ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78, 42-06-22, 32-11-36
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2014 р.
Справа № 923/1055/13

Господарський суд Херсонської області
у складі судді Нікітенка С.В., при
секретарі Гапоновій К.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу

за позовом: публічного акціонерного
товариства "Херсонська
теплоелектроцентраль", м. Херсон

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.
Херсон

про стягнення 8519,73 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Юхно Я.О. - представник,
довіреність № 01-4/03 від 08.01.2014р.;

від відповідача - ФОП ОСОБА_1;

Суть спору: публічне акціонерне
товариство "Херсонська
теплоелектроцентраль" (позивач) 13.08.2013р.
звернулось до господарського суду
Херсонської області з позовною заявою
до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(відповідач) про стягнення суми
заборгованості у розмірі 8519,73 грн., з
якої: 8123,19 грн. - сума основного боргу,
107,12 грн. - сума 3% річних, 289,42 грн. - сума
пені. Судові витрати по справі позивач
просить суд покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує посиланнями на умови
договору №414 від 15.10.2010р., положення
ст.ст. 526, 527, 530, 549, 610-611, 625, 629 ЦК України
та положення ст.ст. 193, 216, 217, 230 ГК
України.

Справа була порушена та прийнята
до провадження суддею Людоговскою В.В.

Рішенням господарського суду
Херсонської області від 26.09.2013 року
позовні вимоги задоволено у повному
обсязі. З відповідача на користь
позивача стягнуто суму основного боргу
у розмірі 8123,19 грн., суму пені у розмірі
289,42 грн., суму 3 % річних у розмірі 107,12
грн., а також 1720,50 грн. в рахунок
відшкодування витрат по сплаті
судового збору.

Постановою Одеського
апеляційного господарського суду від
12.12.2013 року рішення господарського суду
від 26.09.2013р. скасовано. В задоволенні
позовних вимог відмовлено. З позивача
на користь відповідача стягнуто
судовий збір у розмірі 860,25 грн. за
апеляційний перегляд.

Постановою Вищого господарського
суду України від 04.03.2014 року рішення
господарського суду Херсонської
області від 26.09.2013р. та постанову
Одеського апеляційного господарського
суду від 12.12.2013р. скасовано, а справу
передано на новий розгляд до
господарського суду Херсонської
області.

Розпорядженням керівника апарату
господарського суду Херсонської
області №60 від 21.03.2014р. призначено
повторний автоматичний розподіл справ,
за результатами якого справу №923/1055/13
передано на новий розгляд судді
Нікітенко С.В.

Згідно постанови Вищого
господарського суду України від
04.03.2014р. колегія суддів касаційної
інстанції дійшла до наступного
висновку: "Апеляційним судом
встановлено, що позивачем було
поставлено відповідачу теплову
енергію в період з листопада 2012 року по
червень 2013 року на загальну суму
8123,19грн., за яку останній не
розрахувався, що і стало причиною
звернення позивача до суду із цими
вимогами.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, та приймаючи нове про
відмову у задоволенні позову,
апеляційний суд виходив виключно з
того, що вимоги позивача за цією
справою, які останній обґрунтував
договором від 15.10.2010 № 414, є
безпідставними, оскільки у
відповідності із рішенням
господарського суду Херсонської
області від 26.11.2012 у справі № 5024/1563/2012,
згаданий договір був визнаний таким, що
взагалі не укладався.

З такими висновками апеляційного
суду погодитись не можна.

Як вбачається з наявних
матеріалів справи позивач в ході
апеляційного перегляду, з огляду на
подані відповідачем додаткові докази
стосовно договору від 15.10.2010 № 414, дав
відповідні пояснення, з яких випливало,
що між сторонами, навіть з урахуванням
рішення господарського суду
Херсонської області від 26.11.2012 у справі
№ 5024/1563/2012, існували договірні
відносини щодо постачання відповідачу
централізованого опалення та гарячої
води, які давали підстави для стягнення
з нього заборгованості, що утворилась
за означений період часу.

Цих пояснень позивача
апеляційний суд не перевірив, а поданих
ним доказів, всупереч вимогам статей 47,
43 ГПК України, не дослідив, а отже
належним чином не встановив тих
фактичних обставин справи, з якими
позивач пов'язував свої вимоги.

Посилання апеляційної інстанції
на рішення господарського суду
Херсонської області від 26.11.2012 у справі
№ 5024/1563/2012, як на таке, що має
преюдиціальне значення для вирішення
цього спору, не заслуговує на увагу,
оскільки в даному випадку, як те
випливає із змісту зазначеного
судового рішення, преюдиціальне
значення апеляційний суд, всупереч
вимогам ст.35 ГПК України, надав не
встановленим судом фактам, а
оціночному судженню суду щодо доказів,
поданих за іншою справою про стягнення
з відповідача грошової суми
заборгованості за інший період.

У цьому ж зв'язку, прийнявши у
відповідача додаткові докази, та в той
же час відмовившись дослідити
обґрунтованість пояснень позивача, що
були безпосередньо пов'язані з цими
доказами, апеляційний суд порушив
також вимоги статті 43 ГПК України,
згідно з якою господарський суд
створює сторонам та іншим особам, які
беруть участь у справі, необхідні умови
для встановлення фактичних обставин
справи і правильного застосування
законодавства.

Підтвердивши обґрунтованість
пояснень позивача щодо наданого ним
обсягу послуг та розміру дебіторської
заборгованості відповідача, яка
утворилася за визначений позивачем
період, але поставивши в той же час під
сумнів наявність договірних стосунків
між сторонами, апеляційний суд тим
самим дійшов суперечливих висновків за
справою, що само по собі свідчить про
допущену неповноту у встановленні
фактичних обставин справи та про
невідповідність прийнятого ним
рішення вимогам чинного законодавства.

Наведене дає підстави для
скасування оскаржуваної постанови
апеляційного суду.

Оскільки суд першої інстанції,
який в ході розгляду справи дійшов до
інших висновків щодо вирішення спору,
більшою частиною припустився тих же
помилок, скасуванню підлягає також
прийняте ним рішення.

У цьому зв'язку справа має бути
передана на новий розгляд до суду
першої інстанції.

У ході такого розгляду суду
належить врахувати наведене, з'ясувати
дійсність тих обставин, на які
посилається кожна з сторін у своїх
поясненнях по справі, та дослідити
подані за справою докази. На підставі
поданих, а за необхідності й додатково
витребуваних доказів встановити
фактичні обставини справи і в
залежності від встановленого прийняти
таке рішення, яке знаходилося б у
повній відповідності з нормами
матеріального і процесуального права".

Відповідно до ст. 111-12 ГПК України
вказівки, що містяться у постанові
касаційної інстанції є обов'язковими
для суду першої інстанції під час
нового розгляду справи.

Ухвалою господарського суду
Херсонської області від 24.03.2014р. справу
№923/1055/13 призначено до розгляду у
судовому засіданні на 08.04.2014р.

На виконання приписів ст. 111-12 ГПК
України, суд ухвалою по справі від
24.03.2014р. зобов'язав сторін надати
письмові пояснення з урахуванням
обставин, викладених у постанові
Вищого господарського суду України від
04.03.2014р., у справі №923/1055/13.

07.04.2014р. відповідач подав до суду
відзив на позовну заяву, в якому
просить відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог, у зв'язку з
необґрунтованістю.

У відзиві відповідач посилається
на ті обставини, що між сторонами не був
укладений договір про надання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води і не досягнуто
домовленостей щодо істотних умов
договору. Даний факт підтверджується
тим, що на договорі № 414 від 15.10.2010 р., на
який як на підставу позову посилається
позивач, відсутній підпис відповідача.
Крім того, у листопаді 2012 року
відповідач надіслала позивачу лист про
відмову від користування послугами
виконавця і проханням надати їй
технічний проект для переобладнання
системи опалення. У відповідача не
виникло зобов'язань з оплати послуг
централізованого опалення і тому
стягнення з відповідача грошових
коштів є незаконним і необґрунтованим.
Даний відзив суд прийняв до розгляду та
долучив до матеріалів справи.

08.04.2014р. позивач подав до суду
письмові пояснення в обґрунтування
позовних вимог, в яких позовні вимоги
підтримує у повному обсязі та просить
задовольнити.

У своїх поясненнях позивач
посилається на наступні обставини.

01.09.2008р. між ПАТ "Херсонська
теплоелектроцентраль" та ФОП ОСОБА_1
було укладено договір №30 про надання
послуг з централізованого опалення та
постачання гарячої води. Внаслідок
укладення зазначеного договору між
сторонами виникли зобов'язання з
приводу надання послуг з постачання
теплової енергії та оплати цих послуг
відповідачем. Надалі, у зв'язку із
змінами у чинному законодавстві та
редакцій типового договору, 09.11.2010р. на
адресу відповідача був направлений
лист №04-1/01/2303, яким останньому
запропоновано укласти новий договір
№414 про надання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води. 11.11.2010р.,
відповідачем було отримано договір №414
від 15.10.2010 року та повернуто до служби
збуту теплової енергії ПАТ «Херсонська
ТЕЦ». Зазначений договір скріплено
особистою печаткою ФОП ОСОБА_1
Договірні відносини між сторонами по
справі не припинили своє існування та
скріплені документально. ПАТ
«Херсонська ТЕЦ» надає відповідачу
послуги з теплопостачання, а
відповідач зобов'язувався оплатити
послуги у встановлений строк. ПАТ
«Херсонська ТЕЦ» свої зобов'язання
щодо надання послуг з централізованого
опалення виконувало належним чином, що
підтверджується довідками про
наявність опалення в приміщенні
споживача за листопад 2012 р. - квітень 2013
року, розрахунком спожитої теплової
енергії по АДРЕСА_1,
Відомостями-звітами про спожиту
теплову енергію та параметрах
теплоносія за показаннями
тепло-лічильника за листопад 2012 року -
квітень 2013 року. Всі зазначені
документи містяться в матеріалах
справи та підтверджують належне
надання послуг позивачем. Єдиним
доказом того, що ПАТ «Херсонська ТЕЦ»
було надано ФОП ОСОБА_1 неякісні
послуги з теплопостачання є відповідні
акти-претензії. Однак, відповідач
жодного разу не повідомляв ПАТ
«Херсонська ТЕЦ» про неналежне надання
товариством послуг з теплопостачання,
перевірки кількісних та/або якісних
показників надання послуг не
проводились.

29.11.2012 року відповідач звертався
листом до ПАТ «Херсонська ТЕЦ» з
проханням відключення від системи
централізованого опалення у зв'язку з
тяжкім економічним становищем та
неможливістю сплачувати за теплову
енергію згідно діючих тарифів.

На зазначене звернення ПАТ
«Херсонська ТЕЦ» надало відповідачу
відповідь №02-1-7/2711 від 07.12.2012.
Зазначивши, що відповідно до правил
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення, та
типового договору про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005 №630, відключення споживачів
може здійснюватися тільки у разі, коли
технічна можливість такого
відключення передбачена затвердженою
органом місцевого самоврядування,
відповідно до ЗУ «Про
теплопостачання», схемою
теплопостачання. Розроблена та
затверджена від 25.02.2011 №122 «Схема
теплопостачання м. Херсона на 2011-2020
роки» не передбачає відключення
будинку АДРЕСА_1, від централізованого
опалення. В зв'язку з чим ПАТ
«Херсонська ТЕЦ» відмовила скаржнику у
видачі технічних умов на відключення
від мереж централізованого
теплопостачання.

Позивач звертає увагу, що наявних
доказів про неотримання або неналежне
надання послуг з централізованого
опалення відповідачу ФОП ОСОБА_1, в
опалювальний період 2012 - 2013 рік, в
матеріалах справи не міститься.
Відповідач на даний час є споживачем
послуг з теплопостачання, які надає ПАТ
«Херсонська ТЕЦ» і має дотримуватись
вимог чинного законодавства. Дані
пояснення суд прийняв до розгляду та
долучив до матеріалів справи.

25.04.2014р. позивач подав до суду
письмові пояснення щодо оплати
відповідачем наданих послуг. Дані
пояснення з додатком суд прийняв до
розгляду та долучив до матеріалів
справи.

У судовому засіданні 29.04.2014р.
оголошувалась перерва до 12 год. 00 хв.
20.05.2014р., з підстав передбачених ст. 77
ГПК України.

19.05.2014р. позивач подав до суду
додаткові письмові пояснення в
обґрунтування позовних вимог. Дані
пояснення з додатком суд прийняв до
розгляду та долучив до матеріалів
справи.

У судовому засіданні 20.05.2014р.
представник позивача позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, з підстав
викладених у позовній заяві та
письмових поясненнях.

У судовому засіданні 20.05.2014р.
відповідач позовні вимоги не визнав та
у задоволенні позову просив відмовити,
надавши аналогічні пояснення, які
містяться у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що
01.09.2008р. між ПАТ "Херсонська
теплоелектроцентраль" та ФОП ОСОБА_1
було укладено договір №30 про надання
послуг з централізованого опалення та
постачання гарячої води 15.10.2010р.

Надалі, 09.11.2010р. позивач на адресу
відповідача направив лист №04-1/01/2303,
яким останньому запропонував укласти
новий договір №414 про надання послуг з
централізованого опалення та
постачання гарячої води. 11.11.2010р.
відповідачем було отримано договір №414
від 15.10.2010р. (надалі-договір) та
повернуто до служби збуту теплової
енергії ПАТ «Херсонська ТЕЦ». Даний
договір був скріплений лише особистою
печаткою ФОП ОСОБА_1

Відповідно до умов п.1. договору,
позивач приймає на себе зобов'язання
надати відповідачу вчасно та
відповідної якості послуги з
централізованого опалення та
постачання гарячої води, а споживач
зобов'язується своєчасно оплачувати
надані послуги за встановленими
тарифами у строки і на умовах,
передбачених договором. Відповідно до
вказаного договору об'єктом надання
послуг є приміщення, яке знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

На виконання умов договору
позивач, у період з листопада 2012р. по
квітень 2013р. включно, надав відповідачу
послуги з централізованого опалення,
що підтверджується довідками про
наявність опалення у абонентів
Херсонської ТЕЦ, в тому числі у
приміщенні відповідача, за листопад,
грудень 2012 року, січень, лютий,
березень, квітень 2013 р., що знаходяться
у матеріалах справи (а.с. 18-23).

Згідно з п. 8 договору, відповідач
зобов'язаний оплачувати послуги
позивача не пізніше 20 числа, що настає
за розрахунковим.

Позивач для оплати вартості спожитої
теплової енергії виставляв
відповідачу рахунки № №896а за листопад
2012 р. на суму 995 грн. 90 коп., за грудень 2012
р. на суму 1 679 грн. 83 коп., за січень 2013 р.
на суму 1 955 грн. 81 коп., за лютий 2013 р. на
суму 1 667 грн. 83коп., за березень 2013 р. на
суму 1 667 грн. 83 коп., за квітень 2013 р. на
суму 155 грн. 99 коп., отримання яких
відповідачем, підтверджується
реєстрами рахунків.

Отже, у період з листопада 2012 року по
квітень 2013 року позивачем були
виставлені відповідачу рахунки на
оплату спожитої теплової енергії
загальною вартістю 8123,19 грн.

Матеріали справи також свідчать, що
позивач направляв відповідачу вимоги
про сплату заборгованості від 22.03.2013 р.
№ 06-1/746 та від 25.06.2013 р. № 06-1/1474. Дані
вимоги залишені відповідачем без
відповіді та реагування.

Супровідним листом від 20.06.2013 р. № 06-1/1459
позивач направив відповідачу акт
звірки взаєморозрахунків, який
відповідач не підписав та не повернув.

З викладеного слідує, що відповідач за
надані позивачем відповідно до умов
договору №414 від 15.10.2010р. послуги у
період з листопада 2012р. по квітень 2013р.
включно не розрахувався, у зв'язку з чим
за ним утворилась заборгованість у
розмірі 8123,19 грн.

Проаналізувавши заявлені позовні
вимоги з положеннями чинного
законодавства суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
у повному обсязі, з огляду на наступне.

Суд не приймає до уваги доводи
відповідача, що договір №414 від 15.10.2010р.
є укладеним, з огляду на наступне.

На підставу того, що договір №414
від 15.10.2010р. є неукладеним, відповідач
посилається на ті обставин, що в ньому
відсутній підпис відповідача, а
печатка ФОП ОСОБА_1, якою скріплений
даний договір, поставлена продавцем
магазину помилково, тобто без відома
ФОП ОСОБА_1

Суд враховує, що відповідно п. 3.4.1
«Інструкції про порядок видачі
міністерствам та іншим центральним
органам виконавчої влади,
підприємствам, установам,
організаціям, господарським
об'єднанням та громадянам дозволів на
право відкриття та функціонування
штемпельно-граверних майстерень,
виготовлення печаток і штампів, а також
порядок видачі дозволів на оформлення
замовлення на виготовлення печаток і
штампів» затв. Наказом МВС України від
11.01.1999 р. № 17, відповідальність і
контроль за дотриманням порядку
зберігання печаток і штампів, а також
законністю користування ними
покладається на керівників
підприємств, установ і організацій,
господарських об'єднань, суб'єктів
господарської діяльності.

Отже, зазначене обумовлює
презумпцію, в силу якої печатка на
будь-якому документі вважається
поставленою з відома її керівника.

За таких обставин, підстав
вважати, що печатка ФОП ОСОБА_1, якою
скріплений договір №414 від 15.10.2010р. була
проставлена без її відома, у суду
відсутні.

Крім того, свідчення того, що
договір №414 від 15.10.2010р. є укладеним,
свідчить той факт, що він сторонами
виконувався, оскільки відповідач у
період дії даного договору частково
розраховувався з позивачем за надані
послуги. Так, 29.12.2011р. відповідач
сплатив позивачу за надані послуги 400,00
грн., 16.02.2012р. 800 грн. та 26.03.2012р. 643,83 грн.
(а.с. 178-181).

Також у листі від 20.06.2012р.
відповідач визнав заборгованість
перед позивачем у розмірі 6207,37 грн. (а.с.
182). Дана заборгованість виникла
починаючи з листопада 2011 року, тобто
під час надання позивачем послуг за
договором №414 від 15.10.2010р.

19.05.2014р. представник позивача
надав суду письмові пояснення (а.с. 184-187)
з яких вбачається, що 29.06.2011р. ПАТ
«Херсонська ТЕЦ» звернулось до
господарського суду Херсонської
області з позовною заявою до ФОП ОСОБА_1
про стягнення суми заборгованості у
розмірі 3950,32 грн., за послуги з
теплопостачання за період з листопада
2009 року по березень 2011 року (справа
№5024/1241/2011).

Позовні вимоги ПАТ «Херсонська
ТЕЦ» було обґрунтовано наявністю
господарських відносин між сторонами
на підставі укладених договорів про
надання послуг з централізованого
опалення та постачання гарячої води №30
від 01.09.2008р. та №414 від 15.10.2010р..

Загальна сума заборгованості
споживача - ФОП ОСОБА_1 перед ПАТ
«Херсонська ТЕЦ» складала 3950,32 грн., за
наступними договорами:

- за договором №30 від 01.09.2008р. за період
з листопада 2009 року по березень 2010 року;

- за договором №414 від 15.10.2010р. за період
з жовтня 2010 року по березень 2011 року.

В період з листопада 2009 року по
березень 2011 року ПАТ «Херсонська ТЕЦ»
були виставлені ФОП ОСОБА_1 рахунки
№896а на оплату спожитої теплової
енергії на загальну суму 9452,47 грн.

ФОП ОСОБА_1 за спожиту теплову
енергію розраховувалась лише частково
в сумі 6202,15 грн., у зв'язку з чим за нею
утворилась заборгованість в сумі 3250,32
грн.

Під час розгляду справи №5024/1241/2011
ФОП ОСОБА_1 перераховано ПАТ
«Херсонська ТЕЦ» суму боргу у розмірі
3250,32 грн.

19.07.2011 року господарським судом
Херсонської області було прийнято
рішення у справі №5024/1241/2011, яким
провадження у справі в частині
стягнення 3250,32 грн.. боргу припинено на
підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України. В
задоволенні решти вимог суд відмовив
(а.с. 188). Рішення суду у справі №5024/1241/2011
сторонами не оскаржувалось.

Таким чином, факти встановлені
рішенням господарського суду
Херсонської області від 19.07.2011 року у
справі №5024/1241/2011, відповідно до ст. 35
ГПК України, повторному доказуванню не
підлягають.

Отже, з викладеного слідує, що
своїми діями ФОН ОСОБА_1 підтвердила
про обізнаність існування договору №414
від 15.10.2010р. та факт виконання умов
договору, адже прийняла послуги
позивача по теплопостачанню, та
здійснила оплату наданих послуг, тобто
відповідач поніс певні затрати
виконавши вимоги договору щодо оплати
за отримані послуги.

Відповідно до положень ст. 193 ГК
України, суб'єкти господарювання та
інші учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених ГК України.

Нормами ст. 509 ЦК України
визначено поняття зобов'язання та
підстави його виникнення.
Зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 ЦК України.

Положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України
встановлено, що одностороння відмова
від зобов'язання або одностороння
зміна його умов не допускається, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до положень ч.1 ст. 530 ЦК
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Доказів погашення заявленої до
стягнення суми основного боргу у
розмірі 8123,19 грн. відповідачем суду не
надано.

З огляду на викладене, позовні
вимоги в частині стягнення суми
основного боргу у розмірі 8123,19 грн. є
доведеними і обґрунтованими.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення 3-х % річних та пені, ст. 625 ЦК
України допускає, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до умов п. 12 договору,
за несвоєчасне внесення плати за
отримані послуги з споживача
стягується пеня на користь виконавця у
розмірі 0,1 % від суми боргу за кожний
день прострочення терміну сплати.

Порушення зобов'язань є підставою
для застосування господарських
санкцій, передбачених Господарським
кодексом України, іншими законами або
договором.

Статтею 610 ЦК України встановлено,
що порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 230 ГК
України, пеня й штраф є господарськими
штрафними санкціями, які учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Частиною 4 ст.231 Господарського
кодексу України встановлено, що у разі,
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому договором. При
цьому розмір санкцій може бути
встановлено у відсотковому відношенні
до суми невиконаної частини
зобов'язання або у певній, визначеній
грошовій сумі, або у відсотковому
відношенні до суми зобов'язання
незалежно від ступеня його виконання,
або у кратному розмірі до вартості
товарів.

Пункт 6 ст.231 Господарського
кодексу України визначає, що штрафні
санкції за порушення грошових
зобов'язань встановлюються у
відсотках, розмір яких визначається
обліковою ставкою Національного банку
України за весь час користування
чужими коштами, якщо інший розмір
відсотків не передбачено законом або
договором.

За змістом статті 3 Закону України
"Про відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань" №
543/96-ВР від 22.11.96 р. передбачено, що
розмір пені обчислюється від суми
простроченого платежу, та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки НБУ від суми боргу.

Суд перевірив розрахунок пені та,
враховуючи вищевикладене, дійшов
висновку, що позовні вимоги щодо
стягнення пені підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК
України, боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Доказів сплати сум пені та 3%
річних відповідачем суду не надано.

Таким чином, позовні вимоги в
частині стягнення суми 3-х % річних у
розмірі 107,12 грн. та суми пені у розмірі
289,42 грн. підлягають задоволенню,
оскільки вони є обґрунтованими та
доведеними.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34
ГПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Докази подаються сторонами та
іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки
ті докази, які мають значення для
справи.

Обставини справи, які відповідно
до законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Доводи відповідача, які викладені
ним у відзиві на позовну заяву суд
відхиляє через їх невідповідність
фактичним обставинам справи.

Щодо незгоди відповідача з площею
опалювального приміщення, то суд
роз'яснює, що в даному випадку сторонам
слід вносити зміни до договору №414 від
15.10.2010р. в частині визначення площі
опалювального приміщення.

Оцінюючи подані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
заявлені позивачем вимоги
документально підтверджені, а отже
такі, що підлягають задоволенню у
повному обсязі.

Понесені позивачем витрати зі
сплати судового збору у розмірі 1720,50
грн. відшкодовується йому за рахунок
відповідача, з вини якого спір доведено
до врегулювання у судовому порядку.

У судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
судового рішення і повідомлено
представникам сторін про дату
складення повного рішення.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код ІНН НОМЕР_1) на
користь публічного акціонерного
товариства "Херсонська
теплоелектроцентраль" (73036, м. Херсон,
Бериславське шосе, 1, ,
р/р № 2029 в ХОУ ВАТ "Державний
ощадний банк України", МФО 352457) суму
основного боргу в розмірі 8123,19 грн.

3. Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, код ІНН НОМЕР_1) на
користь публічного акціонерного
товариства "Херсонська
теплоелектроцентраль" (73036, м. Херсон,
Бериславське шосе, 1, ,
р/р № 2029 в ХОУ ВАТ "Державний
ощадний банк України", МФО 352457) суму 3%
річних у розмірі 107,12 грн., суму пені у
розмірі 289,42 грн. та 1720,50 грн. в рахунок
відшкодування витрат по сплаті
судового збору.

Накази видати стягувачу після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 26.05.2014р.

Суддя
С.В. Нікітенко