ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2014 р.
Справа № 914/1397/14

За позовом: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Медхауз Свіс ГМБХ»,
м. Дніпропетровськ

до: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аптека Фармацевт»,
м. Львів

про: стягнення 24 915,59 грн.
заборгованості за Договором поставки
№ 62ЛВ від 19.09.2012р.

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Емха Л.М.

Представники сторін:

від позивача: Харченко О.С. (довіреність
№ 18 від 28.04.2014 року);

Ромінський А.О.
(довіреність № 17 від 28.04.2014 року)

від відповідача: не з'явився

Представникам позивача роз'яснено
права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20,
22 ГПК України. Заяв про відвід судді не
подавалось. У судовому засіданні 20.05.2014
року оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Суть спору: Господарським судом
Львівської області розглядається
справа за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Медхауз
Свіс ГМБХ» до відповідача Товариства з
обмеженою відповідальністю «Аптека
Фармацевт» про стягнення 24 915,59 грн.
заборгованості за Договором поставки
№ 62ЛВ від 19.09.2012р.

Ухвалою суду від 22.04.2014 року позовну
заяву прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 20.05.2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовуються
неналежним виконанням відповідачем
Договору поставки № 62ЛВ від 19.09.2012 року,
внаслідок чого у нього виникла
заборгованість перед позивачем у
розмірі 8300,69 грн., з яких: 5393,10 грн.
основна заборгованість, 764,08 грн. пені
та 2143,51 грн. 30% річних.

Представники позивача в судове
засідання з'явилися, вимоги ухвали суду
від 22.04.2014 року виконали, 12.05.2014 року на
адресу суду надійшов лист за вх. № 20244/14
з документами по справі.

Відповідач явки повноважного
представника в судове засідання не
забезпечив, вимог ухвали суду від 22.04.2014
року не виконав, проти позову належним
чином не заперечив, причин неявки не
повідомив, хоча про час і місце
судового розгляду спору був належним
чином повідомлений, що підтверджується
повідомленням про вручення поштового
відправлення № 367.

Суд вважає за можливе розглянути
справу без участі представника
відповідача за наявними у справі
матеріалами, яких достатньо для
встановлення обставин і вирішення
спору по суті.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
позивача, повно та об'єктивно
дослідивши докази в їх сукупності, суд
встановив наступне.

19.09.2012 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Біонайм Україна»
(Постачальник) і Товариством з
обмеженою відповідальністю «Аптека
Фармацевт» (Покупець) укладено Договір
поставки № 62 ЛВ. Згідно Додаткової
угоди від 01.04.2013 року до Договору № 62 ЛВ
від 19.09.2012 року у зв'язку зі зміною
найменування, адреси та реквізитів
Постачальника Сторони прийшли до згоди
внести зміни в Договір в частині
найменування «Постачальника» замість
товариства з обмеженою
відповідальністю «Біонайм Україна»
читати товариство з обмеженою
відповідальністю «Медхауз Свіс ГМБХ».

Відповідно до п.1.1. даного Договору,
Постачальник зобов'язується
поставляти непродовольчі товари
(надалі - товар) відповідно до поданого
Покупцем замовлення, а Покупець
зобов'язується прийняти товар та
своєчасно оплатити його вартість.

Предметом даного Договору, згідно п. 1.2.,
є товари, що визначені у відповідних
супровідних документах (накладних,
товарно-транспортних накладних тощо),
які є невід'ємною частиною цього
Договору.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що
Постачальник здійснює постачання
товару, а Покупець приймає та оплачує
товар за цим Договором окремими
партіями. Кількість товару у кожній
партії товару, відповідно до п. 2.2.
Договору, визначається виходячи з
усної чи письмової заявки Покупця та
наявності товару у Постачальника на
момент отримання заявки, і вказується в
первинних документах, які
підтверджують передачу товару
(накладні та/або акти прийому-передачі).

Відповідно до п. 4.2. Договору розрахунки
за кожну поставлену партію товару
здійснюються в національній валюті
України (гривнях) в безготівковому
порядку шляхом перерахування Покупцем
грошових коштів на поточний рахунок
Постачальника.

На виконання умов Договору
Постачальник за період з 21.09.2012 року по
04.02.2013 року належним чином поставив
Покупцю непродовольчі товари на
загальну суму 8850,63 грн., що
підтверджується видатковими
накладними (до справи додаються).

Згідно п. 4.4. Договору Покупець сплачує
100 (сто) % вартості кожної партії товару
на протязі 30 (тридцяти) календарних
днів з моменту її отримання; факт
отримання товару підтверджується
видатковою накладною підписаною
сторонами. В пункті 4.5. Договору,
сторони домовились, що у разі не оплати
Покупцем поставленого Постачальником
товару протягом строку вказаного в п.
4.4. цього Договору, Покупець
зобов'язаний за першою вимогою
Постачальника повернути йому увесь
поставлений та не оплачений товар
протягом семи календарних днів з
моменту пред'явлення такої вимоги.

Проте, відповідач свої зобов'язання з
оплати товару виконав не в повному
обсязі, оскільки за отриманий товар
оплатив лише 1000,00 грн. Крім того,
повернув товар на суму 2457,53 грн.

Таким чином, сума основного боргу
відповідача становить 5393,10 грн., що
підтверджується актом звіряння
взаємних розрахунків за період січень
2013 року - січень 2014 року підписаного
Постачальником та Покупцем.

Пунктом 5.3. Договору передбачено, що за
порушення строку оплати товарів
Покупець сплачує Постачальнику
проценти за користування чужими
грошовими коштами у розмірі 30% річних
від суми заборгованості.

Відповідно до п. 5.4. Договору, якщо
заборгованість Покупця перед
Постачальником триває більше 2-х
місяців також Покупець сплачує
Постачальнику пеню у розмірі 0,5% від
суми заборгованості за кожен день
прострочки платежу. При цьому
відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України сторони погодили, що
нарахування пені за цим пунктом
Договору починається від самого
першого дня виникнення прострочення
Покупця перед Постачальником та
припиняється через один календарний
рік від дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

На підставі зазначеного позивач
здійснив нарахування відповідачеві 30%
річних в сумі 2143,51 грн. та пені у розмірі
17378,98 грн.

12.05.2014 року на адресу суду надійшов
уточнений розрахунок пені відповідно
до якого позивач просив суд стягнути з
відповідача пеню у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ - 764,08 грн.

Отож, позивач просив суд стягнути з
відповідача 8300,69 грн. заборгованості, з
яких: 5393,10 грн. основна заборгованість,
764,08 грн. пені та 30% річних в сумі 2143,51
грн.

Відповідач проти задоволення позову не
заперечив, доказів погашення
заборгованості не надав.

Дослідивши представлені суду докази,
суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими, підставними та такими,
що підлягають до задоволення повністю
з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11
Цивільного Кодексу, зокрема, з
договорів та інших правочинів.

Згідно з ст. 175 Господарського Кодексу
України майнові зобов'язання, які
виникають між учасниками
господарських відносин, регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Статтею 174 Господарського Кодексу
України визначено, що господарські
зобов'язання виникають, зокрема,
безпосередньо з господарського
договору, інших угод, передбачених
законом, але таких, які йому не
суперечать, а також внаслідок подій, з
якими закон пов'язує настання правових
наслідків у сфері господарювання.

Як вбачається з матеріалів справи,
договірні відносини сторін виникли на
підставі Договору поставки № 62ЛВ від
19.09.2012 року.

Статтею 712 ЦК України визначено, що за
договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього грошову суму.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу
України покупець зобов'язаний оплатити
товар після його прийняття або
прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару. Покупець зобов'язаний сплатити
продавцеві повну ціну переданого
товару. У разі прострочення оплати
товару продавець має право вимагати
оплати товару та сплати процентів за
користування чужими грошовими коштами.

Згідно п. 4.4. Договору Покупець сплачує
100 (сто) % вартості кожної партії товару
на протязі 30 (тридцяти) календарних
днів з моменту її отримання; факт
отримання товару підтверджується
видатковою накладною підписаною
сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України,
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Згідно з ст. 612 Цивільного кодексу
України боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач не виконав в повному обсязі
свої обов'язки щодо оплати поставлених
товарів. Доказів протилежного
відповідачем не надано.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Пунктом 5.3. Договору передбачено, що за
порушення строку оплати товарів
Покупець сплачує Постачальнику
проценти за користування чужими
грошовими коштами у розмірі 30% річних
від суми заборгованості.

Відповідно до п. 5.4. Договору, якщо
заборгованість Покупця перед
Постачальником триває більше 2-х
місяців також Покупець сплачує
Постачальнику пеню у розмірі 0,5% від
суми заборгованості за кожен день
прострочки платежу. При цьому
відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України сторони погодили, що
нарахування пені за цим пунктом
Договору починається від самого
першого дня виникнення прострочення
Покупця перед Постачальником та
припиняється через один календарний
рік від дня, коли зобов'язання мало бути
виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України
«Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань» розмір
пені, передбачений статтею 1 цього
Закону, обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України,
що діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відтак, позивачем правомірно
нараховано відповідачу 30% річних в сумі
2143,51 грн. та пені у розмірі 764,08 грн., які
підлягають до стягнення.

З огляду на викладене, перевіривши
правильність розрахунку позовних
вимог, суд вважає підставними та
обґрунтованими вимоги позивача про
стягнення з відповідача 5393,10 грн.
основної заборгованості, 764,08 грн. пені
та 2143,51 грн. 30% річних.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими
учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський
суд приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

У відповідності до ст. 49 ГПК України
судові витрати в сумі 1827,00 грн. слід
покласти на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись
Конституцією України, ст.ст. 526, 530, 610, 612,
625, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 174, 175, 193 Господарського кодексу
України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84, 85, 116
Господарського процесуального кодексу
України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Товариства з
обмеженою відповідальністю «Аптека
Фармацевт», 79066, м. Львів, вул.
Кавалерідзе, 19/32 (ідентифікаційний код
юридичної особи 37831505) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Медхауз Свіс ГМБХ»,
49027, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна
В.І. Леніна, 53 (ідентифікаційний код
юридичної особи 35341093) 5393,10 грн. основної
заборгованості, 764,08 грн. пені, 2143,51 грн.
30% річних та 1827,00 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК
України.

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України
рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повний текст рішення виготовлено та
підписано 26.05.2014 р.

Суддя
Кидисюк Р.А