м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
Справа № 910/5057/14 27.05.14
За позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "АЙЛЕНД"
до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
про стягнення 5 909,48 грн.
Суддя Бондаренко Г.П.
Представники сторін:
Від позивача Бублик А.В. (дов.№40-юр
Від відповідача не з'явився
Відповідно до ст. 85 ГПК України в
судовому засіданні 27.05.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "АЙЛЕНД" (далі по
тексту - позивач) звернулось до
Господарського суду міста Києва з
позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Софійський" (далі по тексту -
відповідач) про стягнення 5 909,48 грн. за
договором поставки № 112 від 02.04.2012 року,
з яких 4 847,76 грн. основної
заборгованості, 610, 15 грн. пені, 451, 57 грн.
10 % річних, також позивач просить
покласти на відповідача витрати по
оплаті судового збору.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним
виконанням відповідачем умов договору
поставки № 112 в частині оплати
поставленого товару за накладною
№РН-2013041 від 01.04.2013 року. на суму 4 847, 76
грн.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 27.03.2014 року позовну заяву
прийнято до розгляду, порушено
провадження у справі № 910/5057/14, розгляд
справи призначено на 22.04.2014 року.

Розпорядженням Голови Господарського
суду міста Києва від 22.04.2014 року, у
зв'язку з перебуванням судді
Бондаренко Г.П. у відпустці, справу №
910/5057/14 передано для розгляду судді
Сіваковій В. В.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 22.04.2014 року справу було
прийнято до провадження суддею
Сіваковою В.В. та призначено розгляд
справи у судовому засіданні на 27.05.2014
року.

Розпорядженням в.о. Голови
Господарського суду міста Києва від
29.04.2014 року, у зв'язку з виходом судді
Бондаренко Г.П. з відпустки, справу №
910/5057/14 передано для розгляду судді
Бондаренко Г.П. та прийнято до її
провадження.

27.05.2014 року через відділ канцелярії
Господарського суду міста Києва
представником позивача було подано
заяву про припинення провадження у
справі в частині стягнення основного
боргу в сумі 500, 00 грн. через сплату
даного боргу відповідачем.

В судове засідання 27.05.2014 року
представник відповідача не з'явився,
про причини неявки суд не повідомив,
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, вимоги
ухвали суду від 27.03.2014 року не виконав,
відзиву на позовну заяву не надав.

Враховуючи те, що не з'явлення
представника відповідача не
перешкоджає розгляду справи по суті, а
матеріали справи є достатніми для
вирішення спору в даному судовому
засіданні, суд вважає за можливе
розглянути позов у відсутності
представника позивача, за наявними у
справі матеріалами згідно з вимогами
статті 75 Господарського
процесуального кодексу України.

При цьому, суд зазначає, що у
відповідності до п. 3.13. постанови
Пленуму Вищого Господарського суду
України № 18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" зазначено: неподання
або несвоєчасне подання стороною у
справі, іншим учасником судового
процесу доказів з неповажних причин,
спрямоване на затягування судового
процесу, має розцінюватися
господарським судом як зловживання
процесуальними правами. У разі
неподання учасником судового процесу з
неповажних причин або без повідомлення
причин матеріалів та інших доказів,
витребуваних господарським судом,
останній може здійснити розгляд справи
за наявними в ній матеріалами та
доказами або, з огляду на обставини
конкретної справи, залишити позов без
розгляду на підставі пункту 5 частини
першої статті 81 ГПК. У наведених
випадках відповідні докази не повинні
прийматися в подальшому й судом
апеляційної інстанції.

Розглянувши подані матеріали,
заслухавши пояснення повноважного
представника відповідача, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

02 квітня 2012 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "АЙЛЕНД" (в
якості постачальника) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "Компанія
"Софійський" (в якості покупця) було
укладено договір поставки № 112 (далі за
текстом - договір), відповідно до п.1.1.
якого постачальник зобов'язується
передати у встановлений строк
алкогольні та безалкогольні напої у
власність покупця, а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
його в об'ємах і по ціні згідно
видаткових накладних, в строк
визначений договором.

Відповідно до умов договору (п.2.2.)
відпуск товару здійснюється на
підставі видаткової накладної, в якій
зазначається назва, асортимент,
кількість та ціна товару.

Видаткова накладна, після підписання
уповноваженими представниками сторін,
є невід'ємною частиною договору (п. 2.6
договору).

В п.п.3.2., 3.3. договору передбачено, що
поставка товару може здійснюватися на
умовах попередньої оплати або
відстрочення платежу. При відстрочці
платежу товар повинен бути оплачений
не пізніше 14 календарних днів з моменту
підписання видаткової накладної (або
фактичної передачі товару покупцю).
Датою передачі товару у власність
покупцю вважається дата фактичної
передачі постачальником, яка
зазначається в накладній.

Відповідно до п. 5.1. за несвоєчасну
оплату товару у відповідності з
пунктом 3.2 договору покупець сплачує
постачальнику пеню розмірі подвійної
облікової ставки НБУ, що діє в період за
який нараховується пеня, від суми
заборгованості за кожну добу затримки.
Крім того, сторони дійшли згоди, що в
разі прострочення грошового
зобов'язання покупець сплачує
постачальнику суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення та 10% річних від
простроченої суми відповідно до ст. 625
ЦК України. Покупець сплачує зазначені
в п. 5.1 штрафні санкції за весь період
прострочення оплати.

На виконання умов договору позивач
поставив відповідачу товар, відповідно
до підписаних сторонами накладних
№РН-201204151 від 05.04.2012 року, №РН-201206103 від
05.06.2012 року, №РН-2013041 від 01.04.2013 року,
копії яких містяться в матеріалах
справи, на загальну суму 14 608,74грн.

В позовній заяві позивач зазначає, що
відповідачем на момент складання
позовної заяви (21.03.2014 року) не було
здійснено оплату за поставлений товар
за накладною №РН-2013041 від 01.04.2013 року на
суму 4 847,76 грн.

В процесі розгляду справи позивачем
було подано заяву про припинення
провадження в частині стягнення
основної суми заборгованості у зв'язку
з частковою оплатою відповідачем
заборгованості на суму 500,00 грн. (що
підтверджується копією виписки по
особовому рахунку позивача).

Оцінюючи докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності, та
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд вважає, що
провадження щодо стягнення з
відповідача основної заборгованості
за договором в розмірі 500, 00 грн.
підлягає припиненню відповідно до п. 1-1
ч. 1 ст. 80 ГПК України, інші позовні
вимоги, в частині стягнення 4 347, 76 грн.
основної заборгованості, 610, 15 грн. -
пені; 451, 57 грн. 10 % річних підлягають
задоволенню з наступних підстав.

За своєю правовою природою договір
поставки № 112 від 02.04.2012 року є
договором поставки, а відтак між
сторонами виникли правовідносини, які
підпадають під правове регулювання
Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для
виникнення у його сторін господарських
зобов'язань, а саме
майново-господарських зобов'язань
згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського
кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509
Цивільного кодексу України, і згідно
ст. 629 Цивільного кодексу України є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Поряд з цим, стаття 712 ЦК України
регулює відносини, що виникають із
договору поставки. Так, за договором
поставки продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 712 ЦК України
до договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки, у тому числі договору
поставки товару для державних потреб.

Як встановлено судом, позивачем у
відповідності до вимог чинного
законодавства та умов договору
поставки № 112 від 02.04.2012 року було
поставлено товар відповідачу на
загальну суму 14 608,74 грн. згідно
накладних №РН-201204151 від 05.04.2012 року,
№РН-201206103 від 05.06.2012 року, №РН-2013041 від
01.04.2013 року, копії яких містяться в
матеріалах справи.

Позивачем умови договору поставки № 112
від 02.04.2012 року виконані в повному
обсязі, у відповідності до вимог
чинного законодавства та умов
договору. Відповідачем, в свою чергу,
жодних претензій щодо невідповідності
поставки умовам договору не заявлялось
та суду не надано.

Відповідачем товар був повністю
отриманий, що підтверджують накладні,
підписані уповноваженими особами двох
сторін, на загальну суму 14 608,74грн.
Зобов'язання щодо оплати товару згідно
накладної №РН-2013041 від 01.04.2013 року на
суму 4 847,76 грн., отриманого відповідачем
згідно вказаної накладної
відповідачем не були виконані.

В процесі розгляду справи (19.05.2014)
відповідачем був частково оплачений
поставлений товар на суму 500,00 грн., що
підтверджується копією банківської
виписки наданої позивачем до
матеріалів справи. З урахуванням
часткової оплати товару, основний борг
відповідача перед позивачем складає на
момент вирішення спору 4347,76 грн. (4 847,76 -
500,00).

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору. Згідно п. 4.4. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції"
господарський суд припиняє
провадження у справі у зв'язку з
відсутністю предмета спору (пункт 1-1
частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у
випадку припинення існування предмета
спору (наприклад, сплата суми боргу,
знищення спірного майна, скасування
оспорюваного акта державного чи іншого
органу тощо), якщо між сторонами у
зв'язку з цим не залишилося
неврегульованих питань.

Враховуючи, що відповідачем сплачено
частину основного боргу за договором
за поставлений товар після порушення
провадження у справі, що
підтверджується матеріалами справи,
між сторонами відсутній спір щодо
стягнення 500, 00 грн. основного боргу,
відповідно провадження по справі в цій
частині підлягає припиненню.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. При цьому, до виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
ЦК України з урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Отже, позовні вимоги в частині
стягнення основного боргу у розмірі 4
347,76 грн. є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Позивачем, також, заявлено вимоги про
стягнення з відповідача 610, 15 грн. пені в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожний день прострочки, відповідно
до п. 5.1. договору за період
прострочення з 16.04.2013 по 21.03.2014.

Відповідно до ст. 230 Господарського
кодексу України, штрафними санкціями у
цьому Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Розмір штрафних санкцій передбачений
ст. 231 Господарського кодексу України.
Згідно ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо
розмір штрафних санкцій законом не
визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено договором у відсотковому
відношенні до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу
України, штрафні санкції за порушення
грошових зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України, за увесь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня коли
зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" розмір
пені обчислюється від суми
простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період за який сплачується
пеня.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
з відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сума пені в розмірі
610, 15 грн. у відповідності до п. 5.1.
договору, оскільки судом встановлено
порушення відповідачем строків
виконання грошового зобов'язання.
Матеріали справи містять розрахунок
суми пені згідно п.5.1. договору, при
перевірці якого судом встановлено, що
позивач правильно здійснив вказаний
розрахунок. При цьому, суд погоджується
з твердженням позивача, що відповідно
до умов п. 5.1. договору відповідач
повинен сплатити пеню за увесь період
прострочення оплати, оскільки
сторонами договором встановлено інші
строки нарахування штрафних санкцій.

Крім того, позивач на підставі п. 5.1.
договору просить суд стягнути з
відповідача на свою користь 451, 57 грн. 10%
річних нарахованих на суму боргу
згідно договору за весь час
прострочення з 16.04.2013 по 21.03.2014.

Згідно ст. 229 Господарського кодексу
України та ст.625 Цивільного Кодексу
України, за прострочення виконання
грошового зобов'язання настає
відповідальність у вигляді сплати суми
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також сплати трьох
процентів річних від простроченої
суми, якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Оскільки вимоги позивача щодо
стягнення з 10 % річних нарахованих на
суму боргу ґрунтуються на законі (п. 2
ст. 625 Цивільного кодексу України) та
п.5.1. договору, а відповідач є таким що
прострочив виконання грошового
зобов'язання, позовні вимоги позивача в
частині стягнення 10% річних
нарахованих на суму боргу підлягають
задоволенню відповідно до наведеного
позивачем розрахунку. При здійсненні
перевірки розрахунку 10% річних
нарахованих позивачем, судом
встановлено, що ним правильно
здійснено вказаний розрахунок.

Судові витрати покладаються на
відповідача відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України. Пунктом 4.7 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
21.02.2013 року за № 7 передбачено, що
частиною другою статті 49 ГПК
передбачено, що в разі коли спір виник
внаслідок неправильних дій сторони,
господарський суд має право покласти
на неї судовий збір незалежно від
результатів вирішення спору. Зазначена
норма виступає процесуальною санкцією,
яка застосовується господарським
судом незалежно від того, чи заявлялося
відповідне клопотання заінтересованою
стороною.

У такому застосуванні суду слід
виходити з широкого розуміння даної
норми, маючи на увазі, що передбачені
нею наслідки можуть наставати і в разі
неправомірної бездіяльності винної
особи, яка не вжила заходів до
поновлення порушених нею прав і
законних інтересів іншої особи
(зокрема, ухилялася від задоволення її
заснованих на законі вимог), що змусило
останню звернутися за судовим
захистом. Так, якщо зменшення позивачем
розміру позовних вимог пов'язане з
частковим визнанням та задоволенням
позову відповідачем після подання
позову, то судовий збір у відповідній
частині покладається на відповідача.
Або у разі коли в позові відмовлено, але
з обставин справи вбачається, що спір
доведено до судового розгляду
внаслідок ухилення відповідача від
розгляду претензії позивача, якщо вона
пред'являлася (статті 6 - 8 ГПК), то
судовий збір також покладається на
відповідача.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 4, 22, 49, 75, 82-85 ГПК
кодексу України, Господарський суд
міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині
стягнення суми основного боргу в
розмірі 500, 00 грн. припинити.

2. Інші позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Компанія
"Софійський" (01025, м. Київ, пров.
Рильський, буд. 5; ; в
порядку визначеному Законом України
"Про виконавче провадження", з
будь-якого рахунку виявленого
державним виконавцем) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю "АЙЛЕНД" (02105, м. Київ,
просп. Ю. Гагаріна, буд. 9, кв. 24; ) 4347 (чотири тисячі триста
сорок сім) грн. 76 коп. основної
заборгованості за договором, 610
(шістсот десять) грн. 15 коп. пені, 451
(чотириста п'ятдесят одну) грн. 57 коп. 10 %
річних від простроченої суми боргу та
1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім)
грн. 00 коп. судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Повне рішення складено 03.06.2014р

Суддя
Г.П.
Бондаренко