КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2014 р. Справа№ 918/1137/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Сухового В.Г.

Рудченка С.Г.

при секретарі судового засідання
Степанці О.В.

від позивача - Гішко В.С., (дов. б/н від
24.12.2012 року);

від відповідача - Лубнін О.В., (дов. б/н
від 05.11.2013 року);

Гладка В.В., (дов. б/н від
23.01.2014 року)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Сканія Україна»

на рішення Господарського суду міста
Києва від 06.03.2014 року

у справі №918/1137/13 (суддя А.І. Привалов)

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю Фірма «Журавлина»,
Рівненська область, м. Сарни

до товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Сканія Україна», м. Київ

про тлумачення умов договору, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю Фірма «Журавлина»
(надалі - ТОВ Фірма «Журавлина», позивач
у справі) звернулось до господарського
суду Рівненської області з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Сканія Україна» (надалі -
ТОВзІІ «Сканія Україна», відповідач у
справі) про тлумачення умов договору. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилається на те, що між
сторонами існує різне тлумачення умов
пункту 13.1 статті 13 Договору з Дилером
від 23.06.2005 року та підпункту (в) пункту
4.2. Угоди про незалежну майстерню
(сервісний центр) від 03.05.1999 року, які
пов'язані з порядком розірвання
сторонами договорів та оформлення
такого розірвання договорів.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 01.08.2013 року
порушено провадження у справі № 918/1137/13
за позовом ТОВ Фірма «Журавлина» до
ТОВзІІ «Сканія Україна» про тлумачення
умов договору.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 15.08.2013 року,
залишеною без змін постановою
Рівненського апеляційного
господарського суду від 09.09.2013 року,
матеріали справи № 918/1137/13 передано за
встановленою підсудністю до
Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 02.10.2013 року справу № 918/1137/13
прийнято до провадження суддею
Приваловим А.І. та призначено до
розгляду в судовому засіданні на 07.11.2013
року.

18.10.2013 року до Господарського суду
міста Києва надійшов запит
Рівненського апеляційного
господарського суду за № 918/1137/11783/13 від
16.10.2013 року про надіслання матеріалів
справи 918/1137/13 до Рівненського
апеляційного господарського суду для
виконання вимог ст. 109 Господарського
процесуального кодексу України, у
зв'язку з надходженням касаційної
скарги ТОВ Фірма «Журавлина» на
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 09.09.2013 року у
справі № 918/1137/13.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.10.2013 року було зупинено
провадження у справі № 918/1137/13 до
завершення перегляду в касаційному
порядку постанови Рівненського
апеляційного господарського суду від
09.09.2013 року у справі № 918/1137/13, а
матеріали справи - скеровано до
Рівненського апеляційного
господарського суду.

Постановою Вищого господарського суду
України від 10.12.2013 року у справі №
918/1137/13 касаційну скаргу ТОВ фірма
«Журавлина» залишено без задоволення,
ухвалу господарського суду
Рівненської області від 15.08.2013 року та
постанову Рівненського апеляційного
господарського суду від 09.09.2013 року у
справі № 918/1137/13 залишено без змін.

13.12.2013 року матеріали справи № 918/1137/13
передано до Господарського суду міста
Києва.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 17.12.2013 року, на підставі ч. 3 ст.
79 Господарського процесуального
кодексу України, поновлено провадження
у справі №918/1137/13.

20.01.2014 року на адресу господарського
суду міста Києва надійшов запит
господарського суду Рівненської
області за № 918/1137/13 від 14.01.2013 року про
направлення матеріалів справи № 918/1137/13
до господарського суду Рівненської
області для вирішення питання про
прийняття до розгляду заяви ТОВ фірми
«Журавлина» від 05.11.2013 року про
перегляд ухвали господарського суду
Рівненської області від 15.08.2013 року у
справі № 918/1137/13 за нововиявленими
обставинами.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 21.01.2014 року було зупинено
провадження у справі № 918/1137/13 до
розгляду заяви ТОВ Фірми «Журавлина»
від 05.11.2013 року про перегляд ухвали
господарського суду Рівненської
області від 15.08.2013 року у справі №
918/1137/13 за нововиявленими обставинами
та повернення матеріалів справи до
Господарського суду міста Києва, а
матеріали справи - скеровано до
Господарського суду Рівненської
області.

Ухвалою Господарського суду
Рівненської області від 29.01.2014 року у
справі №918/1137/13 відмовлено у прийняті
заяви ТОВ Фірми «Журавлина» про
перегляд ухвали Господарського суду
Рівненської області від 15.08.2013 року у
справі №918/1137/13 за нововиявленими
обставинами.

10.02.2014 року матеріали справи № 918/1137/13
повернуто до Господарського суду міста
Києва.

Ухвалою Господарського суду міста
Києва від 13.02.2014 року, на підставі ч. 3 ст.
79 Господарського процесуального
кодексу України, поновлено провадження
у справі.

До початку судового засідання 06.03.2014
року через канцелярію Господарського
суду міста Києва, позивач керуючись
правами, які передбачені ст. 22
Господарського процесуального кодексу
України, надав клопотання про
уточнення позовних вимог, відповідно
до яких позивач просить суд:
постановити рішення про тлумачення
змісту пункту 13.1. статі 13 Договору з
Дилером від 23.06.2005 року, змісту пункту
15.1 ст. 15 Договору з Дилером від 23.06.2005
року, змісту підпункту (в) пункту 4.2.
Угоди про незалежну майстерню
(сервісний центр) від 03.05.1999 року, яким
розтлумачити сторонам:

- чи є достатнім для припинення
Договору з Дилером від 23.06.2005 року на
підставі пункту 13.1. статі 13 цього
договору сам факт направлення
заінтересованою стороною не менш як за
шість місяців відповідного
повідомлення (листом з оголошеною
цінністю та повідомленням про
вручення) на адресу іншої Сторони, або
для припинення Договору з Дилером від
23.06.2005 року необхідно укладання угоди
про припинення Договору з Дилером від
23.06.2005 року ?

- чи зобов'язує пункт 15.1 ст. 15 Договору з
Дилером від 23.06.2005 року заінтересовану
сторону в припиненні Договору з
Дилером від 23.06.2005 року передати спір з
його припинення на розгляд у
встановленому чинним законодавством
порядку до господарчого суду з
врахуванням встановленої законом
підсудності справ, якщо такий спір з
припинення Договору з Дилером від
23.06.2005 року на підставі його пункту 13.1.
статі 13 сторонам не вдалось
врегулювати шляхом переговорів ?

- чи можна вважати припиненим Договір з
Дилером від 23.06.2005 року на підставі його
пункту 13.1. статі 13 якщо сторонами не
укладено угоди про припинення Договору
з Дилером від 23.06.2005 року, а спір сторін
з такого припинення не вирішено в
судовому порядку?

- чи є достатнім для припинення Угоди
про незалежну майстерню (сервісний
центр) від 03.05.1999 року на підставі
підпункту (в) пункту 4.2. сам факт
направлення заінтересованою стороною
іншій стороні письмового повідомлення
про припинення дії Угоди про незалежну
майстерню (сервісний центр) від 03.05.1999
року без надання при цьому
заінтересованою стороною фактичних
доказів порушення іншою стороною своїх
зобов'язань за угодою, в наслідок чого
сторона, якій ставлять за провину
порушення нею зобов'язань за угодою,
фактично позбавляється можливості
усунути конкретне порушення в
передбачений п'ятнадцятиденний строк,
оскільки вона не знає про яке саме
конкретне порушення йде мова в
отриманому письмовому повідомлені, в
той час як факт здійснення такого
порушення не доведений?

Рішенням Господарського суду міста
Києва від 06.03.2014 року, повний текст
підписаний 12.03.2014 року, у справі №
918/1137/13 позовні вимоги ТОВ Фірма
«Журавлина» до ТОВзІІ «Сканія Україна»
про тлумачення умов договору
задоволено частково. Розтлумачено
пункт 13.1. статті 13 та пункт 15.1. статті 15
Договору з Дилером від 23.06.2005 року, а
також підпункт (в) пункту 4.2. Угоди про
незалежну майстерню (сервісний центр)
від 03.05.1999 року. Рішення суду першої
інстанції мотивовано тим, що між
сторонами існує спір з приводу
тлумачення змісту Договору з Дилером
від 23.06.2005 року та угоди про незалежну
майстерню (сервісний центр) від 03.05.1999
року, а саме існує наявність різної
оцінки змісту їх умов. Крім того, суд
першої інстанції не задовольнив
позовні вимоги в частині визнання
припиненим Договору з Дилером від
23.06.2005 року на підставі його пункту 13.1.
статті 13, якщо сторонами не укладено
угоди про припинення Договору з
Дилером від 23.06.2005 року, оскільки така
вимога не пов'язана з тлумаченням умов
договору.

Не погодившись із вказаним рішенням,
ТОВзІІ «Сканія Україна» подало до
Київського апеляційного
господарського суду скаргу, в якій
просить скасувати рішення
Господарського суду міста Києва від
06.03.2014 року у справі №918/1137/13 повністю та
прийняти нове рішення, яким у позові
відмовити у повному обсязі. В
обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на те, що
судом першої інстанції при прийнятті
оскаржуваного рішення судом першої
інстанції не було досліджено та не
надано належної оцінки наявним у
матеріалах доказів чим порушив норми
матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 09.04.2014 року у
складі колегії суддів: головуючий
суддя - Агрикова О.В., судді - Суховий
В.Г., Рудченко С.Г., апеляційну скаргу
ТОВзІІ «Сканія Україна» на рішення
господарського суду міста Києва від
06.03.2014 року у справі №918/1137/13 прийнято до
провадження та призначено її розгляд
на 23.04.2014 року.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу,
який був поданий 22.04.2014 року через
канцелярію Київського апеляційного
господарського суду, позивач просить
колегію суддів залишити рішення суду
першої інстанції без змін, а скаргу без
задоволення.

Крім того, до початку судового
засідання 22.04.2014 року через канцелярію
Київського апеляційного
господарського суду від позивача
надійшло клопотання про використання
російської мови у господарському
процесі та клопотання про забезпечення
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Відповідно до ч. 7 ст. 81-1 Господарського
процесуального кодексу України на
вимогу хоча б одного учасника судового
процесу у суді першої чи апеляційної
інстанції при розгляді справи по суті
або за ініціативою суду здійснюється
фіксування судового процесу з
допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

За таких обставин, в судовому засіданні
22.04.2014 року здійснювалась фіксація
судового процесу за допомогою
технічного засобу.

В судовому засіданні 22.04.2014 року
представник відповідача надав усні
пояснення по суті апеляційної скарги,
просив колегію суддів задовольнити
апеляційну скаргу та скасувати рішення
суду першої інстанції у повному обсязі.
Представник позивача заперечував
проти апеляційної скарги та просив
колегію суддів залишити рішення суду
першої інстанції без змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін та дослідивши надані докази,
колегія суддів оголосила, на підставі
ст. 77 Господарського процесуального
кодексу України перерву до 14.05.2014 року.

В судовому засіданні 14.05.2014 року
представник відповідача надав усні
пояснення по суті апеляційної скарги,
просив колегію суддів задовольнити
апеляційну скаргу та скасувати рішення
суду першої інстанції у повному обсязі.
Представник позивача заперечував
проти апеляційної скарги та просив
колегію суддів залишити рішення суду
першої інстанції без змін.

Статтею 101 Господарського
процесуального кодексу України
встановлено, що у процесі перегляду
справи апеляційний господарський суд
за наявними у справі і додатково
поданими доказами повторно розглядає
справу. Апеляційний господарський суд
не зв'язаний доводами апеляційної
скарги і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі
перегляду справи у апеляційній
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при прийнятті оскаржуваного
рішення, дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а оскаржуване рішення
місцевого господарського суду не
підлягає скасуванню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, між ТОВ фірма «Журавлина» та
ТОВзІІ «Сканія Україна» укладено
Договір з Дилером від 23.06.2005 року (т. 1
а.с. 24-33) (надалі - Договір з Дилером) та
Угоду про незалежну майстерню
(сервісний центр) від 03.05.1999 року (т. 1 а.с.
37-48) (надалі - Угода).

Відповідно до пункту 13.1 статті 13
Договору з Дилером, останній може бути
припинено за письмовою заявою
будь-якої із сторін шляхом укладання
угоди про припинення Договору, за умови
направлення не менш як за шість місяців
відповідного повідомлення (листом з
оголошеною цінністю та повідомленням
про вручення) на адресу іншої сторони.

Згідно із пунктом 15.1 ст. 15 Договору з
Дилером, всі суперечки та конфлікти за
цим Договором, а саме, але не виключно, з
питань його тлумачення, порушення
будь-які його положень, припинення або
недійсності, які не вдалось
врегулювати шляхом переговорів,
передаються на розгляд у встановленому
чинним законодавством порядку до
господарчого суду з врахуванням
встановленої законом підсудності
справ.

Підпунктом (в) пункту 4.2. Угоди, будь-яка
із сторін може негайно припинити дію
цієї угоди шляхом надання письмового
повідомлення іншій стороні, якщо така
інша сторона стає неплатоспроможною
або банкрутом, або вимагає введення
мораторію на здійснення платежів, або у
випадку, якщо будь-яка з форс-мажорних
обставин, визначених у Рамковій угоді,
укладеній сторонами на дату укладання
цієї угоди (далі - «Рамкова угода»)
унеможливлює виконання цією угоди
іншою Стороною протягом строку понад 60
(шістдесят) днів.

На підставі вищевказаних пунктів
Договору з Дилером та Угоди, 30.01.2012 року
листом вих.№ 20120130-1 (т. 1 а.с. 58-61) ТОВзІІ
«Сканія Україна» повідомило ТОВ фірма
«Журавлина» про припинення його
взаємовідносин, у зв'язку з порушенням
позивачем умов придбання продукції
тільки у відповідача та розповсюдження
товарів, які конкурують з ТОВзІІ
«Сканія Україна». Крім того, листами
від 26.03.2012 року за вих. № 20120326-1 (т. 1 а.с.
63); вих. № 20120326-2 (т. 1 а.с. 64) та вих. №
20120326-3 (т. 1 а.с. 65) ТОВзІІ «Сканія
Україна» повідомило ТОВ фірма
«Журавлина» про припинення дії
договору та угоди. З матеріалів справи
вбачається, що разом з листами ТОВзІІ
«Сканія Україна» надіслало проекти
угод про припинення дії договору та
угоди.

09.04.2012 року ТОВ фірма «Журавлина»
листами вих. №04-12/80 (т. 1 а.с. 67) та вих.
№04-12/78 (т. 1 а.с. 68) заперечило проти
припинення дії договору та угоди.

У своїй позовній заяві, позивач вказує,
що вищезазначені пункти не надають
відповідачу права в односторонньому
порядку розірвати договір та угоди, в
той час відповідач вважає, що спірні
умови договорів надають йому право на
одностороннє розірвання договору та
угоди.

У своїх висновках суд першої інстанції
зазначив, що сторонами не досягнуто
згоди щодо підстав та умов припинення
дії договорів. При цьому, причиною
виникнення спору між сторонами є різне
тлумачення ними умов пункту 13.1 статті 13
договору підпункту (в) пункту 4.2. Угоди.

Проаналізувавши рішення суду першої
інстанції, колегія суддів погоджується
із вищевказаними висновками з огляду
на наступне.

Так, згідно з ч. 2 ст. 213 Цивільного
кодексу України на вимогу однієї або
обох сторін суд може постановити
рішення про тлумачення змісту
правочину.

У відповідності до частин 3, 4 ст. 213
Цивільного кодексу України при
тлумаченні змісту правочину беруться
до уваги однакове для всього змісту
правочину значення слів і понять, а
також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів. Якщо
буквальне значення слів і понять, а
також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів не
дає змоги з'ясувати зміст окремих
частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін. Якщо за
правилами, встановленими ч. 3 цієї
статті, немає можливості визначити
справжню волю особи, яка вчинила
правочин, до уваги беруться мета
правочину, зміст попередніх
переговорів, усталена практика
відносин між сторонами, звичаї
ділового обороту, подальша поведінка
сторін, текст типового договору та інші
обставини, що мають істотне значення.

Отже, підставою для застосування
такого правового інституту як
тлумачення змісту угоди має бути
наявність спору між сторонами угоди
щодо її змісту, невизначеність і
незрозумілість буквального значення
слів, понять і термінів тексту всієї
угоди або її частини, що не дає змоги
з'ясувати дійсний зміст угоди або її
частини, а волевиявлення сторони
правочину не дозволяє однозначно
встановити її намір, тобто, потребує
встановлення справжньої волі,
вираженої при вчиненні правочину, та
відповідності волі та волевиявлення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст
угоди або її частина у способи,
встановлені статтею 213 Цивільного
кодексу України, тобто, тлумаченням
правочину є встановлення його змісту
відповідно до волевиявлення сторін при
його укладенні, усунення
нез'ясованостей та суперечностей у
трактуванні його положень. Відповідно,
тлумачення не може створювати,
натомість, тільки роз'яснювати вже
існуючі умови угоди.

В ч. 3 ст. 213 Цивільного кодексу України
сформульовано основні способи,
застосовувані при тлумаченні змісту
правочину. Насамперед необхідно брати
до уваги однакове для всього змісту
правочину значення слів і понять, а
також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів.
Зміст має встановлюватися шляхом
порівняння відповідної частини
правочину зі змістом інших його частин,
усім його змістом, намірами сторін.
Застосовуючи даний спосіб тлумачення
договору, суд має вдаватися до
допоміжних заходів, які свідчать про
дійсну волю сторони. За таких обставин
воля сторони має з'ясовуватися з
урахуванням мети правочину, а саме тих
правових наслідків, яких бажала
досягнути сторона. При з'ясуванні
дійсної волі сторін має вияснятися
воля на момент укладення договору, а не
на момент його тлумачення, тому мають
з'ясовуватися всі обставини, в тому
числі зміст попередніх договорів і
наступна поведінка сторін. Тлумачення
змісту правочину має здійснюватися
також у контексті змісту закону. Тобто
так чи інакше в суду може виникнути
потреба у застосуванні
загальноцивілістичних способів
тлумачення правових норм, що регулюють
спірні відносини.

Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу
України, відповідно до статті 6 цього
Кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до частин 2,3 статті 6
Цивільного кодексу України, сторони
мають право врегулювати у договорі,
який передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами.

Сторони в договорі можуть відступити
від положень актів цивільного
законодавства і врегулювати свої
відносини на власний розсуд.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 188 Господарського
кодексу України зміна та розірвання
господарських договорів в
односторонньому порядку не
допускається, якщо інше не передбачено
законом або договором. Сторона
договору, яка вважає за необхідне
змінити або розірвати договір, повинна
надіслати пропозиції про це другій
стороні.

Відповідно до п. 3 статті 3 Цивільного
кодексу України однією з загальних
засад цивільного законодавства
України є свобода договору. Суть цієї
норми розкрита в статті 627 Цивільного
кодексу України, згідно з якою сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Частиною 4 статті 179 Господарського
кодексу України встановлено, що при
укладенні господарських договорів
сторони можуть визначати зміст
договору на основі вільного
волевиявлення, коли сторони мають
право погоджувати на свій розсуд
будь-які умови договору, що не
суперечать законодавству.

Даний договір за своєю правовою
природою відноситься до договорів про
надання послуг в розумінні ст. 901
Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 907 Цивільного кодексу
України договір про надання послуг
може бути розірваний, у тому числі
шляхом односторонньої відмови від
договору, в порядку та на підставах,
встановлених цим Кодексом, іншим
законом або за домовленістю сторін.
Порядок і наслідки розірвання договору
про надання послуг визначаються
домовленістю сторін або законом.

За загальним правилом передбачено
припинення зобов'язання взаємною
згодою сторін, але винятки з цього
правила можуть бути встановлені
договором або законом. Якщо сторони в
договорі передбачили право сторін на
односторонню відмову від виконання
договору, то вони повинні погодити
порядок та наслідки такої
односторонньої відмови. Таким чином
законодавець надає право сторонам
договору про надання послуг розірвати
договір у тому числі і шляхом
односторонньої відмови від нього але в
порядку, що визначаються за
домовленістю сторін або законом.

Відповідно до статті 13 Договору з
Дилером, договір укладено на
невизначений термін і може бути
припинено у трьох випадках , а саме:

- на підставі п.13.1 ст. 13, договір може
бути припинено за письмовою заявою
будь-якої із сторін шляхом укладання
угоди про припинення договору, за умови
направлення не менш як за шість місяців
відповідного повідомлення (листом з
оголошеною цінністю та повідомленням
про вручення) на адресу іншої сторони;

- на підставі п.13.2 ст.13, договір може
бути розірвано шляхом укладання
відповідної угоди про припинення
договору на вимогу однієї із сторін,
без дотримання вказаного у п. 13.1
договору порядку попереднього
повідомлення, у випадку грубого
порушення іншою стороною умов
договору, визнання банкрутом або
з'явлення про мораторій на платежі;

- на підставі п.13.3 ст. 13, ТОВ «Сканія
Україна» має право припинити договір
шляхом направлення за три місяці листа
з повідомленням на адресу дилера, у
випадку коли у складі учасників
(акціонерів) дилера відбулися такі
зміни, які не дозволяють ТОВ «Сканія
Україна» припускати, що договір буде
виконуватися належним чином.

Із системного аналізу п. 13.1 та п. 13.2 ст.13
Договору з Дилером вбачається, як то
вірно зазначив суд першої інстанції, що
сторони домовились про припинення
договору у випадку ініціативи
будь-якої із сторін. Крім безпосередньо
такого повідомлення, ще шляхом
укладання угоди про припинення.
Вказане кореспондується і з п.15.1
Договору з Дилером, яким встановлено,
що всі суперечки, зокрема, і щодо
припинення, які не вдалось врегулювати
шляхом переговорів передаються на
розгляд у встановленому чинним
законодавством порядку до
господарчого суду. Тобто сторони
домовились і про проведення
переговорів щодо припинення Договору з
Дилером крім письмового повідомлення
будь-якої із сторін про ініціювання
припинення договору без переговорів
про укладення відповідної угоди про
його припинення не достатньо.

Дане відповідає і вимогам чинного
законодавства. Так, відповідно до ч.3
ст.214 Цивільного кодексу України
відмова від правочину вчиняється у
такій самій формі, в якій було вчинено
правочин. У Цивільному кодексі України
не визначається порядок оформлення
відмови сторін від договору. Юридично
така відмова також є правочином. Щодо
договорів, укладених у простій
письмовій формі, відмова від договору
може бути оформлена письмово у вигляді
правочину про відмову, про розірвання
чи про припинення договору. Статтею 654
Цивільного кодексу України
встановлено, що зміна або розірвання
договору вчиняється в такій самій
формі, що й договір, що змінюється або
розривається, якщо інше не встановлено
договором або законом чи не випливає із
звичаїв ділового обороту.

Тобто юридична відмова від договірного
зобов'язання, як випливає із змісту ч.3
ст.214 Цивільного кодексу України та
ст.654 Цивільного кодексу України, також
є договором та його форма може бути
визначена сторонами договору.

Таким чином, судом першої інстанції при
тлумаченні п.13.1 ст. 13 Договору з Дилером
цілком правомірно була надана оцінка
положення договору, співвідношення їх
до норм чинного законодавства та дії
сторін та зроблений висновок про
необхідність досягнення згоди сторін
на припинення дії Договору з Дилером у
письмовій формі.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що виходячи з
суперечностей, які виникли між
сторонами щодо застосування порядку та
умов припинення дії Договору з Дилером,
а також враховуючи умови щодо
припинення дії договору, визначені в
статті 13 Договору з Дилером від 23.06.2005
року, заявлені позовні вимоги в частині
тлумачення п. 13.1. ст. 13 та п. 15.1 ст. 15
Договору з Дилером від 23.06.2005 року є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

При цьому, суд першої інстанції
правомірно відмовив у задоволенні
позовних вимог про визнання припиненим
Договору з Дилером від 23.06.2005 року на
підставі його пункту 13.1. статі 13, якщо
сторонами не укладено угоди про
припинення Договору з Дилером від
23.06.2005 року, оскільки така вимога не
пов'язана з тлумаченням умов договору.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
позовних вимог в частині тлумачення
підпункту (в) пункту 4.2. Угоди про
незалежну майстерню (сервісний центр)
від 03.05.1999 року та зазначає наступне.

Відповідно до підпункту в) пункту 4.2
Угоди про незалежну майстерню, що
просить розтлумачити позивач, будь-яка
із Сторін, керуючись власним рішенням,
може припинити дію цієї Угоди шляхом
надання письмового повідомлення іншій
Стороні після порушення такою іншою
Стороною своїх зобов'язань за цією
Угодою, і таке припинення набирає
чинності на 15 (п'ятнадцятий) день після
отримання такого повідомлення, якщо
таке порушення не усувається до цього
часу.

За своєю правовою природою
вищезазначена норма про припинення дії
Угоди виступає як санкція за
правопорушення. При цьому, враховуючи
наявність можливості усунення такого
порушення, застосовується як захід
оперативного впливу на правопорушника
з метою припинення або попередження
порушення зобов'язання. Тобто
обов'язковими підставами для
застосування саме цієї умови Угоди є
по-перше, наявність такого
правопорушення; по-друге, письмове
повідомлення про факт такого порушення
господарського зобов'язання; трете,
порушнику надано право на усунення
такого порушення зобов'язання протягом
15 днів з моменту отримання
відповідного повідомлення.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов і вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

При цьому, колегія суддів зазначає, що
із зібраних по справі доказів
вбачається вчинення відповідачем дій
щодо припинення дії Угоди про
незалежну майстерню, на підставі
підпункту (в) пункту 4.2. Угоди, без
зазначення порушення зобов'язань, які
мали місце зі сторони позивача, чим
позбавлено останнього усунути такі
порушення.

Згідно з приписами ст. 13 Цивільного
кодексу України, особа здійснює
цивільні права у межах, наданих їй
договором або актами цивільного
законодавства. При здійсненні своїх
прав особа зобов'язана утримуватися
від дій, які могли б порушити права
інших осіб. Не допускаються дії особи,
що вчиняються з наміром завдати шкоди
іншій особі, а також зловживання правом
в інших формах.

Колегія суддів відхиляє доводи
відповідача що Договором з Дилером не
передбачено досягнення згоди сторін
стосовно умов припинення Договору з
Дилером, тобто згода позивача на
припинення договору повинна бути
безумовною, виходячи з наступного.

Згідно пункту 13.1. статі 13 Договору з
Дилером зазначений договір
припиняється шляхом укладання угоди
про припинення Договору.

Відповідно до частини 1 ст. 626
Цивільного кодексу України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу
України встановлено, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Колегія суддів проаналізувавши зміст
пункту 13.1. статі 13 Договору з Дилером та
зміст зазначених вище статей
Цивільного кодексу України спростовує
твердження відповідача про безумовний
характер згоди позивача на укладання
угоди про припинення Договору з
Дилером.

Відповідно п. 13.4 ст.13 Договору з Дилером
у випадку припинення цього Договору,
Сторони проводять переговори щодо
відміни або виконання уже розміщених
замовлень. Вже заключні та оплачені
договори купівлі-продажу повинні
виконуватися у відповідності з їх
умовами та положеннями, якщо тільки
Сторони не домовились у письмовій
формі про інше.

Пунктом 15 статті 15 Договору з Дилером
зазначено, що договір укладений у
відповідності та регулюється
законодавством України. Всі суперечки
та конфлікти за цим Договором, а саме,
але не виключно, з питань його
тлумачення, порушення будь-яких його
положень, припинення або недійсності,
які не вдалось врегулювати шляхом
переговорів, передаються на розгляд у
встановленому чинним законодавством
порядку до господарчого суду з
врахуванням встановленої законом
підсудності справ.

Згідно із п.13.5 ст.13 Договору з Дилером,
припинення цього Договору означає
припинення всіх зобов'язань Сканії
перед Дилером, за виключенням тих, які
виникли до його припинення. В такому
випадку Дилер не вправі висувати
подальші вимоги до Сканії у відношенні
будь-якої компенсації.

Колегія суддів зазначає, що із змісту
наведених статей Договору з Дилером
вбачається, що:

- сторони ведуть переговори не після
припинення Договору з Дилером, а саме
під час такого припинення;

- сторони шляхом переговорів можуть
врегулювати всі суперечки та конфлікти
за Договором з Дилером, які виникли з
питань його припинення;

- дилер не вправі висувати подальші
вимоги до Сканії у відношенні будь-якої
компенсації саме після припинення
Договору з Дилером.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що за умови виникнення
суперечок та конфліктів за Договором з
Дилером, які виникли з питань його
припинення, угода про припинення
Договору з Дилером повинна містити
узгоджені сторонами умови припинення
Договору з Дилером. За відсутності
такої згоди сторін спір повинен
вирішуватися у судовому порядку в
іншому судовому провадженні.

З огляду на викладене вище, колегія
суддів дійшла до висновку про те, що
місцевий господарський суд, виконавши
всі вимоги процесуального закону і
всебічно перевіривши обставини справи,
вирішив спір у відповідності з нормами
матеріального права, в рішенні
місцевого господарського суду повно
відображені обставини, що мають
значення для даної справи, висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Таким чином, колегія суддів встановила,
що обставини, на які посилається
скаржник, не можуть бути підставою для
зміни або скасування рішення
Господарського суду міста Києва від
06.03.2014 року у справі №918/1137/13.

Керуючись статтями 33, 34, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями «Сканія
Україна» на рішення Господарського
суду міста Києва від 06.03.2014 року у
справі №918/1137/13 залишити без
задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 06.03.2014 року у справі №918/1137/13
залишити без змін.

3. Справу №918/1137/13 повернути до
господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя
О.В. Агрикова

Судді
В.Г. Суховий

С.Г. Рудченко