ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

20 травня 2014 р.

Справа № 902/468/14

за позовом:Заступника прокурора м.
Вінниці ( пров. Цегельний,8, м. Вінниця,
21020) в інтересах держави в особі
державного публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Украгролізинг" (вул. (вул.
Соборна,15а, м. Вінниця, 21050, фактична
адреса: вул. Примакова,23, м. Вінниця, 21019;
м. Київ, вул. Мечникова,16а)

до:Товариства з обмеженою
відповідальністю "Калинівська
"Сільгосптехніка" (вул. Леніна,46, м.
Калинівка, Вінницька обл., 22403)

про стягнення 107 775,87 грн.

Головуючий суддя Яремчук Ю.О.

Cекретар судового засідання Шевченко
О.О.

Представники

прокурор: Трачук Т.Е.,

позивача : Шалигіна В.І.

відповідача : не з'явився

ВСТАНОВИВ :

Подано позов заступником прокурора м.
Вінниці в інтересах держави в особі
державного публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Украгролізинг" в особі
Вінницької філії Національної
акціонерної компанії "Украгролізинг"
до товариства з обмеженою
відповідальністю "Калинівська
"Сільгосптехніка" про стягнення 107 775,87
грн.

Ухвалою суду від 15.04.2014 року було
порушено провадження у справі з
призначенням судового засідання на
20.05.2014 року.

В судове засідання 20.05.2014 року з'явились
прокурор та представник позивача, які
позов підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце судового засідання належним
чином повідомлений, про що свідчить
поштове повідомлення, яке наявне в
матеріалах справи.

Разом з тим, суд зазначає, що від
відповідача надійшло клопотання про
відкладення розгляду справи, оскільки
керівник ТОВ "Калинівська
"Сільгосптехніка" Васківнюк Микола
Васильович з 20.05.2014 року відбуває у
відрядження за межі Вінницької
області, а іншої уповноваженої особи в
ТОВ "Калинівська "Сільгосптехніка"
немає в зв'язку з цим відповідач не може
взяти участь у судовому засіданні
20.05.2014 року.

Суд з'ясував думку прокурора та
представника позивача стосовно даного
клопотання.

Прокурор та представник позивача
стосовно даного клопотання поклались
на розсуд суду.

Суд, розглянувши вищевказане
клопотання відповідача, дійшов до
висновку про його відхилення в повному
обсязі, оскільки відповідно до ч. 1, 2 ст.
28 ГПК України справи юридичних осіб в
господарському суді ведуть їх органи,
що діють у межах повноважень, наданих
їм законодавством та установчими
документами, через свого представника.
Представниками юридичних осіб можуть
бути також інші особи, повноваження
яких підтверджуються довіреністю від
імені підприємства, організації.

Отже, відповідач не був позбавлений
права на направлення в судове
засідання окрім зазначеного в
клопотанні представника іншого
повноважного представника. При цьому
суд зазначає, що перебування
представника відповідача у
відрядженні не є поважною підставою
для відкладення розгляду справи на
іншу дату.

Також з цього приводу слід відмітити,
що відкладення розгляду справи є
правом та прерогативою суду, основною
умовою для якого не є відсутність у
судовому засіданні представників
сторін, а неможливість вирішення спору
у відповідному судовому засіданні.

Так, статтею 77 ГПК України передбачено,
що господарський суд відкладає в межах
строків, встановлених ст.69 цього
Кодексу розгляд справи, коли за якихось
обставин спір не може бути вирішено в
даному засіданні.

Натомість, згідно із п.3.9.2 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України «Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. у
випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Одночасно, застосовуючи відповідно до
ч.1 ст.4 Господарського процесуального
кодексу України, ст.17 Закону України
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» при розгляді справи ч.1 ст.6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, суд зазначає, що
право особи на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку кореспондується з
обов'язком добросовісно користуватися
наданими законом процесуальними
правами, утримуватись від дій, що
зумовлюють затягування судового
процесу, та вживати надані
процесуальним законом заходи для
скорочення періоду судового
провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р.
Європейського суду з прав людини у
справі «Юніон Еліментарія Сандерс
проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Таким чином, суд вважає за можливе
розглядати справу за відсутності
представника відповідача, оскільки
матеріали даної справи містять
достатньо доказів для прийняття
рішення по справі.

Розглянувши подані документи і
матеріали справи, заслухавши пояснення
прокурора та представника позивача,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступне.

07.08.2012 року між державним публічним
акціонерним товариством «Національна
акціонерна компанія «Украгролізинг»
та товариством з обмеженою
відповідальністю "Калинівська
"Сільгосптехніка" укладено договір
фінансового лізингу № 2-12-29 стз-пл/286
відповідно до якого лізингодавець
передає лізингоодержувачу у
користування на визначений договором
строк предмет лізингу, який
набувається ним у власність у
постачальника, самостійно обраного
лізингоодержувачем, та визначений у
додатку до договору "найменування,
кількість, ціна і вартість предмета
лізингу", що є специфікацією предмету
лізингу, а лізингоодержувач сплачує за
це лізингові платежі на умовах
договору.

Відповідно до п.2.1 договору
лізингодавець на письмове звернення
лізингоодержувача для потреб
останнього купує у постачальника
предмет лізингу згідно порядку
використання коштів Державного
бюджету України, що спрямовуються на
придбання вітчизняної техніки і
обладнання для агропромислового
комплексу на умовах фінансового
лізингу та заходи по операціях
фінансового лізингу, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 10.12.2003 р. №1904.

Відповідно до п. 2.2. договору - строк
лізингу відраховується з дати
підписання акту приймання-передачі між
сторонами, що укладається у 5-ти
автентичних примірниках.

Згідно з п.3.4.3. договору
лізингоодержувач зобов'язаний
своєчасно та в повному обсязі
сплачувати лізингові платежі
відповідно до умов договору.

Пунктом 4.1 договору сторони погодили,
що за користування предметом лізингу
лізингоодержувач сплачує лізингодавцю
лізингові платежі, що включають:

- попередній лізинговий платіж в
частині відшкодування вартості
предмета лізингу в розмірі 10 відсотків
його вартості (включаючи ПДВ), на який
не нараховується лізинговий платіж в
частині одноразової комісії за
організацію поставки предмету лізингу;

- комісію за організацію поставки
предмету лізингу в розмірі 7 (семи)
відсотків (без ПДВ) від невідшкодованої
попереднім лізинговим платежем
вартості предмету лізингу, відповідно
до законодавства України щодо
оподаткування податком на додану
вартість.

- відшкодування вартості предмету
лізингу рівними частками за весь
термін лізингу від суми
невідшкодованої попереднім платежем
вартості предмету лізингу;

- комісію за супроводження договору в
розмірі 7 (семи) відсотків річних (без
ПДВ) від невідшкодованої попереднім
лізинговим платежем та черговими
платежами вартості предмету лізингу,
відповідно до законодавства України
щодо оподаткування податком на додану
вартість;

Відповідно до п.4.4 договору розмір
лізингових платежів, їх складових
частин встановлюється додатком до
договору "Графік сплати лізингових
платежів".

Договір набуває чинності від дати
надходження суми попереднього платежу,
сплаченого на підставі встановленого
лізингодавцем рахунку згідно п.4.3
Договору, на рахунок лізингодавця і діє
до закінчення строку лізингу,
зазначеного в додатку до Договору
"Найменування, кількість, ціна і
вартість Предмету лізингу", та
виконання сторонами всіх зобов'язань
за цим договором (п. 8.1. договору).

Сторонами підписано додаток №1 до
договору фінансового лізингу, в якому
визначено найменування об'єкта лізингу
та назва виробника, строк лізингу,
кількість та сума.

В додатку №2 до договору фінансового
лізингу сторони погодили графік сплати
лізингових платежів.

12.09.2012 року між сторонами договору було
підписано акт приймання-передачі
сільськогосподарської техніки № 28,
відповідно до яких відповідачу було
передано предмет лізингу
(зернозбиральний комбайн КЗС-9-1
"Славутич" зав. №1055) загальною вартістю
996 000,00 грн.

Відповідачем було сплачено кошти лише
по платежу №1 та №2, внаслідок чого в
останнього виникла заборгованість по
платежу № 3 в сумі 106 607,57 грн., який
наступив 12 березня 2014 року.

Заборгованість в розмірі 106 607,57 грн.
включає в себе: 64 028,57 грн. відшкодування
частини вартості техніки; 15 687,00 грн.
комісія за організацію поставки
предмета лізингу в розмірі 7% від
невідшкодованої попереднім лізинговим
платежем вартості предмета лізингу; 26
892,00 грн. комісія за супроводження
договору в розмірі 7 % річних від
невідшкодованої попереднім лізинговим
платежем та черговими платежами
вартості предмета лізингу.

Разом з тим, пунктом 7.1. договору
встановлено, що за порушення строків
сплати лізингових платежів
лізингоодержувач за кожний
календарний день прострочення від
несплаченої суми сплачує лізингодавцю
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період, за який
нараховується пеня.

Внаслідок порушення строків сплати
заборгованості відповідачу було
нараховано 949,24 грн. пені ( за період з 13
березня 2014 року по 07 квітня 2014 року).

Відповідно до умов договору та ст. 625 ЦК
України відповідачу нараховано 219,06
грн. 3% річних ( за період з 13 березня 2014
року по 07 квітня 2014 року). Невиконання
відповідачем зобов'язань за договором
фінансового лізингу, стало приводом
звернення заступника прокурора м.
Вінниці за захистом порушеного права
держави до суду.

З врахуванням встановлених обставин,
суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України
вказує, що цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства, а
також із дій осіб, що не передбачені
цими актами, але за аналогією
породжують цивільні права та обов'язки,
й серед підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема, передбачає
договори та інші правочини.

Згідно із ст.174 Господарського кодексу
України, господарські зобов'язання
можуть виникати, зокрема, із
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також з угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідносини, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. Таке
ж положення містить і ст.173
Господарського кодексу України, в якій
зазначено, що господарським визнається
зобов'язання, що виникає між суб'єктом
господарювання та іншим учасником
(учасниками) відносин у сфері
господарювання з підстав, передбачених
цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт
(зобов'язана сторона, у тому числі
боржник) зобов'язаний вчинити певну дію
господарського чи
управлінсько-господарського характеру
на користь іншого суб'єкта (виконати
роботу, передати майно, сплатити гроші,
надати інформацію тощо), або утриматися
від певних дій, а інший суб'єкт
(управнена сторона, у тому числі
кредитор) має право вимагати від
зобов'язаної сторони виконання її
обов'язку.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу
України, ст.193 Господарського кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цих Кодексів, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 806 ЦК України за
договором лізингу одна сторона
(лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі). До договору
лізингу застосовуються загальні
положення про найм (оренду) з
урахуванням особливостей,
встановлених цим параграфом та
законом. До відносин, пов'язаних з
лізингом, застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж та
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом.
Особливості окремих видів і форм
лізингу встановлюються законом.

Згідно із ст.1 Закону України "Про
фінансовий лізинг" фінансовий лізинг -
це вид цивільно-правових відносин, що
виникають із договору фінансового
лізингу. За договором фінансового
лізингу (далі - договір лізингу)
лізингодавець зобов'язується набути у
власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Відповідно до ч.2 ст.1 Закону України
"Про фінансовий лізинг" за договором
фінансового лізингу (далі - договір
лізингу) лізингодавець зобов'язується
набути у власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

В пункті 3 ч.2 ст.11 Закону України "Про
фінансовий лізинг" вказано, що
лізингоодержувач зобов'язаний
своєчасно сплачувати лізингові
платежі. В ч.1 ст.16 названого Закону
зазначається, що сплата лізингових
платежів здійснюється в порядку,
встановленому договором.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом (ст.525 Цивільного
кодексу України, ч.7 ст.193
Господарського кодексу України).

Статтею 526 ЦК України визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу
України боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має
право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Частиною 1 статті 625 ЦК України
встановлено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Виходячи з викладеного, суд вважає
вимогу про стягнення боргу в розмірі 106
607,57 грн. правомірною та обґрунтованою,
з огляду на що задовольняє її в повному
обсязі.

Також судом розглянуто вимоги позивача
щодо стягнення з відповідача 949,24 грн.
пені ( за період з 13 березня 2014 року по 07
квітня 2014 року) та 219,06 грн. 3% річних (
за період з 13 березня 2014 року по 07
квітня 2014 року) в результаті чого суд
дійшов наступних висновків.

Частиною 2 ст.193 ГК України встановлено,
що порушення зобов'язань є підставою
для застосування господарських
санкцій, передбачених ГК України,
іншими законами або договором.

Частиною 2 ст.217 ГК України передбачено
такі види господарських санкцій:
відшкодування збитків; штрафні
санкції, оперативно-господарські
санкції.

Відповідно до ст. 230 ГК України
штрафними санкціями є господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися, крім іншого,
неустойкою.

Стаття 549 ЦК України вказує, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання. При
цьому штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання, а пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.550 ЦК України право на
неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У п.3 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що
у разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив виконання зобов'язань, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник,
який прострочив строк виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності і
справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Згідно із ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 7.1. Договору встановлено, що за
порушення строків сплати лізингових
платежів лізингоодержувач за кожний
календарний день прострочення від
несплаченої суми сплачує лізингодавцю
пеню в розмірі подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період, за який
нараховується пеня.

Таким чином, суд вважає, що вимоги щодо
стягнення пені, 3% річних є
правомірними, оскільки відповідають
вимогам чинного законодавства та
умовам укладеного між сторонами
договору, крім того підтримуються
прокурором в повному обсязі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.614 ЦК України
особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського
процесуального кодексу України,
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд встановлює наявність чи
відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення, а
також інші обставини, які мають
значення для правильного вирішення
спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського
процесуального кодексу України докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Господарський суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.
Визнання однією стороною фактичних
даних і обставин, якими інша сторона
обґрунтовує свої вимоги або
заперечення для господарського суду не
є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського
процесуального кодексу України,
обов'язок доказування та подання
доказів розподіляється між сторонами,
виходячи з того, хто посилається на
юридичні факти, які обґрунтовують його
вимоги і заперечення.

Всупереч вище наведеному та вимогам
ухвали суду відповідач не подав до суду
жодного доказу в спростування позовних
вимог позивача щодо стягнення основної
заборгованості, пені, 3% річних, в тому
рахунку доказів проведення
розрахунків (платіжні доручення,
виписки банківських установ щодо руху
коштів, квитанції до прибуткових
касових ордерів.

Виходячи з наведеного, позовні вимоги
підлягають задоволенню повністю.

Тому з відповідача слід стягнути
заборгованості по лізингових платежах
в сумі 106 607,57 грн.; 949,24 грн. пені; 219,06
грн. 3% річних.

Відповідно до ч.3 ст.49 ГПК України
судовий збір, від сплати якого
позивач у встановленому порядку
звільнений, стягується з відповідача в
доход бюджету .

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36,
43, 44, 49, 80, 82, 83, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України,
суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Калинівська
"Сільгосптехніка" ( вул. Леніна,46, м.
Калинівка, Вінницька обл., 22403, ) на користь державного
публічного акціонерного товариства
"Національна акціонерна компанія
"Украгролізинг" (вул. Мечникова,16а, м.
Київ, 01601, ) в особі
Вінницької філії Національної
акціонерної компанії "Украгролізинг"
(вул. Соборна,15а, м. Вінниця, 21050,
фактична адреса: вул. Примакова,23, м.
Вінниця, 21019, ) 106 607,57
грн. заборгованості; 949,24 грн. пені; 219,06
грн. 3% річних.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю "Калинівська
"Сільгосптехніка" ( вул. Леніна,46, м.
Калинівка, Вінницька обл., 22403, ) в дохід Державного бюджету
України 2155,52 грн. відшкодування витрат
пов'язаних зі сплатою судового збору.

Видати накази в день набрання рішенням
законної сили.

Копію рішення надіслати відповідачу

Повне рішення складено 21 травня 2014 р.

Суддя Яремчук
Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (вул. Леніна,46, м.
Калинівка, Вінницька обл., 22403)