ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2014 року Справа № 908/3306/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Гончарука П.А. (доповідача),

суддів
Вовк І.В.,

Малетича М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу товариства
з обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями «БОСАЛ-ЗАЗ» на
рішення господарського суду
Запорізької області від 29 жовтня 2013
року та постанову Донецького
апеляційного господарського суду від 24
грудня 2013 року у справі №908/3306/13 за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «БОСАЛ-ЗАЗ» до товариства
з обмеженою відповідальністю «МК Груп»
про стягнення суми, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «БОСАЛ-ЗАЗ»
звернулося з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю «МК Груп»
про стягнення 50 716, 99 грн. боргу, з
посиланням на те, що відповідачем
порушено зобов'язання щодо оплати
товару, яке виникло внаслідок
домовленості сторін про купівлю -
продаж лому стального легкосплавного.

Рішенням господарського суду
Запорізької області від 29 жовтня 2013
року у справі № 908/3306/13, залишеним без
змін постановою Донецького
апеляційного господарського суду від 24
грудня 2013 року у задоволенні позову
товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «БОСАЛ-ЗАЗ» відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення
господарськими судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить постановлені у справі судові
рішення скасувати та прийняти нове
рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення представника
позивача, вивчивши матеріали справи,
обговоривши доводи касаційної скарги,
суд вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим господарським
судом, між товариством з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «БОСАЛ-ЗАЗ» та
товариством з обмеженою
відповідальністю «МК Груп» було
досягнуто домовленість про
купівлю-продаж товару (лому стального
легкосплавного).

Згідно видаткових накладних від 3
вересня 2010 року №BZ-0001982 на суму 23 217,43
грн. та від 16 вересня 2010 року №BZ-2139 на
суму 27499,56грн. відповідачу було
поставлено товар (лом стальний
легкосплавний) на загальну суму 50716,99
грн., який було отримано довіреною
особою відповідача Корж С.В. за
довіреністю від 2 вересня 2010 року №123.

На оплату поставленого товару позивач
виставив відповідачу рахунки фактури
від 3 вересня 2010 року № BZ - 0000052 на суму
23217,43 грн. та від 21 вересня 2010 року № BZ -
0000056 на суму 27499,56 грн., в яких, зазначено,
що рахунок дійсний до оплати до 3
вересня 2010 року та до 21 вересня 2010 року,
відповідно.

Проте, відповідач свої зобов'язання
щодо оплати поставленого за
виставленими рахунками-фактурами
товару не виконав, у зв'язку з чим
позивач звернувся до суду з вимогою про
стягнення з відповідача боргу за
отриманий товар за видатковими
накладними від 3 вересня 2010 року №BZ-0001982
на суму 23217,43 грн. та від 16 вересня 2010
року №BZ-2139 на суму 27499,56 грн.

Встановивши викладені обставини, суд,
керуючись нормами ст.ст. 11, 202, 205, 526, п. 2
ст. 530, ст.ст. 610, 655, 692 Цивільного кодексу
України, ч.1 ст. 181, 193 Господарського
кодексу України, дійшов висновку, що
оскільки, докази оплати відповідачем
рахунків-фактур від 3 вересня 2010 року №
BZ - 0000052 на суму 23217,43 грн. та від 21
вересня 2010 року № BZ - 0000056 на суму 27499,56
грн. відсутні, а отже з 4 вересня 2010 року
та з 22 вересня 2010 року, відповідно,
відповідач став боржником, який
прострочив виконання свого
зобов'язання.

Також, господарським судом першої
інстанції встановлено, що з 4 вересня 2010
року розпочався перебіг позовної
давності за заявленою позивачем
вимогою про стягнення заборгованості
за товар поставлений за видатковою
накладною від 3 вересня 2010 року №BZ-0001982,
а з 22 вересня 2010 року розпочався
перебіг позовної давності за заявленою
позивачем вимогою про стягнення
заборгованості за товар поставлений за
видатковою накладною від 16 вересня 2010
року № BZ-2139.

Даний позов було направлено до суду 2
жовтня 2013 року, а отже, 4 вересня 2013 року
та 22 вересня 2013 року, відповідно, сплив
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Таким чином, беручи до уваги
встановлені обставини справи, заяву
відповідача щодо застосування
позовної давності до спірних
правовідносин та недоведення
позивачем поважності причин
пропущення позовної давності, місцевий
господарський суд, куруючись нормами ч.
1 ст. 223, ст.ст. 256, 257, ч. 1 ст. 261, ст. 267
Цивільного кодексу України, відмовив у
позові, у зв'язку із спливом позовної
давності.

З таким рішенням місцевого суду
погодився й суд апеляційної інстанції,
залишивши його без змін.

Висновок попередніх судових інстанцій
про необхідність відмови у позові, у
зв'язку із спливом позовної давності є
законним, відповідає нормам
матеріального та процесуального права,
фактичним обставинам і наявним
матеріалам справи, а доводи касаційної
скарги його не спростовують.

Доводи скаржника щодо поважності
причин пропуску позовної давності,
якими обгрунтовано касаційну скаргу є
безпідставними, оскільки вони були
предметом дослідження в судах
попередніх інстанцій і в рішеннях
міститься їх спростування, яке є
правильним.

З огляду на викладене, підстав для
зміни або скасування постановлених у
справі судових рішень не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями «БОСАЛ-ЗАЗ»
залишити без задоволення, а рішення
господарського суду Запорізької
області від 29 жовтня 2013 року та
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 24 грудня 2013
року у справі №908/3306/13 - без змін.

Головуючий
П.А. Гончарук

Судді
І.В. Вовк

М.М. Малетич