м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/2535/14 05.05.14Господарський суд
міста Києва у складі судді Чебикіної
С.О., розглянувши справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Деметра» до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Житло-буд», третя
особа: Талалаївська селищна рада
Чернігівської області про визнання
правочину дійсним, за участю
представників позивача - Мироненка С.В.
довіреність №б/н від 27.11.2013 року,
відповідача - Воробій І.В., довіреність
№110 від 01.04.2014 року
У лютому 2014 року позивач звернувся до
господарського суду міста Києва з
позовом до відповідача про визнання
дійсним договору № 02 від 22.06.2011 року з
додатками про розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в оренду ТОВ «Житло-буд».
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 18.02.2014 року порушено
провадження у справі та призначено до
розгляду на 19.03.2014р.
Ухвалою господарського суду міста
Києва від 16.04.2014 року залучено до участі
у справі в якості третьої особи
Талалаївську селищну раду
Чернігівської області.
05.05.2014 року третя особа через
канцелярію господарського суду м.
Києва надала суду письмові пояснення.
Заслухавши пояснення представників
позивача та відповідача, дослідивши
наявні в матеріалах справи докази,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні дані, на яких ґрунтується
позов, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 03.06.2011 року на
шостій сесії шостого скликання
Талалаївська селищна рада прийняла
рішення «Про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки в
оренду», яким надала дозвіл ТОВ
«Житло-Буд» на розроблення проекту
землеустрою, щодо відведення земельної
ділянки в оренду площею 0,5 га терміном
на 5 років для будівництва
багатоквартирного житлового будинку
по вул. Перемоги, 77 в смт. Талалаївка
Чернігівської області.

17.08.2011 року на восьмій сесії шостого
скликання Талалаївська селищна рада
прийняла рішення «Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки в оренду», яким
затвердила проект землеустрою та
надала в оренду ТОВ «Житло-Буд»
земельну ділянку площею 0,5 га терміном
на 5 років для будівництва
багатоквартирного житлового будинку
по вул. Перемоги, 77 в смт. Талалаївка
Чернігівської області.

Предметом даного судового спору є
визнання дійсним договору № 02 від
22.06.2011 року з додатками про розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки в оренду ТОВ
«Житло-буд», який начебто був укладений
між ТОВ «Житло-буд» та ТОВ «Деметра»,
відповідно до якого позивач виготовив
на замовлення відповідача проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в оренду й відповідно до якого
відповідач на даний момент не оплатив
позивачу вартість виконаних робіт
загальною сумою 11 700,00 грн.

Позивач в позовній заяві посилається
на ч. 2 ст. 218 ЦК України та пояснює, що
всі істотні умови договору були
узгоджені в ході перемовин між
директором ТОВ «Житло-Буд» Земляковим
В.І. та директором ТОВ «Деметра»
Ненаженком С.Ф., що підтверджується
листуванням по електронній пошті.

Згідно ч. 2 ст. 218 ЦК України якщо
правочин, для якого законом
встановлена його недійсність у разі
недодержання вимоги щодо письмової
форми, укладений усно і одна із сторін
вчинила дію, а друга сторона
підтвердила її вчинення, зокрема
шляхом прийняття виконання, такий
правочин у разі спору може бути
визнаний судом дійсним.

Проте, відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК
України, недодержання сторонами
письмової форми правочину, яка
встановлена законом, не має наслідком
його недійсність, крім випадків,
встановлених законом.

Відповідно до ст.215 ЦК України,
встановлено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 203 ЦК України,
передбачено, що правочин має вчинятися
у формі, встановленій законом.

Як вбачається з позовної заяви
предметом нашого спору є визнання
дійсним договору укладеного між
юридичними особами.

Ст. 208 ЦК України передбачає, що,
зокрема, правочини між юридичними
особами належить вчиняти у письмовій
формі.

Згідно п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого
Господарського Суду України від 29.05.2013
року №11 "Про деякі питання визнання
правочинів (господарських договорів)
недійсними" в якому вказано, що
правочини можуть визнаватися дійсними
виключно з підстав, визначених
частиною другою статті 219 і частиною
другою статті 220 ЦК України. Вимоги про
визнання дійсними правочинів з інших
підстав задоволенню не підлягають з
огляду на невідповідність таких вимог
установленим законом способам захисту
прав та законних інтересів (частина
друга статті 16 ЦК України, частина
друга статті 20 ГК України).

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15
Цивільного кодексу України цивільні
права й обов'язки виникають із дій осіб,
що передбачені актами цивільного
законодавства. Кожна особа має право на
судовий захист.

Захист же цивільних прав - це
передбаченні законом способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника. Загальний перелік
таких способів захисту цивільних прав
та інтересів дається в ст. 16 Цивільного
кодексу України.

Статтею 16 цього Кодексу передбачені
способи захисту цивільних прав та
інтересів. Дана норма кореспондується
з положеннями статті 20 Господарського
кодексу України, якими визначено, що
держава забезпечує захист прав та
законних інтересів суб'єктів
господарювання та споживачів у спосіб
та порядок, що визначається цим
Кодексом та іншими законами України.
Права та законні інтереси зазначених
суб'єктів захищаються шляхом: визнання
наявності або відсутності прав;
визнання повністю або частково
недійсними актів органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування, актів інших суб'єктів,
що суперечать законодавству, ущемляють
права та законні інтереси суб'єкта
господарювання або споживачів;
визнання недійсними господарських
угод з підстав, передбачених законом;
відновлення становища, яке існувало до
порушення прав та законних інтересів
суб'єктів господарювання; припинення
дій, що порушують право або створюють
загрозу його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків; застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.

Як правило особа, права якої порушені,
може скористатися не будь - яким, а
цілком конкретним способом захисту
свого права. Частіше за все спосіб
захисту порушеного права прямо
визначається спеціальним законом, який
регламентує конкретні цивільні
правовідносини.

Відповідно до ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, правові підстави для
задоволення позовних вимог відсутні, і
тому у позові слід відмовити.

Судові витрати відповідно до статті 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 14.05.2014 року

Суддя
С.О. Чебикіна