КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2014 р. Справа№ 910/7635/13

Київський апеляційний господарський
суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Тищенко О.В.

Чорної Л.В.

при секретарі судового засідання
Климович М.І.

за участю представників:

від прокуратури: Лиховид О.С.-
посвідчення

від позивача: Морозов О.О.- за
довіреністю

від відповідача-1: Рожко І.О.- за
довіреністю

від відповідача-2: Федоровський В.Г.- за
довіреністю

від третьої особи: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Заступника прокурора міста Києва

на рішення Господарського суду міста
Києва від 10.02.2014 року

у справі № 910/7635/13 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Укртелеком"

до відповідача-1: Адміністрації
державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації України

до відповідача-2: Фонду державного
майна України

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідачів: Київської
міської ради

про визнання права власності на
нежитлову будівлю за набувальною
давністю

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
"Укртелеком" звернулось до
господарського суду міста Києва з
позовом до Адміністрації державної
служби спеціального зв'язку та захисту
інформації України та Фонду державного
майна України про визнання права
власності за набувальною давністю за
Публічним акціонерним товариством
"Укртелеком" на чотирьохповерхову
нежитлову будівлю розташовану за
адресою: м. Київ, вул. І. Шевцова, буд. 5
літ «Б».

Рішенням господарського суду міста
Києва від 10.02.2014 року у справі № 910/7635/13
(суддя Ковтун С.А.) позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
"Укртелеком" задоволено в повному
обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням,
Заступник прокурора міста Києва
звернувся до Київського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, відповідно до якої просить
скасувати рішення господарського суду
міста Києва від 10.02.2014 року та у позові
відмовити.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 02.04.2014 року
колегією суддів у складі головуючого
судді: Гончарова С.А., суддів: Смірнової
Л.Г., Тищенко О.В. апеляційну скаргу
Заступника прокурора міста Києва
прийнято до розгляду, порушено
апеляційне провадження у справі,
розгляд справи призначено на 23.04.2014
року.

У зв'язку з перебуванням судді
Смірнової Л.Г. у відпустці,
розпорядженням голови Київського
апеляційного господарського суду від
23.04.2014 року, для розгляду справи
сформовано колегію суддів у складі
головуючого судді: Гончарова С.А.,
суддів: Тищенко О.В., Чорної Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного
господарського суду від 23.04.2014 року
розгляд апеляційної скарги відкладено
на 28.05.2014 року.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що
спірне рішення суду є незаконним та
підлягає скасуванню на підставі ст. 104
Господарського процесуального кодексу
України; місцевим господарським судом
не повно досліджено обставини справи
та неправильно застосовано до спірних
правовідносин положення закону, які
регулюють питання набуття права
власності на майно за набувальною
давністю.

Зокрема, апелянт зазначає, що стаття 344
Цивільного кодексу України передбачає
добросовісність володіння, яка виникає
у випадку, коли володілець не знав і не
міг знати про те, що він володіє чужою
річчю, тобто обставини, у зв'язку з
якими виникло володіння чужою річчю, не
повинні давати найменшого сумніву
стосовно правомірності набуття майна.

У даному випадку, після проведення
корпоратизації УДПЕЗ «Укртелеком»
його правонаступник - ПАТ «Укртелеком»
було обізнане, що спірне майно не
увійшло до його статутного фонду, а
тому залишалось державним.

Позивач, згідно з поданим до суду 23.04.2014
року відзивом, проти доводів
апеляційної скарги заперечив,
посилаючись на їх безпідставність та
необґрунтованість та на те, що рішення
господарського суду міста Києва
законним, обґрунтованим та таким, що
прийнято з дотриманням норм
процесуального права та правильним
застосуванням норм матеріального
права з огляду на наступне.

Зокрема , позивач посилається на те, що
судом вірно встановлено та не
заперечується апелянтом обставини
щодо будівництва спірної будівлі та
переходу спірної будівлі до Публічного
акціонерного товариства «Укртелеком»;
наявність Правових підстав для набуття
Публічним акціонерним товариством
«Укртелеком» права власності на спірну
будівлю за набувальною давністю; строк
добросовісного, відкритого та
безперервного володіння Публічним
акціонерним товариством «Укртелеком»
спірною будівлею є достатнім для
звернення Публічного акціонерного
товариства «Укртелеком» з позовом про
визнянн права власності на дану
будівлю за набувальною давністю.

Згідно пояснень, наданих суду 28.05.2014
року, Адміністрація державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України просить апеляційну
скаргу прокуратури міста Києва
задовольнити.

Третя особа до судового засідання, що
відбулось 28.05.2014 року, не з'явилась, хоча
була належним чином повідомлена про
дату, час та місце судового засідання.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р.
Пленуму Вищого господарського суду
України "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" у випадку нез'явлення
в засідання господарського суду
представників обох сторін або однієї з
них справа може бути розглянута без їх
участі, якщо неявка таких
представників не перешкоджає
вирішенню спору.

Судовою колегією встановлено, що
неявка представників третьої особи не
перешкоджає розгляду апеляційної
скарги за наявними у справі
матеріалами, та, за таких обставин,
розгляд справи за відсутності третьої
особи є можливим.

Розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу, дослідивши
матеріали справи та зібрані у ній
докази, заслухавши пояснення учасників
судового процесу, присутніх в судовому
засіданні, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 99 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд,
переглядаючи рішення в апеляційному
порядку, користується правами наданими
суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського
процесуального кодексу України
апеляційний господарський суд не
зв'язаний доводами апеляційної скарги
і перевіряє законність і
обґрунтованість рішення місцевого
господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно
встановлено та матеріалами справи
підтверджується наступне.

Згідно рішення від 14.07.1959 р. № 1108 "Про
відвод земельної ділянки Київській
міській телефонні мережі під
будівництво вузлової районної АТС"
виконавчим комітетом Київської
міської ради депутатів трудящих було
вирішено відвести Київській міській
телефонні мережі земельну ділянку
площею 0,8 га під будівництво вузлової
районної автоматичної телефонної
станції по провулку Пархоменка № 3 у
Жовтневому районі м. Києва.

У 1960-х роках провулок Пархоменка у м.
Києві було частково перейменовано на
вул. І. Шевцова, у тому числі і дана
земельна ділянка була розміщена вже на
вул. І. Шевцова.

На земельній ділянці, відведеній під
будівництво районної вузлової АТС, у
1962-1963 роках Київською міською
телефонною мережею збудовано вузлову
районну автоматичну телефонну станцію,
яка включала в себе ряд будівель,
призначених для обслуговування
районного вузла зв'язку, у тому числі і
гуртожиток для проживання працівників
зв'язку.

Будівля АТС та відповідний гуртожиток
(літ "Б") розташовувались по вул.
І.Шевцова, 5.

Відповідно до наказу Міністерства
зв'язку УРСР № 345 від 17.11.1987 р. вирішено
створити з 15.12.1987 р. Київське виробниче
об'єднання електрозв'язку (ВО
"Київелектрозв'язок") з включенням до
його складу на правах структурних
підрозділів Київської міської
телефонної мережі, Печерського,
Центрального, Дарницького,
Подільського, Жовтневого телефонних
вузлів, телефонно-телеграфної станції,
ремонтно-будівельного управління,
91-ого загону ВОХР. З огляду на наведене,
вищевказані будівля АТС та гуртожиток
перейшли у 1987 році до складу ВО
"Київелектрозв'язок". На той час будинок
гуртожитку по вул. Шевцова, 5 літ "Б"
перебував на балансі Жовтневого
телефонного вузла.

01.04.1993 р. дану будівлю гуртожитку по вул.
Шевцова, 5 було передано з балансу
Жовтневого телефонного вузла
Київського виробничого об'єднання
електрозв'язку на баланс
Ремонтно-будівельного управління
Київського виробничого об'єднання
електрозв'язку, про що свідчить
відповідний акт, затверджений ВО
"Київелектрозв'язок".

Згідно з наказом Міністерства зв'язку
України № 87 від 23.06.1993 р. "Про проведення
реформи організаційної структури в
галузі зв'язку" перейменовано ВО
"Київелектрозв'язок" в Київське міське
підприємство електрозв'язку
"Київелектрозв'язок" (п. 1.2 наказу) та
вирішено створити Об'єднання
електрозв'язку "Укрелектрозв'язок" до
складу якого ввести ряд підприємств,
зокрема і Київське міське підприємство
електрозв'язку "Київелектрозв'язок" (п.
4.1. наказу). Вказане об'єднання
зареєстровано 15.12.1993 р.

Внаслідок вказаної реорганізації
Об'єднання електрозв'язку
"Укрелектрозв'язок" набуло права на
будівлю гуртожитку по вул. І. Шевцова, 5
(літ. "Б").

У 1994 році відбулось перейменування
Об'єднання електрозв'язку
"Укрелектрозв'язок". Зокрема, наказом
Міністерства зв'язку України № 168 від
29.11.1994 р. "Про зміну скороченої назви
Українського об'єднання електрозв'язку
"Укрелектрозв'язок" вирішено присвоїти
Українському об'єднанню електрозв'язку
скорочене найменування об'єднання
"Укртелеком".

30.05.1995 р. Міністром зв'язку України
затверджено статут Українського
об'єднання електрозв'язку "Укртелеком".
Відповідно до вказаного статуту
Українське об'єднання електрозв'язку
"Укртелеком" засновано на державній
власності до складу якого ввійшло, у
тому числі, Київське міське державне
підприємство електрозв'язку
"Київелектрозв'язок".

Чергова реорганізація Українського
об'єднання електрозв'язку "Укртелеком"
мала місце на підставі наказу № 30 від
11.02.1998 р. Державного комітету зв'язку
України, пунктом 2 якого вирішено
реорганізувати Українське об'єднання
електрозв'язку "Укртелеком" шляхом його
перетворення в Українське державне
підприємство електрозв'язку
"Укртелеком" (УДПЕЗ "Укртелеком"). Згідно
з даним наказом підлягали
реорганізації до 01.07.1998 р. державні
підприємства електрозв'язку, що
входили до Українського об'єднання
електрозв'язку "Укртелеком", шляхом їх
приєднання до УДПЕЗ "Укртелеком", серед
яких і Київське міське державне
підприємство електрозв'язку
"Київелектрозв'язок".

Пунктами 7, 8 вищевказаного наказу № 30
вирішено визнати УДПЕЗ "Укртелеком"
правонаступником Українського
об'єднання електрозв'язку "Укртелеком",
а також державних підприємств
електрозв'язку, що підлягають
реорганізації.

Таким чином, як вірно встановлено судом
першої інстанції, УДПЕЗ "Укртелеком"
стало правонаступником Українського
об'єднання електрозв'язку "Укртелеком"
та Київського міського державного
підприємства електрозв'язку
"Київелектрозв'язок" в тому числі і щодо
володіння і користування будівлею
гуртожитку по вул. І. Шевцова, 5 (літ. "Б").

Згідно статуту УДПЕЗ "Укртелеком",
зареєстрованого Державною
адміністрацією Старокиївського району
м. Києва 06.04.1998 р., УДПЕЗ "Укртелеком"
заснований на державній власності, яке
належить йому на правах повного
господарського відання.

Отже, гуртожиток по вул. І.Шевцова, буд. 5
літ. "Б" у м. Києві належав УДПЕЗ
"Укртелеком" на праві повного
господарського відання.

У 1999 році відбулась корпоратизація
УДПЕЗ "Укртелеком", внаслідок якої
створено відкрите акціонерне
товариство (далі - ВАТ) "Укртелеком".

Зокрема, 27.12.1999 р. наказом Державного
комітету зв'язку та інформатизації
України № 155 "Про створення ВАТ
"Укртелеком" та затвердження його
статуту" вирішено створити відкрите
акціонерне товариство "Укртелеком" на
базі цілісного майнового комплексу
Українського державного підприємства
електрозв'язку "Укртелеком".
Засновником ВАТ "Укртелеком" виступив
Державний комітет зв'язку та
інформатизації України.

Будівля гуртожитку за адресою: м. Київ,
вул. І Шевцова, буд. 5 літ. "Б" не ввійшла
до майна, що включається до статутного
фонду ВАТ "Укртелеком", і залишилась на
балансі останнього. Дана обставина не є
спірною і жодним з учасників процесу не
оспорюється та не заперечується.

Як зазначалось, позовними вимогами у
даній справі є визнання права
власності за набувальною давністю за
Публічне акціонерне товариство
"Укртелеком" на чотирьох поверхову
нежитлову будівлю розташовану за
адресою: м. Київ, вул. І. Шевцова, буд. 5
літ «Б».

Позовні вимоги вмотивовані тим, що
Публічне акціонерне товариство
"Укртелеком" є правонаступником
Українське державне підприємство
електрозв'язку "Укртелеком", яке у свою
чергу є правонаступником об'єднання
електрозв'язку "Укртелеком"
("Укрелектрозв'язок") та безперервно і
відкрито володіє будівлею № 5 літ. "Б" по
вул. І. Шевцова у м. Києві. Про факт
відкритого володіння даною будівлею,
за твердженнями позивача свідчить те,
що він з 05.01.2000 р. неодноразово
здійснював ремонтні роботи даної
будівлі з залученням сторонніх
юридичних осіб підрядних організацій,
укладав відповідні договори на тепло,
електро та водопостачання і
водовідведення, був ініціатором
переведення даної будівлі з жилого
фонду до нежилого фонду у зв'язку з чим
вступав у правовідносини з органами
місцевого самоврядування; позивач
жодним чином не приховував факту
володіння даною будівлею; ним
здійснено суттєве покращення даної
будівлі, що призвело до збільшення її
балансової вартості майже в 10 разів
порівняно з її вартістю на момент
корпоратизації.

Разом з цим, позивач зазначає, що строк
добросовісного, відкритого та
безперервного володіння Публічним
акціонерним товариством "Укртелеком"
будівлею 5 літ «Б» по вул. І. Шевцова у
місті Києві є достатнім для звернення
Публічного акціонерного товариства
"Укртелеком" з позовом про визнання
права власності на дану будівлю за
набувальною давністю.

Судова колегія, оцінюючи подані докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному і об'єктивному
дослідженні в судовому засіданні з
урахуванням всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи їх взаємний
зв'язок, погоджується з висновками, з
яких виходив місцевий господарський
суд при прийнятті оскаржуваного
рішення з наступних підстав.

За загальним правилом право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом,зокрема із
правочинів (ч. 1 ст. 328 Цивільного
кодексу України).

Набуття права власності за набувальною
давністю пов'язане з давністю
володіння майном. Зокрема, стаття 334
Цивільного кодексу України передбачає,
що особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом 10 років або рухомим майном -
протягом 5 років, набуває право
власності на це майно (набувальна
власність), якщо інше не встановлено
нормами ЦК України.

Виходячи з приписів ст. 334 ЦК України
для набуття права власності за
давності володіння необхідно
дотриматись таких умов:

1. Фактично володіти річчю слід
добросовісно, тобто володіння річчю
має бути правомірним.

2. Володіння має бути без титульним.

3. Добросовісне володіння має бути
відкритим, а володілець має ставитись
до речі як до своєї - підтримувати її в
належному стані, користуватися нею.

4. Володіння має бути безперервним,
проте особа, яка заявляє про давність
володіння, може приєднати до часу свого
володіння увесь час, протягом якого цим
майном володіла особа, чиїм
спадкоємцем (правонаступником) вона є.

5. Дотримання строку спливу набувальної
давності.

Тобто, необхідним є вирішення питання
щодо наявності вищезазначених
обставин.

Порядок управління державним майном,
яке не увійшло до статутних капіталів
господарських товариств у процесі
приватизації, але перебуває на їх
балансі, врегульовано однойменним
Положенням, затвердженим спільним
наказом Фонду державного майна України
та Міністерства економіки України від
19.05.1999, № 908/68 "Про управління державним
майном, яке не увійшло до статутних
капіталів господарських товариств у
процесі приватизації, але перебуває на
їх балансі" (наділі- Положення).

Способи управління державним майном,
яке не увійшло до статутних капіталів
господарських товариств у процесі
приватизації, але перебуває на їх
балансі, визначені п. 1.4 вказаного
Положення (в редакції на час
корпоратизації), якими є:

- здійснення приватизації відповідно
до Законів України "Про приватизацію
державного майна", "Про приватизацію
невеликих державних підприємств (малу
приватизацію)", Державної програми
приватизації на 1999 рік, затвердженої
Указом Президента України від 27.02.99 N
209/99, та інших нормативно-правових актів
про приватизацію;

- передача майна в оренду відповідно до
Закону України "Про оренду державного
та комунального майна";

- передача майна у комунальну власність
у порядку, передбаченому Законом
України "Про передачу об'єктів права
державної та комунальної власності";

- передача майна в управління
центральних та місцевих органів
виконавчої влади у порядку,
затвердженому постановою Кабінету
Міністрів України від 21.09.98 N 1482;

- передача майна господарським
товариствам на умовах договору схову.

Відповідно до п. 1.4.1 Положення при
визначенні способу управління
попередньо аналізуються висновки
інвентаризаційних комісій про
результати інвентаризації державного
майна, яке не увійшло до статутних
фондів господарських товариств, але
перебуває на їх балансі. Пріоритетним
при обранні способу управління
державним майном є спосіб його
приватизації. Якщо відповідне державне
майно не підлягає приватизації, то
застосовуються наступні за черговістю
способи управління, викладені у п. 1.4.

Також, пунктом 1.4.2 Положення
передбачено, що при потребі обрання
іншого з перерахованих способів
управління державним майном та за
умови відповідності обраного в даному
разі способу чинному законодавству
державні органи приватизації
створюють Комісію, залучаючи фахівців
відповідного органу приватизації,
відповідного галузевого міністерства
(іншого центрального органу виконавчої
влади), органу місцевого
самоврядування (місцевої державної
адміністрації) та представників
господарських товариств тощо. На
підставі висновку Комісії видається
наказ державного органу приватизації,
яким визначається спосіб управління
майном.

Для зняття з балансу господарських
товариств майна, яке є державною
власністю та не увійшло до статутних
фондів господарських товариств у
процесі приватизації, але перебуває на
їх балансі, відповідним органом
приватизації залучається
уповноважений представник
господарського товариства (п. 1.4.3
Положення).

Реалізацію цього Положення було
покладено на Фонд державного майна
України (п. 3 наказу від 19.05.1999, №908/68).

Отже, саме Фонд державного майна
України зобов'язаний був визначити
спосіб управління та вчинити дії для
зняття спірного майна з балансу.
Зокрема, вчинення вказаних дій, могло б
свідчити про те, що позивач знав про те,
що володіє чужою річчю.

Будь які дії, щодо спірного майна
Фондом державного майна України почали
вчинятися тільки після прийняття 18.10.2011
р. спільного наказу з Адміністрацією
державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації України № 1497/283,
тобто практично через 12 років після
створення ВАТ "Уктелеком". До цього часу
спосіб управління спірним майном, у
тому числі і передбачений п 1.4.2
Положення, як на це посилається
відповідач-1, Фондом державного майна
України не визначений.

В свою чергу, наявні у справі докази
свідчать про те, що позивач володів
добросовісно, відкрито і ставився до
речі як до своєї.

Так, 11.10.2001 р. комісією у складі
заступника голови Шевченківської
районної у м. Києві державної
адміністрації, заступника директора
комунального підприємства житлового
господарства, архітектора Радянського
району, спеціаліста санепідемстанції,
інспектора пожежного нагляду, інженера
комунального підприємства житлового
господарства та депутата районної ради
складено акт № 56 обстеження
технічного стану житлового будинку
(житлового приміщення) з метою
встановлення його відповідності
санітарним та технічним нормам. У
даному акті комісія дійшла висновків
про те, що будинок № 5 "Б" по вул.
І.Шевцова, який належить ВАТ
"Укртелеком", не відповідає санітарним
нормам і технічним вимогам -
непридатний для проживання.

Отже, на момент вчинення Фондом
державного майна України дій щодо
виявлення майна (наказ № 1497/283 від 18.10.2011
р.) ПАТ "Укртелеком" понад 10 років
безперервно відкрито добросовісно
володів і на даний час володіє даною
будівлею, що свідчить про
обґрунтованість доводів позивача про
наявність підстав для визнання права
власності на будівлю № 5 літ. "Б" по вул.
І Шевцова у м. Києві за набувальною
давністю.

Акт комісії № 56 від 11.10.2011 р. було
затверджено розпорядженням
Шевченківської районної державної
адміністрації від 14.12.2001 р. № 246 "Про
визнання жилого будинку № 5 під літ. "Б"
по вул. І. Шевцова непридатним для
проживання".

Даним розпорядженням не лише визнано
будинок № 5 під літ. "Б" по вул. Шевцова
непридатним для проживання, а й
вирішено просити Київську міську
державну адміністрацію перевести
даний жилий будинок у нежилий.

Відповідно до даних інвентарної картки
основних засобів ВАТ "Укртелеком"
станом на 28.02.2002 р. залишкова балансова
вартість будинку гуртожитку по пул.
Шевцова, 5, інвентарний № 05541-01, складала
535702,55 грн.

29.04.2002 р. між Головним управлінням
економіки Київської міської державної
адміністрації та ВАТ "Укртелеком" було
укладено договір № 786-09/113 про пайову
участь власника (ВАТ "Укртелеком") у
створені інженерно-транспортної
інфраструктури м. Києва (шляхом
пайового внеску у розмірі 98260,00 грн.) у
зв'язку з переведенням з житлового до
нежитлового фонду будинку № 5 (літера Б)
вул. Шевцова у Шевченківському районі
м. Києва з подальшим використанням як
довідково-інформаційний цех міста
(служба - 09).

Відкрите акціонерне товариство
"Укртелеком" виконано умови договору №
786-09/113 щодо пайової участі у розвитку
інфраструктури міста, у зв'язку з
переведенням з житлового до
нежитлового фонду будинку № 5 (літера Б)
по вул. Шевцова у Шевченківському
районі м. Києва з подальшим
використанням як
довідково-інформаційний цех міста
служба - 09), про що свідчить відповідна
довідка Головного управління
економіки КМДА від 08.05.2002 р. № 049-05/1818.

Розпорядженням КМДА від 31.07.2002 р. № 1531
"Про переведення жилого будинку
(гуртожитку) № 5-Б на вул. І Шевцова у
нежилий", прийнятим за результатами
розгляду звернення власника ВАТ
"Укртелеком", вирішено визнати
непридатним для проживання жилий
будинок (гуртожиток) № 5-Б на вул. І
Шевцова, перевести в нежилий.

Вищевказані обставини свідчать про
відкрите володіння позивачем будинком
(гуртожиток) № 5-Б на вул. І Шевцова і
ставлення до нього як до свої речі.

З жовтня 2001 року по грудень 2002 року за
замовленням ВАТ "Укртелеком"
відбувався ремонт даної будівлі, за
результатами якого 25.12.2002 р. складено
акт комісії про готовність закінченого
ремонтом об'єкта. Відповідно до п. 5 акту
вартість виконаних робіт склала 3069000,00
грн. Таким чином, у результаті
проведених ремонтних робіт балансова
вартість даного будинку суттєво
збільшилась, про що свідчать
інвентарні картки ОЗ по об'єкту,
інвентарний номер № 05541-01, від 28.02.2002 р.
та від 11.10.2002 р., акт приймання-передачі
(внутрішнього переміщення) основних
засобів від 30.09.2002 р. та акт комісії про
готовність закінченого ремонтом
об'єкта від 25.12.2002 р.

Також, про суттєве збільшення вартості
даного будинку свідчить і інвентарна
картка обліку основних засобів, з якої
вбачається, що балансова вартість
даного об'єкта станом на 25.12.2002 р.,
враховуючи акт від 25.12.2002 р., склала 3720063,
35 грн.

Також, позивач ніс тягар утримання
майна, що є обов'язком власника майна.
Про це свідчать договір на постачання
теплової енергії у гарячій воді № 8624042
від 01.10.2003 р., договір з водопостачання
та приймання стічних вод № 10448/5-01808-36
від 10.04.2012р., оплата електроенергії,
оплата послуг зі збирання та вивезення
твердих побутових відходів за
договором № 1/11/18-36 від 01.01.2011 р.

Оцінюючи правомірність володіння
майном суд виходить з приписів ст. 397 ЦК
України, відповідно до яких фактичне
володіння майном вважається
правомірним, якщо інше не випливає із
закону або не встановлено рішенням
суду.

Дане володіння позивачем майном не
було засновано на жодному титулі. При
цьому суд вважає безпідставними
посилання відповідча-1 на те, що спірне
майно після корпоратизації було
передано позивачу у повне господарське
відання.

Право господарського відання є речовим
правом суб'єкта підприємництва, який
володіє, користується і
розпоряджається майном, закріпленим за
ним власником (уповноваженим ним
органом), з обмеженням правомочності
розпорядження щодо окремих видів майна
за згодою власника у випадках,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами (ч. 1 ст. 136 ГК України). Як
зазначено вище, виключні способи
управління державним майном, яке не
увійшло до статутних капіталів
господарських товариств у процесі
приватизації, але перебуває на їх
балансі, визначені вищенаведеним
Положенням, серед яких відсутній такий
спосіб управління як господарське
відання. Попри це, суду не подано
доказів наявності відповідного
закріплення Фондом державного майна
України будівлі за позивачем на праві
господарського відання.

Володіння спірним майном на даний час є
безперервним. Зокрема, загальними
зборами акціонерів ВАТ "Укртелеком" від
14.06.2011 р. (протокол № 8) вирішено з метою
приведення діяльності товариства у
відповідність до положень Закону
України "Про акціонерні товариства"
змінити найменування товариства з
відкритого акціонерного товариства
"Укртелеком" на публічне акціонерне
товариство "Укртелеком".

Відповідні зміни до статуту
Товариства були зареєстровані 17.06.2011 р.
та внесені до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців.

Пунктом 1 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України встановлено, що цей
Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004
року.

Згідно з п. 8 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України правила статті 344
ЦК України про набувальну давність
поширюються також на випадки, коли
володіння майном почалося за три роки
до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, десятирічний строк, визначений
ст. 344 ЦК України, підлягає обчисленню з
01.01.2004 р.

За таких обставин, судом першої
інстанції вірно встановлено, що на
момент вчинення Фондом державного
майна України дій щодо виявлення майна
(наказ № 1497/283 від 18.10.2011 р.) ПАТ
"Укртелеком" понад 10 років безперервно
відкрито добросовісно володів і на
даний час володіє даною будівлею, що
свідчить про обґрунтованість доводів
позивача про наявність підстав для
визнання права власності на будівлю № 5
літ. "Б" по вул. І Шевцова у м. Києві за
набувальною давністю.

Законом України "Про Фонд державного
майна України" встановлено, що Фонд
державного майна України є центральним
органом виконавчої влади із
спеціальним статусом, що реалізує
державну політику у сфері
приватизації, оренди, використання та
відчуження державного майна,
управління об'єктами державної
власності, у тому числі корпоративними
правами держави щодо об'єктів
державної власності, що належать до
сфери його управління, а також у сфері
державного регулювання оцінки майна,
майнових прав та професійної оціночної
діяльності (ст. 1 Закону).

Згідно з статтею 4 Закону України "Про
Фонд державного майна України"
визначено, що до основних завдань Фонду
державного майна України належить,
зокрема: реалізація державної політики
у сфері приватизації, оренди,
використання та відчуження державного
майна, а також у сфері державного
регулювання оцінки майна, майнових
прав та професійної оціночної
діяльності; захист майнових прав
державних підприємств, установ та
організацій, а також корпоративних
прав держави на території України та за
її межами.

До повноважень Фонду державного майна
України у сфері приватизації
державного майна належать:
представлення відповідно до
законодавства інтересів України з
питань визнання прав і регулювання
відносин власності та використання
державного майна; прийняття рішення
про подальше використання державного
майна крім матеріальних носіїв
секретної інформації), що не увійшло до
статутного капіталу господарських
товариств у процесі приватизації;
підтвердження факту передачі
державного майна до статутного
капіталу господарських товариств,
утворених у процесі приватизації
(корпоратизації) у порядку,
встановленому законодавством;
проводить інвентаризацію, оцінку
цілісних (єдиних) майнових комплексів
державних підприємств, організацій, їх
структурних підрозділів, що
передаються в оренду Фондом державного
майна України, а також нерухомого майна
та майна, що не увійшло до статутного
капіталу господарських товариств,
утворених у процесі приватизації
(корпоратизації).

За таких обставин, висновки суду першої
інстанції про встановлені обставини і
правові наслідки відповідають дійсним
обставинам справи і підтверджуються
достовірними доказами, а тому рішення
господарського суду міста Києва від
10.02.2014 року у справі № 910/7635/13 відповідає
чинному законодавству, фактичним
обставинам та матеріалам справи і
підстав для його скасування не
вбачається.

Разом з тим, доводи Заступника
прокурора міста Києва, викладені в
апеляційній скарзі, не спростовують
висновків господарського суду першої
інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга Заступника
прокурора міста Києва на рішення
господарського суду міста Києва від
10.02.2014 року у справі №910/7635/13 є
необґрунтованою та такою, що
задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд
апеляційної скарги у зв'язку з
відмовою в її задоволенні на підставі
ст. 49 Господарського процесуального
кодексу України покладаються на
апелянта.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105
Господарського процесуального кодексу
України, Київський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Заступника
прокурора міста Києва на рішення
господарського суду міста Києва від
10.02.2014 року у справі № 910/7635/13 - залишити
без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста
Києва від 10.02.2014 року у справі № 910/7635/13 -
залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/7635/13 повернути
до суду першої інстанції.

Постанова може бути оскаржена протягом
двадцяти днів до Вищого господарського
суду України.

Головуючий суддя
С.А. Гончаров

Судді
О.В. Тищенко

Л.В. Чорна