ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" квітня 2014 р.Справа № 922/303/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання
Ямщикової М.Ю.

розглянувши справу

за позовом Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (м. Київ)
до Публічного акціонерного
товариства "Харківгаз" (м. Харків)
про стягнення 7 875 166, 67 грн. за участю
представників сторін:

позивача - Жорової Л.М., довіреність №
37/10 від 30.12.2013 р.;

відповідача - Юркової Т.С., довіреність
№ 3932 від 26.12.2013 р.

ВСТАНОВИВ:

03 лютого 2014 року Дочірня компанія "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (м. Київ)
звернулась до господарського суду
Харківської області з позовною заявою
про стягнення з Публічного
акціонерного товариства "Харківгаз" (м.
Харків) 1,24 грн. основного боргу, 4482982,94
грн. пені, 2439880,63 грн. інфляційних
витрат, 952301,86 грн. 3% річних та 73080 грн.
судового збору, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що відповідач в порушення
умов договору № 06/10-2000 від 20.12.10 р.
неналежним чином виконав свої
зобов"язання щодо повної та своєчасної
оплати за природний газ.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 06 лютого 2014
року порушено провадження у справі та
призначено розгляд на 03 березня 2014
року.

У відзиві на позовну заяву відповідач
просить суд відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог, з
посиланням на те, що стягнення з
відповідача 4482982,94 грн. пені, 952301,86 грн. 3%
річних та 2439880,63 грн. інфляційних витрат
може мати за собою негативні наслідки,
практично робить неможливим вчасне
проведення поточних ремонтів
газопроводів та споруд на них, що
загрожує безпеці газопостачання та
створить умови для виникнення
непоправних наслідків.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 03 березня 2014
року було відкладено розгляд справи на
17 березня 2014 року.

17 березня 2014 року представник
відповідача надав клопотання, в якому
просив суд зупинити провадження у
справі № 922/303/14 до з"ясування належного
стягувача, посилаючись на те, що
Міністерством енергетики та вугільної
промисловості № України № 545 від 26.07.2012
р. прийнято рішення про припинення
діяльності Дочірньої компанії "Газ
України" НАК "Нафтогаз України" шляхом
її реорганізації - перетворення у ПАТ
"Синтез-Газ України", та на виконання
наказу з наступними змінами
проводяться заходи з припинення
діяльності Дочірньої компанії "Газ
України" НАК "Нафтогаз України", зокрема
позачергова інвентаризація основних
засобів, нематеріальних активів,
товарно - матеріальних цінностей,
грошових коштів і документів з
основної діяльності підприємства,
проводиться аудиторська перевірка
щодо підтвердження даних, які будуть
включені до передавального акту
підприємства, а також проводяться дії
щодо емісії акцій ПАТ "Синтез- Газ
України".

17 березня 2014 року представник позивача
надав пояснення, в яких зазначив, що
позивачем надані всі належні та
допустимі докази в обґрунтування
заявлених позовних вимог, та
враховуючи викладене просив суд
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від17 березня 2014
року було відкладено розгляд справи на
31 березня 2014 року.

26 березня 2014 року від Публічного
акціонерного товариства "Харківгаз" (м.
Харків) надійшов зустрічний позов, в
якому він просив суд визнати розділ 4
договору № 06/10-2000 від 20.12.2010 р. на
купівлю - продаж газу, укладений між
позивачем та відповідачем, недійсним
та відшкодувати судовий збір.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 26 березня 2014
року було відмовлено в прийнятті
зустрічного позову для спільного
розгляду з первісним позовом.
Повернуто зустрічну позовну заяву
Публічному акціонерному товариству
"Харківгаз" (м. Харків).

27 березня 2014 року представник
відповідача надав додаткові документи,
які долучені судом до матеріалів
справи.

31 березня 2014 року представник
відповідача надав витяг з ЄДРПР, який
долучений судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 31 березня 2014 року
було оголошено перерву до 03 квітня 2014
року.

02 квітня 2014 року позивач надіслав
телеграму, в якій просив суд
продовжити строк розгляду справи та
відкласти її розгляд на інший день, у
зв"язку з неможливістю представника
прибути у судове засідання.

03 квітня 2014 року представник
відповідача надав клопотання, в якому
просив суд застосувати строк позовної
давності та відмовити позивачу в
задоволенні позову.

03 квітня 2014 року представник
відповідача звернувся до суду з заявою
про продовження строку розгляду спору
№ 922/299/14 на 15 днів.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 03 квітня 2014
року було відкладено розгляд справи на
10 квітня 2014 року.

09 квітня 2014 року представник
відповідача надав додаткові пояснення,
в яких просив суд застосувати наслідки
спливу позовної давності по стягненню
пені, посилаючись на те, що додатковою
угодою № 3 від 12.04.2011 р. до договору №
06/10-2000 від 20.12.2010 р. сторонами змінено
умови договору та виключено п. 9.3
вказаного договору, у відповідності до
якого строк позовної давності за цим
договором та до вимог про стягнення
неустойки встановлюється тривалістю у
3 роки. Неустойка нараховується за 6
місяців, що передують моменту
звернення з претензією або позовом.

09 квітня 2014 року представник
відповідача надав додаткові
прояснення, в яких зазначив, що
фактично платежі на суму 7031238,24 грн.
здійснені 01, 02, 03, 04, 09 та 10.03.2011, а позивач
користувався коштами вже з початку
місяця, тому нарахування пені,
інфляційних витрат, та 3% річних є
необґрунтованим, та вищевказані
розрахунки повинні проводитись
враховуючи фактичні оплати.

09 квітня 2014 року представник
відповідача надав клопотання, в якому
просив суд зупинити провадження у
справі до розгляду господарським судом
м. Києва справи за позовом ПАТ
"Харківгаз" до ДК "Газ України" НАК
"Нафтогаз України" про визнання
недійсним договору, тобто договору, за
яким позивач здійснює стягнення коштів
по даній справі.

Ухвалою господарського суду
Харківської області від 10 квітня 2014
року було відкладено розгляд справи на
15 квітня 2014 року.

15 квітня 2014 року представник позивача у
судовому засіданні підтримував
позовні вимоги.

Представник відповідача у судовому
засіданні просив суд відмовити
позивачу в задоволенні позовних вимог.

Суд, розглянувши клопотання
відповідача про зупинення провадження
у справі до з"ясування належного
стягувача, дійшов висновку про те, що
воно не підлягає задоволення, оскільки
відповідачем доказів заміни позивача
правонаступником у відповідності до п.
3 ч. 2 ст. 79 ГПК України не надані. В
даному випадку зупинення провадження у
справі на не визначений строк затягне
судовий процес та призведе до
порушених прав позивача.

Розглянувши клопотання відповідача
про зупинення провадження у справі, до
розгляду іншої справи, суд дійшов
висновку про те, що воно також не
підлягає задоволення, оскільки норми
ГПК України передбачають можливість
зупинення розгляду справи, зокрема, в
разі неможливості її розгляду в даному
судовому засіданні. Однак таких
підстав суд не вбачає.

Розглянувши клопотання відповідача
про застосування строку позовної
давності щодо вимог про стягнення пені,
суд відмовляє в його задоволенні з
огляду на наступне.

Відповідно до п. 9.3 договору № 06/10-2000 від
20.12.2010 р., строк позовної давності за цим
договором та до вимог про стягнення
неустойки встановлюється тривалістю у
3 роки. Неустойка нараховується за 6
місяців, що передують моменту
звернення з претензією або позовом.

Як посилається відповідач, додатковою
угодою № 3 від 12.04.2011 р. до спірного
договору було виключено пункт 9.3
вказаного договору.

Проте до додатковою угодою № 5 від
11.07.2011 р. до спірного договору було
залишено решту умов договору незмінною
та обов"язкою для виконання сторонами,
окрім п. 5.2 та 5.4 договору.

Отже, на момент розгляду справи діє
редакція договору, де п. 9.3 сторони
домовились про те, що строк позовної
давності за цим договором та до вимог
про стягнення неустойки
встановлюється тривалістю у 3 роки.

Розглянувши матеріали
справи, повно та всебічно дослідивши
обставини та докази на їх
підтвердження, вислухавши
уповноважених представників сторін,
судом встановлено наступне.

20 грудня 2010 року між Дочірньою
компанією "Газ України" Національної
акціонерної компанії "Нафтогаз
України" (позивач) та Публічним
акціонерним товариством "Харківгаз"
(відповідач) був укладений договір №
06/10-2000 (надалі - договір), у
відповідності до умов якого позивач
зобов"язався передати природний газ
власного видобутку виключно для
подальшої реалізації населенню, а
відповідач, в свою чергу, приймати та
оплачувати на умовах цього договору.
Пунктом 4.1 договору передбачений
порядок розрахунків, який здійснюється
грошовими коштами шляхом 100% поточної
оплати протягом місяця поставки.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 10 числа,
наступного за місяцем поставки газу.
Пунктом 5.1 договору передбачений строк
поставки газу з 01 січня 2011 року по 31
грудня 2011 року.

До вказаного договору були укладені
додаткові угоди № 1 від 28.01.2011 р., № 2 від
04.04.2011 р., № 3 від 12.04.2011 р., № 4 від 06.05.2011 р.
№ 5 від 11.07.2011 р.

На виконання умов вказаного договору
позивачем було поставлено відповідачу
природний газ на суму 294130853,95 грн., що
підтверджується актами прийому -
передачі природного газу від 31.01.2011 р.,
від 28.02.2011 р., від 31.03.2011 р., від 30.04.2011 р.,
від 31.05.2011 р., від 30.06.2011 р., від 31.07.2011 р.,
від 31.08.2011 р., від 30.09.2011 р., які підписані
обома сторонами та скріплені
печатками.

У вказаних актах зазначений договір №
06/10-2000 від 20.12.10 р., що підтверджує те, що
поставка газу здійснювалась саме на
виконання цього договору.

Як було вище зазначено, сторони
узгодили строк оплати природного газу -
до 10 числа, наступного за місяцем
поставки газу.

Таким чином, відповідач природний газ
отримав та розрахувався частково на
суму 294130852,71 грн., що підтверджується
платіжними дорученнями, доданими до
матеріалів справи ( том 2-й арк. справи
122- 150, том 3-й арк. справи 1-139).

Внаслідок невиконання прийнятих на
себе зобов"язань щодо оплати товару, у
відповідача виникла заборгованість у
сумі 1,24 грн. (сума основного боргу), що і
стало підставою позивачу для
звернення до господарського суду з
відповідним позовом.

Розглянувши заперечення відповідача з
посиланням на те, що фактично платежі
на суму 7031238,24 грн. здійснені 01, 02, 03, 04, 09
та 10.03.2011 і позивач користувався
коштами вже з початку місяця, тому
нарахування пені, інфляційних витрат,
та 3% річних, є необґрунтованим, та
вищевказані розрахунки повинні
проводитись враховуючи фактичні
оплати, суд вважає їх безпідставними,
оскільки у платіжних документах у
графі "призначення платежу" позивачем
вказано інші договори. Нормами чинного
законодавства та умовами договору не
передбачено строку зарахування суми
коштів, яка була сплачена за умовами
іншого договору, в якості погашення
заборгованості за спірним договором.
Зарахування за спірним договором було
здійснено днем оформлення відповідних
листів про зарахування грошових коштів
в рахунок погашення боргу за спірним
договором ( т. 2 арк. справи 90, т. 4 арк.
справи 9-10).

У випадку визнання після здійсненого
відповідним листом зарахування датою
оплати - дату платіжних доручень, може
виникнути різна судова практика з
підстав існування випадків
зарахування суми коштів сплачених за
договором в якості погашення
заборгованості за іншим, при цьому
такий інший договір не укладався, отже
таке зарахування здійснюється з дати
оформлення відповідного листа.

В силу ст. 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу
України, ст.173 Господарського кодексу
України зобов'язання є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 Цивільного
кодексу України та ст. 174
Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що
господарські зобов'язання можуть
виникати безпосередньо з
господарського договору та інших угод,
передбачених законом, а також угод, не
передбачених законом, але таких, які
йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського
кодексу України та ст. 525 Цивільного
кодексу України одностороння відмова
від виконання зобов'язань, крім
випадків, передбачених законом не
допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
має ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

В розумінні ст. 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу
України та ст. 526 Цивільного кодексу
України, яка містить аналогічні
положення, зобов`язання повинні
виконуватися належним чином
відповідно до закону, інших актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов`язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу
України передбачено, якщо у
зобов`язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
відлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, сума
заборгованості відповідачем не
сплачена. За таких обставин, враховуючи
доведеність факту порушення
відповідачем умов діючого
законодавства та договору, те, що
позовні вимоги обґрунтовані,
правомірні, доведені матеріалами
справи та не спростовані відповідачем,
суд задовольняє позовні вимоги в сумі
основної заборгованості у розмірі 1,24
грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції та трьох відсотків річних за
весь час прострочення.

Судом перевірив нарахування
інфляційних витрат за період з лютого
2011 року по грудень 2013 р. та 3% річних з
11.02.2011 року по 24.04.2012 року з врахування
доказів часткових проплат, вказані
розрахунки є вірними.

Зважаючи на вищевикладене, позовна
вимога позивача в частині стягнення 3%
річних в сумі 952301,86 грн. та інфляційних
витрат в сумі 2439880,63 грн.
підтверджується матеріалами справи та
відповідає діючому законодавству, у
зв'язку з чим підлягає задоволенню.

Згідно зі ст.ст.193,198 ГК України, кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання нею
зобов"язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов"язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених законом або договором.

Ст. 3 Закону України "Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов"язань",
встановлено, що пеня обчислюється від
суми простроченого платежу та не може
перевищувати подвійної облікової
ставки Національного банку України, що
діяла у період, за який сплачується
пеня.

Відповідно до частини 3 статті 549
Цивільного кодексу України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Пунктом 8.1 договору передбачена
відповідальність сторін, а саме за
несвоєчасну оплату за спожитий газ у
строки, зазначені у п. 4.1 цього договору,
відповідач повинен сплатити пеню у
розмірі більше подвійної облікової
ставки НБУ, що діяла в період, за який
сплачується пеня, за кожний день
прострочення платежу.

Відповідачем заявлене клопотання про
зменшення пені до 1 гривні.

Частина 233 Господарського кодексу
України передбачає, що у разі якщо
належні до сплати штрафні санкції
надмірно великі порівняно із збитками
кредитора, суд має право зменшити
розмір санкцій. При цьому повинно бути
взято до уваги: ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

Вказана норма кореспондується з
пунктом 3 частини першої статті 83
Господарського процесуального кодексу
України, згідно з яким господарський
суд, приймаючи рішення, має право
зменшувати у виняткових випадках
розмір неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання.

В пункті 2.4 роз'яснення Вищого
арбітражного суду України від 29.04.94 р. №
02-5/293 "Про деякі питання практики
застосування майнової
відповідальності за невиконання чи
неналежне виконання грошових
зобов'язань" та пункті 3.9.2 роз'яснення
Вищого арбітражного суду від 18.09.1997р. №
02-5/289 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України"
зазначено, що вирішуючи питання про
зменшення розміру неустойки (штрафу,
пені), яка підлягає стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання (п. З
ст. 83 ГПК України), господарський суд
повинен об'єктивно оцінити, чи є даний
випадок винятковим, виходячи з
інтересів сторін, які заслуговують на
увагу, ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони ( в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм випливає, що
при вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки, суд бере до уваги
майновий стан сторін та оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема із розміром
збитку.

Крім того, як необхідність
використання права на зменшення
розміру штрафних санкцій так розмір, до
якого вони підлягають зменшенню, закон
відносить на розсуд суду.

Відповідач просить зменшити розмір
пені до 1 гривні, посилаючись на тяжкий
фінансовий стан та те, що головною
причиною проведення несвоєчасних
розрахунків за поставлений газ, є
несвоєчасне проведення розрахунків
споживачів з ПАТ "Харківгаз".

Суд не вважає важкий фінансовий стан
підприємства винятковим випадком,
важкий фінансовий стан у повній мірі
стосується обох сторін, а відповідно до
законодавства не може розглядатися як
підстава для зменшення неустойки, тому
приймаючи до уваги заперечення
позивача, суд дійшов висновку
відмовити в задоволенні вказаного
клопотання.

Позовна вимога щодо стягнення з
відповідача пені у сумі 4482982,94 грн., яка
нарахована позивачем за прострочення
виконання грошового зобов"язання у
відповідності до умов, передбачених
вищевказаним договором, відповідає
вимогам діючого законодавства,
розрахунок пені перевірено судом, тому
підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат суд керується ч. 1 ст. 49 ГПК
України. У спорах, що виникають при
виконанні договорів та з інших підстав
судовий збір покладається на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог. Таким чином, судовий
збір у даній справі покладається на
відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 526, ч.1 ст.530, 610, 611, ч. 2 ст. 625 , ст. 629
ЦК України, ст.ст. 32, 33, 43, 44, 49, ст.ст.82-85
ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Харківгаз" (61109, м. Харків,
вул. Безлюдівська, 1 , ) на
користь Дочірньої компанії "Газ
України" Національної акціонерної
компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ,
вул. Шолуденка, 1, р/р № 7001 в ФПАТКБ
"Південкомбанк" м. Києва, МФО 320876, код
31301827) 1,24 грн. основного боргу, 4482982,94
грн. пені, 2439880,63 грн. інфляційних
витрат, 952301,86 грн. 3% річних та 73080 грн.
судового збору.

Видати відповідний наказ після
набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17.04.2014 р.

Суддя О.В. Смірнова