ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" травня 2014 р.Справа № 922/1770/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання
Луніній О.В.

розглянувши справу

за позовом Харківського міжрайонного
прокурора, м. Харків, в інтересах
держави в особі 1. Темнівської
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України в Харківській області (№100), с.
Темнівка; 2. Управління Державної
пенітенціарної служби в Харківській
області, м. Харків до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Зміївський машинобудівний завод", м.
Зміїв про стягнення коштів в розмірі
45 715,03 грн. за участю представників:

прокурор: не з'явився

представника позивача 1: Ватула А.Я.,
дов. від 22.05.2014 р.; Янушевич П.М., за дов.
від 22.05.2014 р.

представника позивача 2: Рогачевська
С.А., за дов. від 20.05.2014 р.

представник відповідача: не з'явився

за відсутності клопотання сторін
технічна фіксація судового процесу не
здійснювалась

ВСТАНОВИВ:

Харківський міжрайонний прокурор в
інтересах держави в особі Темнівської
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України в Харківській області (№100)
(позивач 1) та Управління Державної
пенітенціарної служби в Харківській
області (позивач 2) звернувся з позовом
до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Зміївський
машинобудівний завод" про стягнення
заборгованості за договором підряду №
Г-№205 від 12.08.2013 в загальній сумі 45 715,03
грн., з них основна сума заборгованості
за виконані роботи - 37 825,00 грн., пеня -
5242,28 грн. та штраф - 2 647,75 грн.; а також
просив суд покласти на відповідача
судові витрати по справі. Позовні
вимоги вмотивовано неналежним
виконанням відповідачем умов договору
підряду № Г-№205від 12.08.2013 щодо оплати
вартості виконаних позивачем 1 робіт.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 07 травня 2014
року було прийнято позовну заяву до
розгляду, порушено провадження у
справі № 922/1770/14 та призначено її
розгляд у відкритому судовому
засіданні на 26 травня 2014 року.

26 травня 2014 р. через канцелярію суду до
матеріалів справи учасниками судового
процесу було надано додаткові
документи: прокурором - документи
згідно переліку супровідного листа (вх.
№ 17194 від 26.05.2014 р.); першим позивачем -
розрахунок суми позовних вимог (вх. №
17204), які долучені судом до матеріалів
справи. Також першим позивачем подано
заяву про збільшення позовних вимог
(вх. № 17201).

В призначене судове засідання
з'явились представники першого та
другого позивача, прокурор та
відповідач в засідання суду не
з'явились.

Ухвалою суду від 26 травня 2014 року
повернуто без розгляду заяву першого
позивача про збільшення позовних
вимог. З огляду на викладені обставини,
суд розглядає справи в редакції
позовних вимог, визначених прокурором
у позовній заяві.

Представники першого та другого
позивачів підтримали позовні вимоги
повністю, вказали на не проведення з
боку відповідача розрахунку за
договором № Г-№205 від 12 серпня 2013 року.

Судом перевірено адресу відповідача:
згідно з наданого витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, станом на 05
травня 2014 року, місцезнаходження
відповідача - 63400, Харківська область,
Зміївський район, м. Зміїв, вул. 50 років
комсомолу, буд. 115, саме на цю адресу
судом надсилались процесуальні
документи, а прокурором - позовна
заява. Відповідно до вимог частин 1, 3
ст. 18 Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних та фізичних
осіб-підприємців", якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру, були внесені до
нього, то такі відомості вважаються
достовірними і можуть бути використані
в спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін.

19 травня 2014 року до суду повернулось
поштове повідомлення про отримання
відповідачем 13 травня 2014 року ухвали
суду про порушення провадження у
справі № 922/1770/14 від 07 травня 2014 року
(арк. спр. 40).

Як визначено у п. п. 3.9 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 року, розпочинаючи судовий
розгляд, суддя має встановити, чи
повідомлені про час і місце цього
розгляду особи, які беруть участь у
справі, але не з'явилися у засідання.
Необхідно мати на увазі, що розгляд
справи за відсутності будь-якої із
сторін, не повідомленої належним чином
про час і місце засідання суду, є
безумовною підставою для скасування
рішення місцевого або постанови
апеляційного господарського суду
(пункт 2 частини другої статті 111-10 ГПК).

Таким чином, суд вважає, що прокурор та
сторони повідомлені належним чином про
час і місце розгляду справи, але
відповідач не з'явився у засідання
суду, водночас судом вжито всі заходи
для належного повідомлення
відповідача про час та місце розгляду
справи.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони
зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, виявляти
взаємну повагу до прав і охоронюваних
законом інтересів другої сторони,
вживати заходів до всебічного, повного
та об'єктивного дослідження всіх
обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого
прокурору, позивачеві та відповідачеві
для підготовки до судового засідання
та підготовки витребуваних судом
документів, з огляду на зауваження
суду про можливість розгляду справи за
наявними в ній матеріалами у разі
нез'явлення в засідання суду, які
містяться в ухвалі суду від 07 травня 2014
року, приймаючи до уваги принципи
змагальності та диспозитивності
господарського процесу, закріплені п. 4
ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та
ст. 33 ГПК України, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
йому повноважень сторонам створені усі
належні умови для надання доказів у
справі та є підстави для розгляду
справи за наявними у справі
матеріалами у відповідності до ст. 75
ГПК України.

Розглянувши надані учасниками
судового процесу документи і
матеріали, всебічно та повно з'ясувавши
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи і вирішення спору
по суті, судом встановлено наступне.

12 серпня 2013 року між позивачем 1 (як
підрядником) та відповідачем (як
замовником) було укладено договір
підряду № Г-№205 (далі - договір підряду).

Відповідно до п. 1.1 договору підряду
підрядник надає замовнику робочу силу,
з кола осіб відбуваючих покарання в
Темнівській виправній колонії (№100),
для виконання робіт.

Згідно п. 5.1 договору підряду, роботи
вважаються виконаними підрядником і
прийнятими замовником після
підписання сторонами акту
прийому-здачі виконаних робіт.

Позивач 1, на підставі вказаних
положень договору підряду, в період
серпень-грудень 2013 року виконав взяті
на себе за відповідним договором
зобов'язання на загальну суму 42 500,00
грн., про що свідчать акти
приймання-здачі виконаних робіт № 1 від
02.09.2013 р. на суму 4 675,00 грн.; № 2 від 30.09.2013
р. на суму 10 625,00 грн.; № 3 від 31.10.2013 р. на
суму 10 625,00 грн.; № 4 від 29.11.2013 р. на суму 7
820,00 грн. та № 5 від 27.12.2013 р. на суму 8 755,00
грн. (а.с.23-25).

Пунктами 5.2 та 5.3 договору підряду
сторони визначили, що оплата
здійснюється протягом двох днів з
моменту підписання акта прийому-здачі
виконаних робіт. Розмір оплати за
виконання роботи визначається з
розрахунку за один людино-день та
становить 85 грн. при 40-годинному тижні.

Прокурор та позивачі стверджують, що
відповідач не розрахувався за виконані
позивачем 1 в вересні-грудні 2013 року
роботи, що призвело до виникнення
заборгованості в розмірі 37 825,00 грн.

Враховуючи прострочення відповідачем
свого грошового зобов'язання за
договором підряду, належність позивача
1 до державного сектору економіки,
прокурором нараховано відповідачу, на
підставі ч. 2 ст. 231 ГК України, пеню в
розмірі 5 242,28 грн. за період з 02.10.2013 р. по
01.04.2014 р. та штраф в розмірі 2 647,75 грн.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним вище обставинам, суд
виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України
майново-господарськими визнаються
цивільно-правові зобов'язання, що
виникають між учасниками
господарських відносин при здійсненні
господарської діяльності, в силу яких
зобов'язана сторона повинна вчинити
певну господарську дію на користь
другої сторони або утриматися від
певної дії, а управнена сторона має
право вимагати від зобов'язаної
сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між
учасниками господарських відносин,
регулюються Цивільним кодексом
України з урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Позивач 1 впродовж періоду
серпень-грудень 2013 року виконав свої
зобов'язання перед відповідачем за
договором підряду на загальну суму 42 500
грн., про що свідчать наявні в
матеріалах справи акти прийому-здачі
виконаних робіт № 1 від 02 вересня 2013 р.
на суму 4 675,00 грн., № 2 від 30.09.2013 р. на
суму 10 625,00 грн.; № 3 від 31.10.2013 р. на суму 10
625,00 грн.; № 4 від 29.11.2013 р. на суму 7 820,00
грн. та № 5 від 27.12.2013 р. на суму 8 755,00 грн.
(а.с.24-25), водночас відповідачем
проведено частковий розрахунок,
внаслідок якого акти за період
вересень-грудень 2013 р. на загальну суму
37 825,00 грн. залишились несплаченими.

Досліджуючи питання виконання
відповідачем свого грошового
зобов'язання за договором підряду, суд
зазначає наступне.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
(ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено,
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договором підряду (п. 5.2 договору) між
позивачем 1 та відповідачем було
досягнуто домовленість, що оплата за
договором здійснюються відповідачем
протягом 2-х днів з моменту підписання
акту прийому-здачі виконаних робіт.

Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК
України).

Якщо останній день строку припадає на
вихідний, святковий або інший
неробочий день, що визначений
відповідно до закону у місці вчинення
певної дії, днем закінчення строку є
перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 ЦК
України)

Якщо строк встановлено для вчинення
дії, вона може бути вчинена до
закінчення останнього дня строку. У
разі, якщо ця дія має бути вчинена в
установі, то строк спливає тоді, коли у
цій установі за встановленими
правилами припиняються відповідні
операції (ч. 1 ст. 255 ЦК України).

Враховуючи наведені вище положення
договору підряду (п. 5.2 договору) та
чинного законодавства, належне
виконання відповідачем своїх грошових
зобов'язань за договором підряду мало
відбутися в наступному співвідношенні
до актів прийому-здачі виконаних робіт:
по акту № 2 від 30.09.2013 р. в строк - до
02.10.2013 р.; по акту № 3 від 31.10.2013 р. - до
02.11.2013 р.; по акту № 4 від 29.11.2013 р. - до
02.12.2013 р.; по акту № 5 від 27.12.2013 р. - до
30.12.2013 р.

Як стверджували в судовому засіданні
представники позивачів, відповідач в
обумовлені договором підряду строки не
розрахувався, заборгованість за період
з вересня по грудень 2013 року перед
позивачем 1 на загальну суму 37 825,00 грн. -
ним не сплачена.

В матеріалах справи відсутні, а
відповідачем не надані докази оплати
вказаної заборгованості в повному
обсязі або частково.

Про визнання відповідачем
заборгованості перед позивачем 1 за
договором підряду в розмірі 37 825,00 грн.
свідчить також наявний в матеріалах
справи (а.с. 20) акт звірки, підписаний
обома сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

З огляду на наведене, суд дійшов
висновку, що відповідач є таким, що
прострочив виконання свого грошового
зобов'язання за договором підряду, а
від так і про законність та
обґрунтованість позовних вимог в цій
частині.

Розглядаючи позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача пені та штрафу
на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України, суд
зазначає наступне.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Статтею 549 ЦК України визначено, що
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Договором підряду сторони (позивач 1 та
відповідач) не погодили розмір
неустойки, який підлягає стягненню з
відповідача у випадку порушення ним
грошових зобов'язанням за цим
договором.

В той же час, розмір неустойки за таке
порушення передбачено чинним
законодавством. Відповідно до ч. 2 ст. 231
ГК України у разі, якщо порушено
господарське зобов'язання, в якому хоча
б одна сторона є суб'єктом
господарювання, що належить до
державного сектора економіки, або
порушення пов'язане з виконанням
державного контракту, або виконання
зобов'язання фінансується за рахунок
Державного бюджету України чи за
рахунок державного кредиту, штрафні
санкції застосовуються, якщо інше не
передбачено законом чи договором, у
таких розмірах - за порушення строків
виконання зобов'язання стягується пеня
у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів
(робіт, послуг), з яких допущено
прострочення виконання за кожний день
прострочення, а за прострочення понад
тридцять днів додатково стягується
штраф у розмірі семи відсотків
вказаної вартості.

Суб'єктами господарювання державного
сектора економіки є суб'єкти, що діють
на основі лише державної власності, а
також суб'єкти, державна частка у
статутному капіталі яких перевищує
п'ятдесят відсотків чи становить
величину, яка забезпечує державі право
вирішального впливу на господарську
діяльність цих суб'єктів (ч. 2 ст. 22 ГК
України).

Оскільки позивач 1 (як сторона договору
підряду) є суб'єктом господарювання, що
належить до державного сектора
економіки, суд дійшов висновку про
законність та обґрунтованість
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача пені та штрафу на підставі
ч. 2 ст. 231 ГК України.

Суд, враховуючи вищевикладене,
перевіривши розмір пені та штрафу на
предмет відповідності вимогам чинного
законодавства України, зокрема, ст.ст.
253, 258 ЦК України, ч. 2 статті 231 ГК
України, ч. 6 статті 232 ГК України, дійшов
висновку, що позовні вимоги щодо
стягнення пені та штрафу в цілому, є
законними та обґрунтованими.

Втім, прокурором при здійсненні
розрахунку пені не враховано положення
ст. ст. 253 ЦК України, відповідно до якої
нарахування штрафних санкцій можливе з
дня наступного за днем належного
виконання відповідачем своїх грошових
зобов'язань за договором підряду, що
призвело до завищення розміру пені.
Так, прокурором невірно здійснено
розрахунок по актам № 2, № 3 та № 4 (за
якими пеня має обчислюватися з 03 числа
відповідного місяця), а також, хоча і
вірно визначено період обчислення пені
по акту № 5 від 27.12.2013 р., втім завищено
її розмір (за яким пеня підлягає
стягненню в розмірі 787,00 грн.).

Таким чином, загальний розмір пені, що
підлягає стягненню з відповідача за
період з 03.10.2013 р. по 01.04.2014 р. становить 5
242,27 грн.

Розмір штрафу в розмірі 2 647,75 грн.
визначено належним чином, що зумовлює
можливість задоволення позовних вимог
в цій частині в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, суд керується положеннями ст. 49
ГПК України та покладає судові витрати
по сплаті судового збору в розмірі 1827,00
грн. на відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 22, 29, 32, 33, 34, 43, 44, 49,
69, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Зміївський
машинобудівний завод", 61057, Харківська
область, Зміївський район, м. Зміїв, вул.
50 років комсомолу, буд. 115 () на користь Темнівської виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Харківській області (№ 100), 62493,
Харківська область, Харківський район,
село Темнівка, вул. Харківська, буд. 3
() 37 825,00 грн.
заборгованості за договором підряду №
Г-№205 від 12.08.2013, пеню в розмірі 5 242,27
грн., штраф в розмірі 2 647,75 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Зміївський
машинобудівний завод", 61057, Харківська
область, Зміївський район, м. Зміїв, вул.
50 років комсомолу, буд. 115 () на користь державного бюджету
України (одержувач коштів - Управління
державної казначейської служби у
Дзержинському районі м. Харкова, вул.
Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача -
Головне управління державної
казначейської служби України у
Харківській області, МФО 851011, код
бюджетної класифікації 22030001) - 1 827,00
грн. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням
законної сили.

В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не
набрало законної сили, сторони мають
право подати апеляційну скаргу, а
прокурор апеляційне подання протягом
десяти днів з дня прийняття
(підписання) рішення через місцевий
господарський суд.

Повне рішення складено 29.05.2014 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/1770/14