КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2014 р. Справа№ 7/42

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Яковлєва М.Л.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін
відповідно до протоколу судового
засідання від 21.05.2014 року

розглядаючи апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю «Центр
інфотехнологій» на рішення
господарського суду міста Києва від
16.05.2011 року

у справі № 7/42 (суддя Якименко М.М.)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Центр

інфотехнологій»

до товариства з обмеженою
відповідальністю «Україна
житло-сервіс»

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача: комунальне
підприємство «Головний
інформаційно-обчислювальний центр»

про стягнення заборгованості за
спожиту теплову енергію у розмірі

2326125,11 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста
Києва від 16.05.2011 року по справі № 7/42
позов ПАТ «Екостандарт» до ТОВ
«Україна житло-сервіс» про стягнення
заборгованості за спожиту теплову
енергію у розмірі 2326125,11 грн. задоволено
частково. Стягнуто з відповідача на
користь позивача 1168411,46 грн. - основного
боргу, 11684,12 грн. - індексу інфляції, 992,35
грн. - 3% річних, та судові витрати. В
решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції від 16.05.2011 року позивач
звернувся до апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою в якій просить зазначене
рішення господарського суду міста
Києва скасувати та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги ПАТ «Екостандарт» у повному
обсязі. Обгрунтовуючи апеляційну
скаргу, скаржник послався на те, що
рішення суду першої інстанції прийняте
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, а викладені у
рішенні висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Ухвалою апеляційного господарського
суду від 20.06.2011 року у складі колегії
суддів: Лобаня О.І. - головуючого судді,
суддів Ткаченка Б.О., Федорчука Р.В.
апеляційну скаргу прийнято до
провадження та призначено до розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 29.08.2011 року
апеляційне провадження у справі № 7/42
зупинено до кінцевого вирішення по
суті справи № К-9991/16751/11 за позовом
ОСОБА_2 до виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації), Київського
міського голови Черновецького Леоніда
Михайловича, треті особи: АЕК
«Київнерго», ВАТ «АК «Київводоканал»,
ЗАТ «Екостандарт», Національна комісія
регулювання електроенергетики
України, ОСОБА_4 про визнання дій
неправомірними, визнання розпоряджень
незаконними і нечинними з моменту
прийняття. Ухвалою суду апеляційної
інстанції від 05.02.2014 року провадження
по справі № 7/42 поновлено.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 14.04.2014 року
задоволено клопотання ТОВ «Центр
інфотехнологій» про заміну сторони по
справі № 7/42 - позивача ПАТ
«Екостандарт» на його правонаступника
ТОВ «Центр інфотехнологій».

Розпорядженням секретаря судової
палати Київського апеляційного
господарського суду від 12.05.2014 року у
зв'язку із зайнятістю судді Федорчука
Р.В. у розгляді інших справ, склад
колегії суддів змінено: головуючий
суддя Лобань О.І., судді Майданевич А.Г.,
Яковлєв М.Л.

В судових засіданнях суду апеляційної
інстанції представники скаржника
надали суду свої пояснення по справі в
яких, підтримали подану апеляційну
скаргу на підставі доводів зазначених
у ній та просили апеляційний
господарський суд апеляційну скаргу
задовольнити рішення суду першої
інстанції скасувати та прийняти нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги ПАТ «Екостандарт» у повному
обсязі.

Представники ТОВ «Україна
житло-сервіс» у судових засіданнях
суду апеляційної інстанції також
надали суду свої пояснення по справі в
яких, заперечили проти задоволення
апеляційної скарги на підставі доводів
зазначених в запереченнях та письмових
поясненнях на скаргу. Вважають її
необґрунтованою та безпідставною, а
рішення суду першої інстанції законним
та обґрунтованим. Просили апеляційний
господарський суд залишити без змін
оскаржуване рішення місцевого
господарського суду від 16.05.2011 року, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Представник КП «Головний
інформаційно-обчислювальний центр»
також надав суду свої пояснення по
справі та просив суд апеляційної
інстанції розглянути справу у
відповідності до чинного
законодавства. У розгляді справи
покладається на розсуд суду. При цьому,
представник третьої особи у судове
засідання 21.05.2014 року не з'явився. Про
час та місце розгляду справи, КП
«Головний інформаційно-обчислювальний
центр» було повідомлене належним чином
про що, в матеріалах справи містися
повідомлення про вручення поштового
відправлення та розписка представника
про відкладення розгляду справи. Про
причини неявки представника в судове
засідання третя особа суд не
повідомила.

Враховуючи викладене, колегія суддів
апеляційного господарського суду з
урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за
можливе розглянути справу за наявними
в ній матеріалами, оскільки КП
«Головний інформаційно-обчислювальний
центр» про дату та місце розгляду
справи було повідомлене належним чином
про що в матеріалах справи містися
повідомлення про вручення поштового
відправлення та розписка представника
про відкладення розгляду справи.
Участь представника третьої особи, що
не з'явився, у судовому засіданні 21.05.2014
року, судом обов'язковою не
визнавалась, клопотань про відкладення
розгляду справи та витребування
додаткових доказів не надходило. Також,
колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає за
необхідне зазначити, що представник КП
«Головний інформаційно-обчислювальний
центр» був присутнім у попередніх
судових засіданнях та вже надавав суду
свої пояснення по справі, які судовою
колегією прийняті до уваги.

У відповідності до ст. 101 ГПК України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність та
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали,
розглянувши апеляційну скаргу,
заслухавши пояснення представників
сторін, Київським апеляційним
господарським судом встановлено
наступне.

Між позивачем та відповідачем було
укладено договір на постачання
теплової енергії у гарячій воді від
01.08.2004 року № 420005 (далі по тексту
договір). Згідно з пп. 1.1, 1.2, 2.1 договору і
відповідно до законодавства України
позивач постачає теплову енергію у
гарячій воді на межу балансової
належності з відповідачем для потреб:
опалення - в період опалювального
сезону, гарячого водопостачання -
протягом року, яку відповідач
зобов'язаний оплачувати своєчасно та в
повному обсязі. Визначення кількості
спожитої протягом розрахункового
періоду теплової енергії здійснюється
за приладами обліку та згідно
договірних навантажень з урахуванням
середньодобовому температурному
перепаду.

Відповідно до п. 6.4, 6.5 договору
відповідач щомісячно з 12 по 14 число
отримує у позивача оформлені бланки
актів звірки розрахунків за прийняту
теплову енергію на початок
розрахункового періоду, табуляграми та
доручення на сплату прийнятої теплової
енергії за поточний місяць з
урахуванням недоплати або переплати за
попередній місяць і самостійно сплачує
за прийняту теплову енергію згідно
отриманого платіжного доручення не
пізніше 28 числа поточного місяця.
Розрахункові документи відповідач
отримує у позивача під підпис
уповноваженої особи, але повернення їх
відповідачем, в порушення умов
договору, не відбулося.

Позивач зазначає, що ним належним чином
виконувалися зобов'язання за
договором, та за період з 01.12.2010 року по
01.02.2011 року він надав відповідачу
послуги на суму 2882141,39 грн., тоді як
відповідач свої зобов'язання за
договором належним чином не виконав та
сплатив за надані послуги лише
частково, внаслідок чого у останнього
за вказаний період виникла
заборгованість у розмірі 2238489,34 грн.

Так, у березні 2011 року ЗАТ
«Екостандарт» правонаступником якого
є ТОВ «Центр інфотехнологій»
звернулося до господарського суду м.
Києва з позовом до ТОВ «Україна
житло-сервіс» про стягнення
заборгованості за спожиту теплову
енергію у розмірі 2326125,11 грн. В
обгрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що відповідач в
порушення строків встановлених
договором на постачання теплової
енергії у гарячій воді № 420005 від 01.08.2004
року не оплатив надані йому позивачем
послуги, заборгувавши 2238489,34 грн. за
період з 01.12.2010 року по 01.02.2011 року.

В свою чергу відповідач суму основного
боргу визнав частково у розмірі 1168411,46
грн., та вказав на неправомірність
проведеного розрахунку боргу.

Як зазначалося вище, рішенням
господарського суду міста Києва від
16.05.2011 року по справі № 7/42 позов ПАТ
«Екостандарт» до ТОВ «Україна
житло-сервіс» про стягнення
заборгованості за спожиту теплову
енергію у розмірі 2326125,11 грн. задоволено
частково. Стягнуто з відповідача на
користь позивача 1168411,46 грн. - основного
боргу, 11684,12 грн. - індексу інфляції, 992,35
грн. - 3% річних, та судові витрати. В
решті позовних вимог відмовлено.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення вказаного позову, виходячи
з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за
договором енергопостачання, до яких
відноситься спірний договір,
підприємство (енергопостачальник)
відпускає електричну енергію, пару,
гарячу і перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського
кодексу України встановлено, що
розрахунки за договорами
енергопостачання здійснюються на
підставі цін (тарифів), встановлених
відповідно до вимог закону. Оплата
енергії, що відпускається,
здійснюється, як правило, у формі
попередньої оплати. За погодженням
сторін можуть застосовуватися планові
платежі з наступним перерахунком або
оплата, що провадиться за фактично
відпущену енергію.

Згідно з ст. 20 Закону України «Про
теплопостачання», тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими. Тарифи на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії затверджуються
органами місцевого самоврядування,
крім теплової енергії, що виробляється
суб'єктами господарювання, що
здійснюють комбіноване виробництво
теплової і електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії, на
підставі розрахунків, виконаних
теплогенеруючими,
теплотранспортуючими та
теплопостачальними організаціями за
методиками, розробленими центральним
органом виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

В силу приписів ч. 1 ст. 714 Цивільного
кодексу України, за договором
постачання енергетичними та іншими
ресурсами через приєднану мережу одна
сторона (постачальник) зобов'язується
надавати другій стороні (споживачеві,
абонентові) енергетичні та інші
ресурси, передбачені договором, а
споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Так, як вірно вказав суд першої
інстанції та перевірено судом
апеляційної інстанції, не підлягає
задоволенню сума сальдо у розмірі
1452277,32 грн. яка є заборгованістю за
попередні періоди (до 01.12.2010 року),
оскільки, як вбачається з матеріалів
справи, вказана заборгованість була
предметом розгляду справи № 17/47, що
розглядалась господарським судом м.
Києва. Зазначене не заперечується й
представниками сторін. Таким чином,
судова колегія апеляційного
господарського суду погоджується з
місцевим господарським судом та
вважає, що позивачем безпідставно
заявленою до стягнення з відповідача
1452277,32 грн.

Крім того, як вірно встановлено судом
першої інстанції та перевірено судом
апеляційної інстанції, при розрахунку
суми наданих послуг за січень 2011 року
позивачем застосовано для населення
тариф, встановлений постановою
Національної комісії регулювання
електроенергетики України № 1726 від
14.12.2010 року «Про затвердження тарифів
на теплову енергію ЗАТ «Екостандарт»,
яка набрала чинності з 1 січня 2011 року в
розмірі - 169,38 грн. за 1 Гкал (без ПДВ).

Так, згідно з розпорядженням КМДА № 1222
від 29.12.2010 року «Про встановлення
тарифів на комунальні послуги з
централізованого опалення і
постачання гарячої води виконавцям цих
послуг усіх форм власності для
здійснення розрахунків з населенням,
згідно з тарифами на теплову енергію,
затвердженими Національною комісією
регулювання електроенергетики
України», нові тарифи з
теплопостачання для населення,
встановлені постановою Національної
комісії регулювання електроенергетики
України № 1726 від 14.12.2010 року,
застосовуються тільки з 1 лютого 2011
року.

Судова колегія погоджується з тим, що
відповідач, як виконавець комунальних
послуг, повинен керуючись
розпорядженням КМДА № 1222 від 29.12.2010
року протягом січня 2011 року (до 01.02.2011
року) застосовувати для населення
тариф з теплопостачання, встановлений
розпорядженням КМДА № 392 від 31.05.2010 року
«Про затвердження тарифів на теплову
енергію, встановлення та погодження
тарифів на комунальні послуги з
централізованого опалення і
постачання гарячої води для
населення», тобто 125,47 грн. за 1 Гкал (без
ПДВ).

Оскільки, як вірно вказав суд першої
інстанції, основним платником
комунальної послуги з теплопостачання
для відповідача є населення, внаслідок
неодночасного введення в дію нового
тарифу для виконавців комунальних
послуг (відповідача) та для населення, у
відповідача перед позивачем
утворилась заборгованість в розмірі 389
080,39 грн., яка є фактично різницею в
тарифах.

Отже, є безпідставним стягнення з
відповідача боргу в розмірі 389080,39 грн.,
яка є фактично різницею в тарифах, що
утворилась внаслідок неодночасного
введенням в дію постанови Національної
комісії регулювання електроенергетики
України № 1726 від 14.12.2010 року для
населення та виконавців комунальних
послуг (відповідача).

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
судова колегія апеляційного
господарського суду погоджується з
висновком суду першої інстанції про
часткове задоволення позову в розмірі
1168411,46 грн., оскільки лише в цьому
розмірі позовні вимоги нормативно та
документально доведені.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного
Кодексу України). Відповідно до статті
599 Цивільного кодексу України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Крім основного боргу, позивач також
просить суд стягнути з відповідача
32532,86 грн. інфляційних втрат, 8935,61 грн. 3%
річних та 46167,30 грн. пені у зв'язку з
неналежним та несвоєчасним виконанням
відповідачем своїх зобов'язань за
договором від 01.08.2004 року № 420005 на
постачання теплової енергії у гарячій
воді.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлене договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду звертає увагу на
те, що частина 1 статті 625 Цивільного
кодексу України встановлює виняток із
загального правила статті 614
Цивільного кодексу України, що
закріплює принцип вини як підставу
відповідальності боржника.
Неможливість виконання боржником
грошового зобов'язання, якщо навіть у
цьому немає його провини, не звільняють
боржника від відповідальності за
прострочення грошового зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора
вимагати стягнення боргу враховуючи
індекс інфляції та відсотків річних є
способом захисту майнових прав та
інтересів кредитора, сутність яких
складається з відшкодування
матеріальних втрат кредитора та
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів, а також
отримання компенсації (плати) від
боржника за користування ним грошовими
коштами, які належать до сплати
кредитору.

Індекс інфляції є щомісячним
показником знецінення грошових коштів
і розраховується він не на кожну дату
місяця, а в середньому на місяць. За
таких обставин застосовувати індекс
інфляції у випадку, коли борг виник у
певному місяці і в тому ж місяці був
погашений - підстави відсутні.

При розрахунку інфляційних нарахувань
мають бути враховані рекомендації,
викладені в листі Верховного Суду
України від 03.04.1997 року № 62-97р
«Рекомендації щодо порядку
застосування індексів інфляції при
розгляді судових справ», згідно з якими
при застосуванні індексу інфляції слід
умовно вважати, що сума, внесена за
період з 1 до 15 числа відповідного
місяця, наприклад, травня індексується
за період з врахуванням травня, а якщо з
16 до 31 числа, то розрахунок починається
за наступного місяця червня.

Вимагати сплати суми боргу з
врахуванням індексу інфляції є правом
кредитора, яке він може реалізувати, а
може від нього відмовитися. Якщо
кредитор приймає рішення вимагати
сплати суми боргу з врахуванням
індексу інфляції, він має враховувати
індекс інфляції за кожний місяць (рік)
прострочення незалежно від того, чи був
в якійсь період індекс інфляції менше
одиниці (тобто мала місце не інфляція, а
дефляція), а отже, сума боргу в цьому
періоді зменшується.

Таким чином, здійснивши перевірку
правильності нарахування та
розрахунку інфляційних втрат та 3%
річних за час прострочення, колегія
суддів апеляційного господарського
суду також погоджується з висновками
суду першої інстанції та вважає що
інфляційні втрати та 3% річних
підлягають задоволенню частково з
урахуванням фактичного розміру
простроченої суму.

Отже, з відповідача на користь позивача
на підставі ст. 625 ЦК України підлягає
стягненню 11684,12 грн. - інфляційних втрат
та 992,35 грн. 3% річних.

Крім того, позивач на підставі п. 9.2
договору просив суд стягнути з
відповідача пеню у розмірі 46167,30 грн. за
несвоєчасне виконанням відповідачем
своїх зобов'язань за договором від
01.08.2004 року № 420005.

Проте, як правильно зазначив місцевий
господарський суд, між сторонами не
була укладена письмова угода відносно
забезпечення виконання зобов'язання,
позовні вимоги в частині стягнення
пені не підлягають задоволенню,
оскільки відповідно до протоколу
розбіжностей та протоколу узгодження
розбіжностей відповідач та позивач
погодили виключити з тексту договору №
420005 від 01.08.2004 року пункт 9.2 договору.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія апеляційного господарського
суду вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку по справі
та частково задовольнив позов.

При цьому, судова колегія апеляційного
господарського суду вважає
помилковими доводи скаржника про
заборгованість відповідача у сумі
71284,19 грн., тобто грошових коштів які
були сплачені відповідачем позивачу за
спірним договором, оскільки, як
встановлено апеляційним господарським
судом та вбачається із зведених
відомостей розчеплення сплат (форма 3.4,
3.21 КП ГІОЦ) із сплаченої суми
населенням 1310718 грн., третьою особою
було зараховано на користь ЖЕО - 51647,23
грн. на користь банків - 13083,25 грн. та на
користь ГІОЦ - 6553,71 грн., тобто, 71284,19 грн.
які вже були сплачені відповідачем за
спірний період та входять у суму 1310718
грн. Колегія вважає необґрунтованими
доводи скаржника про те, що вказані
суми, що були розщеплені та віднесені
КП ГІОЦ на користь ЖЕО, банків та ГІОЦ
повинні повторно сплачуватись
відповідачем, оскільки як вже
зазначалось та встановлено судом,
останнім сплачено та вказана обставина
підтверджується зведеними відомостями
розчеплення сплат за період 01.12.2010 року
- 30.12.2010 року за опалення (форма 3.4) та
підігрів води (форма 3.21), та зведеними
відомостями розчеплення сплат за
період 05.01.2011 року - 31.01.2011 року за
опалення (форма 3.4) та підігрів води
(форма 3.21) (том 5 а.с. 38-39).

Судова колегія звертає увагу, що інші
доводи та заперечення викладені у
апеляційні скарзі позивача на рішення
суду першої інстанції не знайшли свого
підтвердження під час розгляду справи
судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного
господарського суду вважає, що рішення
господарського суду міста Києва від
16.05.2011 року, прийняте після повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, які місцевий господарський
суд визнав встановленими, а також у
зв'язку з правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права, є таким що відповідає нормам
закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України
апеляційна інстанція за результатами
розгляду апеляційної скарги має право:
1) залишити рішення місцевого
господарського суду без змін, а скаргу
без задоволення; 2) скасувати рішення
повністю або частково і прийняти нове
рішення; 3) скасувати рішення повністю
або частково і припинити провадження у
справі або залишити позов без розгляду
повністю або частково; 4) змінити
рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної
скарги ТОВ «Центр інфотехнологій» слід
відмовити, а оскаржуване рішення
господарського суду міста Києва від
16.05.2011 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються
відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись
статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський
апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Центр
інфотехнологій» на рішення
господарського суду міста Києва від
16.05.2011 року у справі № 7/42 залишити без
задоволення.

2. Рішення господарського суду
міста Києва від 16.05.2011 року у справі №
7/42 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 7/42 повернути
до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
О.І. Лобань

Судді
М.Л. Яковлєв

А.Г. Майданевич

Дата підписання 26.05.2014 року