ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2014 р.
Справа № 911/1085/14

Господарський суд Київської області у
складі судді Бацуци В. М.

при секретарі судового засідання Щур О.
Д.

за участю представників учасників
процесу:

від позивача: Хомяков С. М. (довіреність
№ б/н від 14.10.2013 р.);

від відповідача: не з'явились;

розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Кримська водочна
компанія", с. Мазанка, Сімферопольський
район, Автономна Республіка Крим

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2,
м. Біла Церква, Київська область

про стягнення 6 483, 27 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ "Кримська водочна компанія"
звернулось в господарський суд
Київської області із позовом до ФОП
ОСОБА_2 про стягнення 5 197, 20 грн.
основної заборгованості, 166, 60 грн. пені,
1 039, 44 грн. штрафу, 38, 45 грн. 3 % річних, 41, 58
грн. інфляційних збитків.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем
невиконанням відповідачем свого
обов'язку щодо оплати за товар згідно
договору поставки № 000079 від 15.08.2013 р.

Ухвалою господарського суду Київської
області від 01.04.2014 р. порушено
провадження у справі № 911/1085/14 за
позовом ТОВ "Кримська водочна компанія"
до ФОП ОСОБА_2 про стягнення 6 483, 27 грн. і
призначено її розгляд у судовому
засіданні за участю представників
учасників процесу на 09.04.2014 р.

09.04.2014 р. за наслідками судового
засідання судом винесено ухвалу, якою
відкладено розгляд справи на 23.04.2014 р.

23.04.2014 р. у судовому засіданні
представник позивача надав документи,
витребувані судом, та усні пояснення
щодо своїх позовних вимог, позовні
вимоги підтримав, вважає їх
обґрунтованими і правомірними та
такими, що підлягають задоволенню з
підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, хоча про судове
засідання був повідомлений належним
чином, про причини своєї неявки у
судове засідання суд не повідомив,
відзив на позовну заяву та інші
документи, витребувані судом, не надав.

Відповідно до ст. 75 Господарського
процесуального кодексу України справа
розглядається за відсутності відзиву
на позовну заяву за наявними у ній
матеріалами.

За наслідками судового засідання судом
оголошено вступну і резолютивну
частини рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників
учасників процесу, дослідивши наявні у
матеріалах справи докази, суд -

ВСТАНОВИВ:

15.08.2013 р. між позивачем та відповідачем
було укладено договір поставки № 000079,
згідно умов п. 1.1. якого постачальник
передає у власність покупця, а покупець
приймає і оплачує алкогольні і
безалкогольні напої, далі по тексту
іменуються як продукція або товар, в
асортименті, партіями, згідно
накладних, на умовах цього договору.

Згідно п. 2.1. договору поставки ціна,
асортимент, номенклатура,
найменування, кількість продукції, що
продається за цим договором,
вказуються в додатковій угоді (додатку
(специфікації) до цього договору) або
можуть узгоджуватися сторонами при
підписанні накладної та вказується в
ній. Ціна, асортимент, номенклатура,
найменування, кількість продукції,
місце і термін поставки вважаються
остаточно узгодженими сторонами цього
договору після підписання
повноважними представниками сторін (що
мають довіреність на отримання
(передачу) товарно-матеріальних
цінностей) накладної. Продукція
поставляється партіями. Партією
продукції є продукція, зазначена в
одній видатковій накладній.

Відповідно до п. 2.2. договору поставки
ціна цього договору визначається
виходячи із загальної вартості
продукції, поставленої протягом
терміну дії цього договору.

Пунктом 2.6. договору поставки
передбачено, що покупець оплачує
вартість кожної партії поставленої
продукції шляхом перерахування
грошових коштів на поточний рахунок
постачальника або шляхом внесення
грошових коштів у касу постачальника.
Підстава для оплати продукції,
отриманої покупцем за цим договором, є
видаткова накладна, або ТТН Форма № 1-ТН
(алкогольні напої), або цей договір.

Пунктом 2.8. договору поставки
визначено, що покупець зобов'язується
оплатити кожну придбану за цим
договором партію продукції не пізніше
семи календарних днів з моменту її
передачі.

Згідно п. 2.9. договору поставки моментом
передачі партії продукції (датою
поставки) і моментом переходу права
власності на продукцію є дата
фактичного отримання продукції,
зазначена покупцем в підписаній
сторонами видатковій накладній на дану
продукцію. У разі відсутності відмітки
покупця на примірнику видаткової
накладної постачальника про дату
фактичного отримання продукції, датою
поставки і моментом переходу права
власності на продукцію вважається дата
видачі видаткової накладної.

Відповідно до п. 7.1. договору поставки
договір набуває чинності з моменту
його підписання сторонами і діє до
31.12.2013 р. Термін дії цього договору
автоматично продовжується на
додаткові однорічні строки у разі, якщо
не менше ніж за 30 днів до закінчення
чергового терміну дії договору, жодна
із сторін не повідомила іншу письмово
про свій намір припинити подальшу
співпрацю.

На виконання умов договору позивачем
13.12.2013 р. було передано у власність
(поставлено) відповідачу товар на
загальну суму 5 197, 20 грн., що
підтверджується видатковою накладною
№ РН-11-021724 від 13.12.2013 р., наявною в
матеріалах справи.

01.01.2014 р. між сторонами було підписано
акт звірки взаєморозрахунків б/н,
відповідно до якого загальна
заборгованість відповідача перед
позивачем станом на 31.12.2013 р. склала 5 197,
20 грн.

В січні 2014 р. позивач звернувся до
відповідача з претензією № 58 від 24.01.2014
р., у якій просив погасити суму основної
заборгованості у ромірі 5 197, 20 грн.

Регулювання відносин, що виникають у
зв'язку із купівлею-продажем товару
здійснюється Господарським кодексом
України, Цивільним кодексом України,
іншими нормативно-правовими актами і
безпосередньо договором.

Статтею 193 Господарського кодексу
України встановлено, що суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України
визначено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу
України за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 цього ж кодексу
передбачено, що покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Частиною 1 ст. 530 цього ж кодексу
закріплено, що якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст. 610 цього ж кодексу порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

У встановлений договором строк і
станом на час розгляду справи
відповідач обов'язок щодо оплати
товару не виконав і його основна
заборгованість перед позивачем
складає 5 197, 20 грн., що підтверджується
договором поставки № 0000 від 15.01.2013 р.,
видатковою накладною № РН-11-021724 від
13.12.2013 р., листом про затвердження
списку матеріально-відповідальних
осіб, уповноважених приймати
товарно-матеріальні цінності б/н від
15.08.2013 р., актом звірки
взаєморозрахунків б/н від 01.01.2014 р.,
наявними в матеріалах справи.

Отже, суд дійшов висновку про
задоволення вимог позивача в частині
стягнення із відповідача основної
заборгованості у розмірі 5 197, 20 грн. за
договором поставки № 000079 від 15.08.2013 р.

Крім того, позивач просить стягнути із
відповідача пеню, передбачену
договором поставки № 000079 від 15.08.2013 р.,
за період прострочення відповідачем
виконання обов'язку по оплаті товару з
21.12.2013 р. по 20.03.2014 р. всього на загальну
суму 166, 60 грн. у відповідності до
виконаного ним розрахунку.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж
кодексу у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу
передбачено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу
у разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ч. 6 ст. 232 цього ж кодексу
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що у
разі недотримання термінів оплати
продукції, зазначених у п.п. 2.8. цього
договору, покупець сплачує на користь
постачальника пеню в розмірі 0, 1 % від
вартості неоплаченої продукції за
кожний день прострочення.

Розрахунок пені від суми основної
заборгованості, виконаний позивачем, є
обгрунтованим та вірним, тому суд
приходить до висновку про задоволення
вимог позивача в частині стягнення із
відповідача пені від суми основної
заборгованості за договором у
вищевказаний період у розмірі 166, 60 грн.

Крім того, позивач просить стягнути із
відповідача інфляційні збитки та 3 %
річних від суми основної
заборгованості за період прострочення
відповідачем виконання обов'язку по
оплаті поставленого товару з 21.12.2013 р.
по 20.03.2014 р. на суму 41, 58 грн. та 38, 45 грн.
відповідно у відповідності до
виконаного ним розрахунку.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Частиною 2 ст. 625 цього ж кодексу
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Розрахунок інфляційних збитків від
суми основної заборгованості,
виконаний позивачем, є невірним.

Правильний розрахунок інфляційних
збитків від суми основної
заборгованості за договором наступний:

Період заборгованостіСума боргу
(грн.)Сукупний індекс інфляції за
період?Інфляційне збільшення суми
боргу?Сума боргу з врахуванням індексу
інфляції?21.12.2013 - 20.03.20145197.201.030155.925353.125 197,
20 грн. х 1, 030 = 5 353, 12 грн.; 5 353, 12 грн. - 5 197, 20
грн. = 155, 92 грн.

Отже, загальний розмір інфляційних
збитків від суми основної
заборгованості за договором № 000079 від
15.08.2013 р. у вищевказаний період
становить 155, 92 грн.

Оскільки розмір інфляційних збитків
від суми основної заборгованості, на
яку претендує позивач, є меншим ніж
сума, на яку він має право, то суд
приходить до висновку про задоволення
вимог позивача в частині стягнення із
відповідача інфляційних збитків від
суми основної заборгованості за
договором у вищевказаний період у
розмірі 41, 58 грн.

Розрахунок 3 % річних від суми основної
заборгованості, виконаний позивачем, є
обґрунтованим та вірним, а тому суд
дійшов висновку про задоволення вимог
позивача в частині стягнення із
відповідача 3 % річних від суми основної
заборгованості за договором у
вищевказаний період у розмірі 38, 45 грн.

Крім того, позивач просить стягнути із
відповідача штраф, передбачений
договором поставки № 000079 від 15.08.2013 р.,
за невиконання відповідачем обов'язку
по оплаті товару понад тридцяти
календарних днів всього на загальну
суму 1 039, 44 грн. у відповідності до
виконаного ним розрахунку.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж
кодексу у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки.

Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу
передбачено, що неустойкою (штрафом,
пенею) є грошова сума або інше майно,
які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 551 цього ж кодексу
передбачено, якщо предметом неустойки
є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу
України штрафними санкціями у цьому
Кодексі визнаються господарські
санкції у вигляді грошової суми
(неустойка, штраф, пеня), яку учасник
господарських відносин зобов'язаний
сплатити у разі порушення ним правил
здійснення господарської діяльності,
невиконання або неналежного виконання
господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу
у разі якщо розмір штрафних санкцій
законом не визначено, санкції
застосовуються в розмірі,
передбаченому договором. При цьому
розмір санкцій може бути встановлено
договором у відсотковому відношенні до
суми невиконаної частини зобов'язання
або у певній, визначеній грошовій сумі,
або у відсотковому відношенні до суми
зобов'язання незалежно від ступеня
його виконання, або у кратному розмірі
до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною другою п. 4.1. договору поставки
передбачено, що у разі якщо
прострочення оплати становить більше 30
календарних днів, покупець,
зобов'язаний виплатити постачальнику
штраф у розмірі 20 % від вартості партії
продукції, оплата якої прострочена.

Розрахунок штрафу від суми основної
заборгованості, виконаний позивачем, є
обґрунтованим та вірним, а тому суд
дійшов висновку про задоволення вимог
позивача в частині стягнення із
відповідача штрафу від суми основної
заборгованості за договором у розмірі 1
039, 44 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
обставини справи, позовні вимоги
підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати відповідно до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю "Кримська
водочна компанія" (ідентифікаційний
код 36499654) 5 197 (п'ять тисяч сто дев'яносто
сім) грн. 20 (двадцять) коп. основної
заборгованості, 166 (сто шістдесят шість)
грн. 60 (шістдесят) коп. пені, 38 (тридцять
вісім) грн. 45 (сорок п'ять) коп. 3 % річних,
41 (сорок одна) грн. 58 (п'ятдесят вісім)
коп. інфляційних збитків, 1 039 (одна
тисяча тридцять дев'ять) грн. 44 (сорок
чотири) коп. штрафу та судові витрати 1
827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім)
грн. судового збору.

Суддя
В. М. Бацуца

Повний текст рішення підписаний

12 травня 2014 р.