороною
(сторонами) не було дотримано вимог,
встановлених ч. ч. 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України,
тобто не доведено підстав, в силу яких
договір в частині третейського
застереження ( п. п. 9.8.-9.8.5 ) має бути
визнаний недійсним.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновку місцевого
господарського суду з огляду на
вищевикладене.

Дослідивши матеріали наявні у справі,
апеляційний суд робить висновок, що суд
першої інстанції дав належну оцінку
доказам по справі та виніс законне
обґрунтоване рішення, яке відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що скаржник не довів
обґрунтованість своєї апеляційної
скарги, докази на підтвердження своїх
вимог суду не надав, апеляційний суд
погоджується із рішенням
господарського суду Черкаської
області від 18.03.2014 року у справі №
925/284/14, отже підстав для його скасування
або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105
Господарського процесуального кодексу
України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Канівці"
на рішення господарського суду
Черкаської області від 18.03.2014 року у
справі № 925/284/14 залишити без
задоволення.

Рішення господарського суду
Черкаської області від 18.03.2014 року у
справі № 925/284/14 залишити без змін.

Матеріали справи № 925/284/14 повернути
до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття та може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
господарського суду України через суд
апеляційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Головуючий суддя
М.А. Руденко

Судді
М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко