ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2014 року Справа № 4/47 Вищий
господарський суд України у складі
колегії суддів:

Ткаченко Н.Г. (головуючого), Катеринчук
Л.Й. (доповідача), Куровського
С.В.розглянувши касаційну скаргу
Державної інноваційної
фінансово-кредитної установина
постанову та ухвалуРівненського
апеляційного господарського суду від
10.02.2014 року господарського суду
Рівненської області від 11.12.2013 року в
частині розгляду кредиторських вимог
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у Костопільському районіу
справі господарського суду № 4/47
Рівненської областіза заявою
Державної інноваційної
фінансово-кредитної установи в особі
Рівненського регіонального
відділеннядоДержавного підприємства
"Рівненська сірникова фабрика"про
визнання банкрутомліквідаторКізленко
В.А.у судовому засіданні взяли участь
представники :

Державної інноваційної
фінансово-кредитної установи:Коптілін
С.Ю. (довіреність №394 від 30.03.2012
року),Державного підприємства
"Рівненська сірникова фабрика": Алексюк
М.І. (довіреність від 02.12.2013
року),Державного агентства лісових
ресурсів України:Писарева Т.С.
(довіреність від 27.05.2014
року),Генеральної прокуратури
України:Боднарчук В.М. (посвідчення
№023013 від 22.11.2013 року), Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Костопільському районі:
не з'явилися. В С Т А Н О В И В :

ухвалою господарського суду
Рівненської області від 28.10.2010 року за
заявою Державної інноваційної
фінансово-кредитної установи в особі
Рівненського регіонального відділення
(далі - ініціюючого кредитора) порушено
провадження у справі №4/47 про
банкрутство Державного підприємства
"Рівненська сірникова фабрика" (далі -
боржника) за загальною процедурою,
передбаченою Законом України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції Закону України №2343-ХІІ, до
внесення змін Законом України №4212-VІ
від 22.12.2011 року) (далі - Закону) (том 1, а.с.
1 - 2).

Справа перебуває на стадії
ліквідаційної процедури, введеної
постановою господарського суду
Рівненської області від 28.08.2013 року
строком на 12 місяців, ліквідатором
банкрута призначено арбітражного
керуючого Кізленка В.А., про що
здійснено офіційну публікацію в газеті
"Голос України" №170 (5670) від 13.09.2013 року
(том 5, а.с. 109 - 112, 205).

23.09.2013 року шляхом
направлення поштового відправлення
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у Костопільському районі
звернулося до господарського суду зі
заявою №04/760 від 23.09.2013 року про
визнання кредиторських вимог до
боржника на суму 630 460, 31 грн., що
становлять капіталізовані виплати
майбутніх періодів для задоволення
вимог, що виникли із зобов'язань
банкрута відшкодувати шкоду, завдану
життю і здоров'ю громадян (том 5, а.с. 138 -
140).

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 11.12.2013 року
(суддя Церковна Н.Ф.) визнано вимоги
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у Костопільському районі
до боржника на суму 630 460, 31 грн. з
віднесенням їх до другої черги
задоволення, заяву ліквідатора в
частині затвердження арбітражному
керуючому оплати послуг задоволено,
затверджено звіт арбітражного
керуючого Кізленка В.А. про оплату
послуг за період з 27.11.2012 року по 28.08.2013
року на суму 20 700 грн., відмовлено у
задоволенні заяви ліквідатора в
частині призначення членами
ліквідаційної комісії боржника
Державної інноваційної
фінансово-кредитної установи,
Державного агентства лісових ресурсів
України, Фонду державного майна
України (том 6, а.с. 65 - 69).

Не погоджуючись з винесеною ухвалою в
частині розгляду грошових вимог
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у Костопільському районі
на суму 630 460, 31 грн., Державна
інноваційна фінансово-кредитна
установа (далі - скаржник) звернулася до
Рівненського апеляційного
господарського суду з апеляційною
скаргою, в якій просила скасувати
ухвалу суду першої інстанції від 11.12.2013
року в оскаржуваній частині та
прийняти нове рішення, яким відмовити
Відділенню виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у Костопільському районі у
задоволенні заяви про визнання
кредитором боржника на суму 630 460, 31 грн.,
обґрунтовуючи неповнотою дослідження
судом першої інстанції обставин
справи, проведенням невірного
розрахунку кредитором та неналежною
оцінкою доказів, наданих заявником в
підтвердження спірних кредиторських
вимог.

Постановою Рівненського
апеляційного господарського суду від
10.02.2014 року (колегія суддів у складі:
головуючий суддя - Демидюк О.О., судді:
Бригинець Л.М., Тимошенко О.М.)
апеляційну скаргу залишено без
задоволення, а ухвалу господарського
суду Рівненської області від 11.12.2013
року у даній справі - без змін (том
матеріалів оскарження ухвали
господарського суду Рівненської
області від 11.12.2013 року у справі №4/47,
а.с. 133 - 138).

Не погоджуючись з винесеною
постановою, скаржник звернувся до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову апеляційного суду
від 10.02.2014 року та ухвалу суду першої
інстанції від 11.12.2013 року в частині
розгляду кредиторських вимог
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у Костопільському районі
на суму 630 460, 31 грн., прийняти нове
рішення про відмову у визнанні спірних
грошових вимог до боржника,
аргументуючи порушенням судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, статей 2, 45 Закону про
банкрутство, статей 29, 34, 46 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності",
пунктів 1 - 3, 5 Порядку капіталізації
платежів для задоволення вимог, що
виникли із зобов'язань суб'єкта
підприємницької діяльності - банкрута
перед громадянами внаслідок
заподіяння шкоди їх життю і здоров'ю,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №765 від 06.05.2000 року
"Про реалізацію статей 45 і 92 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" (далі - Порядок
капіталізації платежів), пунктів 3.6.1.,
3.8.1., 3.8.2. Порядку призначення,
перерахування та проведення страхових
виплат, затвердженого постановою Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України №24 від 27.04.2007 року,
статей 42, 43, 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України).

Скаржник зазначив про неналежну
оцінку судами попередніх інстанцій
обставин застосування територіальним
органом Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України при
здійсненні перерахунку сум щомісячних
страхових виплат потерпілим
коефіцієнтів підвищення страхових
виплат, які чинним законодавством не
передбачені. Також скаржник доводить
помилковість здійсненого заявником
розрахунку суми капіталізованих
виплат майбутніх періодів за
зобов'язаннями банкрута перед
потерпілими на виробництві з
посиланням на невірне застосування
показників середньої тривалості життя
для "конкретно взятої вікової
категорії", тоді як пунктом 3 Порядку
капіталізації платежів передбачено
застосування при їх розрахунку
показників "середньої тривалості життя
для чоловіків та жінок у країні", що на
думку скаржника є взаємовиключними
поняттями.

Колегія суддів Вищого
господарського суду України,
переглянувши у касаційному порядку
постанову апеляційного суду від 10.02.2014
року та ухвалу суду першої інстанції
від 11.12.2013 року в частині розгляду
кредиторських вимог Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Костопільському районі
на підставі встановлених фактичних
обставин справи, вивчивши матеріали
справи, перевіривши застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
обговоривши доводи касаційної скарги,
вислухавши представників учасників
провадження у справі, дійшла висновку
про відсутність правових підстав для
задоволення касаційної скарги,
виходячи з такого.

Відповідно до частини 2 статті 41 ГПК
України, провадження у справах про
банкрутство здійснюється у порядку,
передбаченому цим кодексом з
врахуванням вимог Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом",
норми якого, як спеціальні норми права,
превалюють у застосуванні над
загальними нормами Господарського
процесуального кодексу України.

Пунктом 11 Розділу X Прикінцеві та
Перехідні положення Закону про
банкрутство (в редакції Закону України
№4212-VI від 22.12.2011 року) передбачено, що
положення цього Закону застосовуються
господарськими судами під час розгляду
справ про банкрутство, провадження в
яких порушено після набрання чинності
цим Законом. Положення цього Закону, що
регулюють ліквідаційну процедуру,
застосовуються господарськими судами
під час розгляду справ про банкрутство,
провадження у яких порушено до
набрання чинності цим Законом, якщо на
момент набрання ним чинності
господарським судом не було прийнято
постанову про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли
вірного висновку про застосування при
здійсненні ліквідаційної процедури у
даній справі норм Закону про
банкрутство в редакції Закону України
№4212-VІ від 22.12.2011 року, оскільки
ліквідаційну процедуру щодо боржника
введено постановою суду від 28.08.2013 року,
тобто, після набрання чинності
зазначеним Законом, що мало місце 19.01.2013
року.

Відповідно до частини 2 статті 46 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності",
фінансування Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
здійснюється, зокрема, за рахунок
капіталізованих платежів, що надійшли
у випадках ліквідації страхувальників
у порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України.

Статтею 38 Закону про банкрутство в
редакції Закону України №4212-VI від
22.12.2011 року передбачено наслідки
визнання боржника банкрутом. Зокрема, з
дня прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури у банкрута не виникає жодних
додаткових зобов'язань (у тому числі зі
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів)), крім витрат, безпосередньо
пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури, строк
виконання всіх грошових зобов'язань
банкрута вважається таким, що настав.

Разом з тим, відповідно до пункту 2
частини 1 статті 45 Закону України №4212-VI
від 22.12.2011 року у другу чергу
задовольняються вимоги із зобов'язань,
що виникли внаслідок заподіяння шкоди
життю та здоров'ю громадян, шляхом
капіталізації у ліквідаційній
процедурі відповідних платежів, у тому
числі до Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України за
громадян, які застраховані у цьому
фонді, у порядку, встановленому
Кабінетом міністрів України, а зокрема,
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 06.05.2000 №765 "Про
реалізацію статей 45 і 92 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Пунктами 1 - 3 Порядку капіталізації
платежів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України №765 від
06.05.2000 року "Про реалізацію статей 45 і 92
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", передбачено,
що капіталізація платежів
здійснюється для задоволення вимог, що
виникли із зобов'язань суб'єкта
підприємницької діяльності - банкрута
відшкодувати шкоду, заподіяну життю і
здоров'ю громадян, у тому числі
застрахованих у Фонді соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань (далі - Фонд). Капіталізація
платежів здійснюється щодо кожної
особи з урахуванням заборгованості за
попередні роки та необхідності виплати
майбутніх платежів. Під час розрахунку
сум цих платежів повинні враховуватися
заробітна плата потерпілого, відсоток
втрати професійної працездатності,
витрати по догляду за потерпілим, на
реабілітацію, протезування, придбання
транспортних засобів та види
соціальної допомоги відповідно до
медичного висновку, необхідність
сплати одноразової допомоги у зв'язку з
травмою або професійним захворюванням,
які можуть призвести до смерті
потерпілого, а також інших виплат,
передбачених законодавством.
Розрахунок щодо кожного платежу, що
підлягає капіталізації, для
задоволення вимог, що виникли із
зобов'язань суб'єкта підприємницької
діяльності - банкрута перед
громадянами внаслідок заподіяння
шкоди їх життю і здоров'ю або перед
членами їх сімей, зокрема, щомісячної
виплати втраченого заробітку
здійснюється з урахуванням
середньомісячного заробітку та
ступеня втрати професійної
працездатності та розраховується на
період, що визначається як різниця між
середньою тривалістю життя для
чоловіків і жінок у країні та їх віком
на момент здійснення капіталізації.

Згідно з пунктами 4, 51 Порядку
капіталізації платежів, до суми
платежів, що підлягають капіталізації,
включається заборгованість суб'єкта
підприємницької діяльності - банкрута
з виплат, пов'язаних з його
зобов'язаннями відшкодувати шкоду,
заподіяну життю і здоров'ю громадян,
зокрема, суми одноразової допомоги,
щомісячних виплат втраченого
заробітку. У вимогах Фонду до суб'єкта
підприємницької діяльності, щодо якого
порушено справу про банкрутство,
зазначається сума, визначена з
урахуванням кожного платежу, що
підлягає капіталізації. Суми платежів,
капіталізованих відповідно до
зазначених вимог у процесі ліквідації
суб'єкта підприємницької діяльності -
банкрута, перераховуються
ліквідатором (арбітражним керуючим)
робочому органу виконавчої дирекції
Фонду, у якому суб'єкт підприємницької
діяльності перебуває на обліку.

Отже, з моменту визнання боржника
банкрутом та відкриття щодо нього
ліквідаційної процедури щомісячні
виплати втраченого заробітку
потерпілим на майбутні періоди,
пов'язані з відшкодування банкрутом
шкоди, завданої їх життю і здоров'ю,
підлягають капіталізації та
включаються ліквідатором до реєстру
вимог кредиторів з віднесенням до
другої черги задоволення відповідно до
пункту 2 частини 1 статті 45 Закону про
банкрутство.

Відповідно до частини 1 статті 33 та
частини 2 статті 34 ГПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Обставини
справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ухвалою суду від 28.10.2010
року порушено справу про банкрутство
Державного підприємства "Рівненська
сірникова фабрика" за загальною
процедурою відповідно до Закону про
банкрутство (в редакції до набрання
чинності змінами, внесеними Законом
України №4212-VI від 22.12.2011 року),
постановою господарського суду від
28.08.2013 року боржника визнано банкрутом,
відкрито ліквідаційну процедуру
строком на 12 місяців, ліквідатором
банкрута призначено арбітражного
керуючого Кізленка В.А., про що
здійснено офіційну публікацію
оголошення 13.09.2013року (том 1, а.с. 1-2, том 5,
а.с. 109-112, 205).

Судами встановлено, що 23.09.2013
року шляхом направлення поштового
відправлення, яке надійшло до суду
25.09.2013 року, Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Костопільському районі
вчасно звернулося до господарського
суду зі заявою №04/760 від 23.09.2013 року про
визнання кредиторських вимог до
боржника на суму 630 4690, 31 грн., що
становлять капіталізовані виплати
майбутніх періодів для задоволення
вимог, що виникли із зобов'язань
банкрута відшкодувати шкоду, завдану
життю і здоров'ю громадян (том 5, а.с. 138 -
140).

Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 04.10.2013 року
зазначену заяву з грошовими вимогами
до боржника призначено до розгляду у
судовому засіданні на 06.11.2013 року, яке
неодноразово відкладалося ухвалами
господарського суду із зобов'язанням
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у Костопільському районі
надати суду витребувані документи (том
5, а.с. 141, 160 - 161, 212 - 213).

Розглядаючи спірні
кредиторські вимоги на суму 630 460, 31 грн.
у судовому засіданні від 11.12.2013 року,
суд першої інстанції встановив, що
заявлені Відділенням виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у Костопільському районі
грошові вимоги до боржника
підтверджуються належними та
допустимими доказами, а саме копіями
постанов про призначення потерпілим
страхової виплати, паспортів
потерпілих осіб, виписок з акту огляду
МСЕК, актів про нещасний випадок форми
Н-1, довідок про розмір пенсії, а також
копією листа Державної служби
статистики України №10/2-15/635 від 01.11.2012
року про середню очікувану тривалість
життя чоловіків та жінок в Україні у 2011
році (том 5, а.с. 185 - 201).

З огляду на встановлене, суд
першої інстанції, з яким погодився
апеляційний господарський суд, дійшов
висновку про обґрунтованість
здійсненого заявником розрахунку
капіталізованих виплат майбутніх
періодів з потерпілими на виробництві
підприємства-банкрута та визнав
заявлені територіальним органом Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, як страховиком
потерпілих осіб, кредиторські вимоги
до боржника на суму 630 460, 31 грн. в
повному обсязі.

Колегія суддів касаційного
суду погоджується з такими висновками
судів попередніх інстанцій, вважає що
вони зроблені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
зокрема, вірним застосуванням Закону
про банкрутство в редакції Закону
України №4212-VI від 22.12.2011 року та
приписів чинного законодавства
України про соціальне страхування.

Доводи скаржника про
помилковість розрахунків
капіталізованих платежів у зв'язку із
застосуванням територіальним органом
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України при
перерахунку суми щомісячних страхових
виплат потерпілим коефіцієнтів
підвищення страхових виплат, які
нормативно не визначені, колегія
суддів Вищого господарського суду
України вважає необґрунтованими з
огляду на таке.

Згідно з пунктом 1 Постанови
Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України "Про проведення
перерахунку щомісячних страхових
виплат потерпілим та членам їх сімей у
2012 році" №15 від 30.03.2012 року постановлено
провести перерахунок щомісячних
страхових виплат потерпілим та членам
їх сімей, які отримують щомісячні
страхові виплати станом на 01.09.2012 року
та яким перерахунок цих виплат
здійснювався відповідно до частини
другої статті 29 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" до 01.03.2007 року, в межах
бюджету Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України на
2012 рік. При цьому, визначено, що при
проведенні перерахунку щомісячних
страхових виплат потерпілим
застосувати коефіцієнти підвищення
страхових виплат: у 2002 році - 1,352; у 2003
році - 1,21; у 2004 році - 1,228; у 2005 році - 1,275; у
2006 році - 1,367; у 2007 році - 1,292; у 2008 році -
1,125; у 2009 році - 1,063; у 2010 році - 1,0; у 2011
році - 1,102; у 2012 році - 1,176. Щомісячна
страхова виплата при проведенні
перерахунку визначається з
відкоригованої на зазначені вище
коефіцієнти підвищення страхових
виплат середньомісячної заробітної
плати потерпілого відповідно до
ступеня втрати його професійної
працездатності.

При цьому, пунктами 2, 3
зазначеної Постанови передбачено, що
для категорії осіб, яким здійснюється
перерахунок щомісячних страхових
виплат, передбачений пунктом 1 цієї
постанови, не застосовуються
коефіцієнти підвищення страхових
виплат за 2002 - 2012 роки, зазначені у
підпункті 3.8.2 пункту 3.8 глави 3 та
підпункті 6.4.2 пункту 6.4 глави 6 Порядку
призначення, перерахування та
проведення страхових виплат,
затвердженого постановою правління
Фонду №24 від 27.04.2007 року. Механізм
перерахунку щомісячних страхових
виплат, передбачений пунктом 1 цієї
постанови, застосовується при
подальших перерахунках щомісячних
страхових виплат з 1 березня кожного
наступного року.

Як вбачається з матеріалів
справи, станом на 01.03.2007 року
перерахунок щомісячних страхових
виплат на виконання приписів частини 2
статті 29 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" здійснювався ОСОБА_9 та
ОСОБА_10, здоров'ю яких було завдано
шкоди на підприємстві банкрута та які
отримують щомісячні страхові виплати
відповідно з 2001 року та 2005 року (том 5,
а.с. 199 - зворот, 189 - зворот).

Відтак, здійснюючи
перерахунок щомісячних страхових
виплат потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10
станом на 01.03.2013 року, територіальний
орган Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
обґрунтовано застосував коефіцієнти
підвищення страхових виплат за 2002 - 2012
роки, передбачені пунктом 1.1. Постанови
Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України "Про проведення
перерахунку щомісячних страхових
виплат потерпілим та членам їх сімей у
2012 році" №15 від 30.03.2012 року.

При цьому, матеріалами
справи підтверджується застосування
заявником спірних кредиторських вимог
при перерахунку ОСОБА_11 щомісячної
страхової виплати станом на 01.03.2013 року,
яку він отримує з 2008 року, коефіцієнтів
підвищення страхових виплат за 2009 - 2013
роки, що передбачені пунктом 3.8.2.
Порядку призначення, перерахування та
проведення страхових виплат,
затвердженого постановою правління
Фонду №24 від 27.04.2007 року. Зазначене
спростовує доводи касаційної скарги
про невірний розрахунок страхових
виплат ОСОБА_11 із застосуванням
коефіцієнтів, що нормативно не
визначені.

Доводи скаржника про
застосування територіальним органом
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України при
обчисленні капіталізованих виплат
майбутніх періодів потерпілим
показників середньої тривалості життя
для "конкретно взятої вікової
категорії" спростовуються за
встановленими судами обставинами
використання заявником при розрахунку
спірних капіталізованих платежів
даних Державної служби статистики
України про "середню очікувану
тривалість життя чоловіків та жінок в
Україні у 2011 році", що підтверджується
копією листа Держстату України №10/2-15/635
від 01.11.2012 року, яка є в матеріалах
справи (том 5, а.с. 185-186).

Зазначене відповідає
приписам пункту 3 Порядку
капіталізації платежів, згідно з яким
капіталізація платежів, для
задоволення вимог, що виникли із
зобов'язань суб'єкта підприємницької
діяльності - банкрута відшкодувати
шкоду, заподіяну життю і здоров'ю
громадян, розраховується на період, що
визначається як різниця між середньою
тривалістю життя для чоловіків і жінок
у країні та їх віком на момент
здійснення капіталізації.

Разом з тим, колегія суддів
касаційного суду зазначає про те, що
територіальному органу Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України при здійсненні
капіталізації виплат майбутніх
періодів потерпілим станом на 2013 рік
належало використовувати показник
середньої тривалості життя для
чоловіків в Україні у 2012 році, який
згідно даних веб-сайту Державної
служби статистики України становить 66,
11 років та є вищим в порівнянні з
показниками станом на 2011 рік (для
чоловіків - 65, 98 років).

Відтак, територіальним
органом Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
подано заяву на меншу суму
капіталізованих виплат, оскільки
застосовано нижчий показник
середнього віку чоловіків за 2011 рік, в
порівнянні з 2012 роком. Однак, чинним
законодавством про банкрутство не
передбачено обмежень права кредитора
заявити у справу про банкрутство
грошові вимоги до боржника в меншому
розмірі, ніж той розмір грошових вимог,
які виникають з грошових зобов'язань
згідно договору чи закону.

З огляду на таке, колегія
суддів Вищого господарського суду
України вважає, що постанова
апеляційного господарського суду від
10.02.2014 року та ухвала суду першої
інстанції від 11.12.2013 року в частині
розгляду кредиторських вимог
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у Костопільському районі у
даній справі прийняті з додержанням
норм матеріального та процесуального
права та не вбачає правових підстав для
їх зміни чи скасування.

На підставі викладеного та керуючись
статтями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського
процесуального кодексу України, Вищий
господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної
інноваційної фінансово-кредитної
установи залишити без задоволення.

2. Постанову Рівненського
апеляційного господарського суду від
10.02.2014 року та ухвалу господарського
суду Рівненської області від 11.12.2013
року в частині розгляду кредиторських
вимог Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань у
Костопільському районі у справі №4/47
залишити без змін.

Головуючий
Н.Г. Ткаченко

Судді
Л.Й. Катеринчук

С.В. Куровський