ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" червня 2014 р.Справа №
916/1026/14Господарський суд Одеської
області у складі судді Лічмана Л.В.

секретар судового засідання Бєлих К.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Дімова Н.С.,

від відповідача: ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Товариства
з обмеженою відповідальністю „Маша і
Мєдвєдь" до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 про стягнення 73080,00 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 19.03.2014 р. прийнято позовну
заяву Товариства з обмеженою
відповідальністю „Маша і Мєдвєдь",
порушено провадження у справі № 916/1026/14,
призначено її до розгляду в засіданні
суду на 07.04.2014 р.

У зв'язку з відпусткою за сімейними
обставинами судді господарського суду
Одеської області Лічмана Л.В. судове
засідання 07.04.2014 р. не відбулось.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 10.04.2014 р. призначено справу
до розгляду в засіданні суду на 12.05.2014 р.

За правилами ст.77 ГПК України в
судовому засіданні 12.05.2014 р. оголошено
перерву до 26.05.2014 р., у судовому
засіданні 26.05.2014 р. - до 02.06.2014 р.

Сторони повідомлені про час і місце
засідань господарського суду, що
підтверджується, зокрема,
повідомленнями про вручення поштового
відправлення та розписками їх
представників.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 12.05.2014 р. відповідно до ч.3
ст.69 ГПК України за клопотанням
представника позивача продовжено
строк розгляду спору до 03.06.2014 р.

Згідно із приписами ст.85 ГПК України в
судовому засіданні 02.06.2014 р. оголошено
вступну та резолютивну частини
рішення.

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Маша і Мєдвєдь"
(далі - ТОВ „Маша і Мєдвєдь") - юридична
особа, зареєстрована за законодавством
Російської федерації, звернулось до
господарського суду Одеської області з
позовною заявою про стягнення з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі
- ФОП ОСОБА_3) 73080,00 грн. компенсації,
нарахованої в зв'язку з незаконним
розповсюдженням розмальовки з
кольоровими наклейками, на обкладинці
якої зображено персонаж „Маша", яка є
самостійною складової частини
аудіовізуального твору -
мультиплікаційного серіалу „Маша и
Медведь", виключні права на який
належать позивачу.

У доповнених запереченнях на позов ФОП
ОСОБА_3 просить у задоволенні вимог
відмовити, оскільки:

- проведення перевірки та
складання акту за її результатами
здійснено не посадовою особою
Державної служби інтелектуальної
власності України, до повноважень якої
віднесено здійснення контролю за
дотриманням суб'єктами господарювання
вимог законодавства у сфері
інтелектуальної власності;

- контрольна закупівля товару
здійснена 20.02.2014 р., у той час як акт про
виявлення факту продажу контрафактної
продукції оформлено 12.03.2014 р. за
відсутності представників відповідача
чи будь-яких посадових осіб, до
компетенції яких віднесено здійснення
контролю за дотриманням суб'єктами
господарювання законодавства України
про захист прав інтелектуальної
власності;

- з наданої ТОВ „Маша і Мєдвєдь"
відеофіксації купівлі товару
неможливо встановити момент її
проведення, обставини, за яких
проведено зйомку, та особу, котрою вона
здійснена;

- всі наявні в належному ФОП ОСОБА_3
магазині розмальовки ідентифікуються
тільки за форматом. Для розмальовок
формату А4 присвоєно єдиний
інвентаризаційний код 9616 та
встановлено єдину вартість. Отже,
представлений позивачем товарний чек
міг бути наданий на будь-яку
розмальовку формату А4, що підлягає
реалізації;

- в Україні немає єдиної бази
зареєстрованих авторських прав, з якої
суб'єкт господарювання може дізнатись
про охорону того чи іншого авторського
права;

- позивач не набув виключні
майнові права на персонажів „Маша" і
„Мєдвєдь", тому що за умовами
ліцензійного договору передано лише
право на користування відповідними
зображеннями, а не на захист авторських
прав у суді;

- наявна у справі ліцензійна угода
в розумінні українського
законодавства є неукладеною, т.я. в ній
не обумовлено розмір, порядок та строки
виплати винагороди автору за
використання твору;

- для стягнення з відповідача
компенсації обов'язково має бути
встановлена його вина, яка в діях ФОП
ОСОБА_3 відсутня.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, перевіривши відповідність їх
доводів фактичним обставинам справи та
нормам законодавства, господарський
суд дійшов висновку про часткове
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного.

08.06.2010 р. між ТОВ „Маша і Мєдвєдь"
(ліцензіат) та громадянином ОСОБА_4
(ліцензіар) укладено ліцензійний
договір № ЛД-1/2010 про надання права
використання творів образотворчого
мистецтва (виключна ліцензія), за
змістом якого ліцензіар має виключні
права на використання створених
одноособовою творчою працею
ліцензіара малюнків „Маша" і
„Мєдвєдь", які використовуються при
створенні персонажів аудіовізуального
твору - анімаційного серіалу „Маша и
Мєдвєдь", ці малюнки, а також DVD-диск із
записом вказаних малюнків та першої
серії анімаційного серіалу „Маша и
Медведь", служать для ідентифікації
предмета Договору і є його невід'ємною
частиною, а ліцензіат зацікавлений у
використанні зображень даних
персонажів (творів) в своїй комерційній
діяльності та бажає придбати на умовах
договору виключне право на
використання персонажів.

Пунктом 1.1 вказаного договору
встановлено, що ліцензіар надає
ліцензіату на термін дії договору за
оплачувану ліцензіатом винагороду
право використання творів у
встановлених договором межах, на
умовах виключної ліцензії, тобто без
збереження за ліцензіаром права видачі
ліцензій на використання творів
способами, передбаченими договором,
іншим особам.

Згідно до п.2.1 договору право
використання творів способами,
передбаченими договором, надаються
ліцензіаром ліцензіату на території
всіх країн світу на термін з дати
укладення договору до 30.06.2025 р. включно.

Пункт 2.2 договору передбачає, що
ліцензіар надає ліцензіату право
використовувати твори як разом, так і
окремо способами, встановленими
договором.

Також договором визначено право
ліцензіата видавати субліцензії без
попередньої згоди ліцензіара,
реєструвати твори або їх частини, назви
та персонажів як торговельні марки
(п.п.2.5 - 2.7 договору).

В п.2.10 договору закріплено, що, якщо
треті особи порушують виключне право
ліцензіара, а таке порушення буде
зачіпати права ліцензіата, то названі
особи зобов'язуються разом захищати
свої права. Відмова ліцензіара від
захисту своїх прав, як і його
бездіяльність не є перешкодою для
самостійного вжиття ліцензіатом
доречних заходів захисту його прав в
передбаченому законом порядку.

Як вбачається з матеріалів справи,
20.02.2014 р. в магазині, торговельну
діяльність в якому здійснює ФОП ОСОБА_3,
представнику ТОВ „Маша і Мєдвєдь"
реалізовано розмальовку з кольоровими
наклейками, на обкладинці якої
зображено персонаж „Маша", доказом
чого являються відповідна
відеофіксація, товарний чек зі штампом
відповідача, фото контрафактної
продукції та датований 12.03.2014 р. акт
виявлення факту продажу контрафактної
продукції.

Згідно із приписами ст.418 ЦК України
право інтелектуальної власності - це
право особи на результат
інтелектуальної, творчої діяльності
або на інший об'єкт права
інтелектуальної власності, визначений
цим Кодексом та іншим законом. Право
інтелектуальної власності становлять
особисті немайнові права
інтелектуальної власності та (або)
майнові права інтелектуальної
власності, зміст яких щодо певних
об'єктів права інтелектуальної
власності визначається цим Кодексом та
іншим законом. Право інтелектуальної
власності є непорушним. Ніхто не може
бути позбавлений права
інтелектуальної власності чи
обмежений у його здійсненні, крім
випадків, передбачених законом.

Статтею 435 ЦК України встановлено, що
первинним суб'єктом авторського права
є автор твору. За відсутності доказів
іншого автором твору вважається
фізична особа, зазначена звичайним
способом як автор на оригіналі або
примірнику твору (презумпція
авторства). Суб'єктами авторського
права є також інші фізичні та юридичні
особи, які набули прав на твори
відповідно до договору або закону.

Згідно до ст.15 Закону України „Про
авторське право і суміжні права" від
23.12.1993 р. № 3792-XII (із змінами) до майнових
прав автора (чи іншої особи, яка має
авторське право) належать: виключне
право на використання твору, а також
виключне право на дозвіл або заборону
використання твору іншими особами.
Майнові права автора (чи іншої особи,
яка має авторське право) можуть бути
передані (відчужені) іншій особі згідно
з положеннями статті 31 цього Закону,
після чого ця особа стає суб'єктом
авторського права. Виключне право на
використання твору автором (чи іншою
особою, яка має авторське право)
дозволяє йому використовувати твір у
будь-якій формі і будь-яким способом.
Виключне право автора (чи іншої особи,
яка має авторське право) на дозвіл чи
заборону використання твору іншими
особами дає йому право дозволяти або
забороняти, зокрема, відтворення
творів; здавання в майновий найм і (або)
комерційний прокат після першого
продажу, відчуження іншим способом
оригіналу або примірників
аудіовізуальних творів, комп'ютерних
програм, баз даних, музичних творів у
нотній формі, а також творів,
зафіксованих у фонограмі чи відеограмі
або у формі, яку зчитує комп'ютер.

Частиною 1 ст.31 Закону України „Про
авторське право і суміжні права"
передбачено, що автор (чи інша особа,
яка має авторське право) може передати
свої майнові права, зазначені у статті
15 цього Закону, будь-якій іншій особі
повністю чи частково. Передача
майнових прав автора (чи іншої особи,
яка має авторське право) оформляється
авторським договором. Майнові права, що
передаються за авторським договором,
мають бути у ньому визначені. Майнові
права, не зазначені в авторському
договорі як відчужувані, вважаються
такими, що не передані.

Відповідно до ч.1 ст.52 Закону України
„Про авторське право і суміжні права"
за захистом свого авторського права і
(або) суміжних прав суб'єкти
авторського права та суміжних прав
мають право звертатися в установленому
порядку до суду та інших органів
відповідно до їх компетенції.

Згідно до п.29 постанови пленуму Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики вирішення
спорів, пов'язаних із захистом прав
інтелектуальної власності" від 17.10.2012 р.
№ 12 з огляду на приписи ст.33 ГПК України
щодо обов'язку доказування і подання
доказів господарському суду у
вирішенні питання про те, якій стороні
належить доводити обставини, що мають
значення для справи про захист
авторського права чи суміжних прав,
слід враховувати таке: 1) позивач,
зокрема, повинен довести належність
йому авторського права та/або суміжних
прав чи права на їх захист, а також факт
використання об'єктів даних прав
відповідачем; 2) відповідач має довести
додержання ним вимог ЦК України і
Закону України „Про авторське право і
суміжні права" при використанні ним
твору та/або об'єкту суміжних прав; в
іншому разі фізична або юридична особа
визнається порушником авторського
права та/або суміжних прав, і для неї
настають наслідки, передбачені цими
законодавчими актами.

Господарський суд, ретельно
проаналізувавши наведені норми
матеріального права, їх тлумачення
пленумом суду касаційної інстанції,
умови ліцензійного договору та
доказове значення, представлених
позивачем документальних та
електронних носіїв інформації,
відзначає, що ФОП ОСОБА_3 шляхом
незаконного (без отримання
субліцензії) розповсюдження
розмальовки з кольоровими наклейками,
на обкладинці якої зображено персонаж
„Маша", яка є самостійною складовою
частиною аудіовізуального твору -
мультиплікаційного серіалу „Маша и
Медведь", порушила належні ТОВ „Маша і
Мєдвєдь" виключні права на
використання малюнків названого
персонажу.

Пунктом „г" ч.2 ст.52 Закону України „Про
авторське право і суміжні права"
встановлено, що суд має право
постановити рішення чи ухвалу про
виплату компенсації, що визначається
судом, у розмірі від 10 до 50000
мінімальних заробітних плат, замість
відшкодування збитків або стягнення
доходу.

Враховуючи викладене, позивач
обґрунтовано вимагає стягнення з
відповідача компенсації за допущене
порушення прав інтелектуальної
власності.

В абз.3 ч.2 ст.52 Закону України „Про
авторське право і суміжні права"
вказано, що при визначенні компенсації,
яка має бути виплачена замість
відшкодування збитків чи стягнення
доходу, суд зобов'язаний у встановлених
пунктом „г" цієї частини межах
визначити розмір компенсації,
враховуючи обсяг порушення та (або)
наміри відповідача.

Пунктом 51.3 постанови пленуму Вищого
господарського суду України „Про
деякі питання практики вирішення
спорів, пов'язаних із захистом прав
інтелектуальної власності" від 17.10.2012 р.
№ 12 встановлено, що у визначенні
розміру такої компенсації
господарським судам необхідно
виходити з конкретних обставин справи
і загальних засад цивільного
законодавства, встановлених статтею 3
ЦК України, зокрема, справедливості,
добросовісності та розумності. Розмір
компенсації визначається судом у межах
заявлених вимог у залежності від
характеру порушення, ступеня вини
відповідача та інших обставин. Зокрема,
враховується: тривалість порушення та
його обсяг (одно- або багаторазове
використання об'єкта авторського
права); передбачуваний розмір збитків
потерпілої особи; розмір доходу,
отриманого внаслідок правопорушення;
кількість потерпілих осіб; наміри
відповідача; наявність раніше вчинених
відповідачем порушень виключного
права даного позивача; можливість
відновлення попереднього стану та
необхідні для цього зусилля тощо.
Відповідні мотиви визначення розміру
компенсації мають бути наведені в
судовому рішенні. У визначенні суми
компенсації господарський суд має
виходити з того розміру мінімальної
заробітної плати, який установлено на
час прийняття судом відповідного
рішення.

Визначаючи розмір компенсації, суд
враховує, що доведеним є лише один факт
реалізації контрафактного товару,
незначний розмір доходу (19,90 грн.),
отриманого внаслідок правопорушення,
та відсутність доказів вчинення
відповідачем порушень виключного
права позивача в минулому, в зв'язку з
чим, виходячи із засад справедливості,
добросовісності, розумності та не
допускаючи можливість надмірного
збагачення ТОВ „Маша і Мєдвєдь" за
рахунок отриманої компенсації, вважає
достатнім задоволення позову в
мінімально дозволеній ст.52 Закону
України „Про авторське право і суміжні
права" сумі, яка на момент прийняття
цього рішення становить 12180,00 грн.

Не приймаються до уваги викладені у
доповнених запереченнях на позов
доводи відповідача, адже:

- діюче українське законодавство
не забороняє самостійне, без залучення
працівників Державної служби
інтелектуальної власності України,
виявлення порушень власних прав у
сфері інтелектуальної власності;

- посилання на недостатність
представленої позивачем доказової
бази, її неналежне оформлення та
відсутність вини ФОП ОСОБА_3 є
суб'єктивною позицією останньої, яка
спрямована, на думку суду, на
звільнення від відповідальності за
неправомірну поведінку відповідача;

- відсутність в Україні єдиної
бази зареєстрованих авторських прав
також підставою для нездійснення
компенсації за незаконне використання
авторських прав не являється. При цьому
ст.6 Закону України „Про авторське
право і суміжні права" наділяє
іноземців та осіб без громадянства,
відповідно до міжнародних договорів чи
на основі принципу взаємності,
однаковими з особами України правами,
передбаченими цим Законом;

- твердження про ненабуття
позивачем правомочностей на захист
авторських прав у суді спростовуються
змістом п.2.10 договору, де закріплено,
що, якщо треті особи порушують виключне
право ліцензіара, а таке порушення буде
зачіпати права ліцензіата, то відмова
ліцензіара від захисту своїх прав, як і
його бездіяльність не є перешкодою для
самостійного вжиття ліцензіатом
доречних заходів захисту його прав в
передбаченому законом порядку;

- інші доводи ФОП ОСОБА_3 теж
відмову у задоволенні позову в повному
обсязі не зумовлюють.

Відповідно до ч.2 ст.49 ГПК України
судові витрати по сплаті судового
збору в повному обсязі покладаються на
відповідача як на сторону, внаслідок
неправомірних дій якої виник спір.

Керуючись ст.ст.33,34,43,44-49,82-85 ГПК України,
вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (АДРЕСА_1 код НОМЕР_1) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю „Маша і Мєдвєдь" (129085,
м. Москва, вул. Годовікова,9, будова 3, код
536) 12180/дванадцять тисяч сто
вісімдесят/ грн. 00 коп. компенсації та
1827/одна тисяча вісімсот двадцять
сім/грн. 00 коп. судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення 10-денного строку з дня його
підписання і може бути оскаржено в
апеляційному порядку.

Наказ видати після набрання рішенням
законної сили.

Повний текст рішення підписано 05.06.2014 р.

Суддя
Лічман Л.В.