ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2014 р.Справа № 922/743/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

головуючий суддя Аюпова Р.М.

судді: Бринцев О.В. , Шатерніков М.І.

при секретарі судового засідання
Лобові Р.М.

розглянувши справу

за позовом Спеціалізована державна
податкова інспекція з обслуговування
великих платників у м. Харкові МГУ
Міндоходів, м. Харків до Ліквідатора
Публічного АТ "Земельний банк" Угрімова
Олексія Миколайовича, м. про визнання
незаконними дій та зобов'язання
вчинити певні дії за участю
представників сторін:

Представник позивача - Калініна О.О.,
дов. № 17/10/10-012 від 22.01.2014 року.

Представник відповідача - не з"явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Спеціалізована державна
податкова інспекція з обслуговування
великих платників у м. Харкові,
звернувся до господарського суду з
позовом до відповідача - ліквідатора
ПАТ "Земельний банк" Угрімова О.М., м.
Харків, в якому просить суд (з
урахуванням прийнятих ухвалою
господарського суду від 01.04.2014р.
уточнень позовних вимог):

- Визнати незаконними дії ліквідатора
ПАТ «Земельний банк», щодо
неакцептування та не включення до
переліку акцептованих вимог для їх
затвердження Національним банком
України, документально підтверджених,
грошових вимог СДПІ ОВП у м. Харкові МГУ
Міндоходів до боржника на загальну
суму 193737 грн. 00 коп.

- Зобов'язати ліквідатора ПАТ
«Земельний банк» акцептувати та
включити до переліку акцептованих
вимог для їх затвердження Національним
банком України, документально
підтверджених, грошових вимог СДПІ ОВП
у м. Харкові МГУ Міндоходів до боржника
на загальну суму 193737 грн. 00 коп.

Ухвалою господарського суду від
05.03.2014р. прийнято вказану позовну заяву
до розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд на
01.04.2014р. о 12:00 год.

Ухвалою господарського суду від
22.04.2014р. для розгляду справи призначено
судову колегію.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду від 22.04.2014р.
призначено склад колегії для розгляду
справи № 922/748/14: головуючий суддя
Аюпова Р.М., судді Бринцев О.В.,
Погорелова О.В.

Розпорядженням заступника голови
господарського суду від 19.05.2014р., в
зв"язку з закінченням повноважень
судді Погорелової О.В., змінено склад
судової колегії та призначено склад
колегії для розгляду справи № 922/748/14:
головуючий суддя Аюпова Р.М., судді
Бринцев О.В., Шатерніков М.І.

У призначеному судовому засіданні
19.05.2014р. представник позивача позов
підтримав, наполягав на його
задоволенні.

У судове засідання 19.05.2014р. представник
відповідача не з"явився, про причину
неявки суд не повідомив. Про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином. В матеріалах справи
наявне повідомлення про отримання
відповідачем 13.03.2014р. ухвали суду про
порушення провадження у справі (вих.
№006501/2).

Статтею 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини 1950 року,
ратифікованою Верховною Радою України
( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР
), кожній особі гарантовано право на
справедливий і відкритий розгляд при
визначенні її громадських прав і
обов'язків впродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст. 65
Господарського процесуального кодексу
України щодо обов`язку господарського
суду витребувати у сторін документи і
матеріали, що необхідні для вирішення
спору, кореспондуються з диспозитивним
правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3
ст. 129 Конституції України визначає
одним з принципів судочинства свободу
в наданні сторонами суду своїх доказів
і у доведенні перед судом їх
переконливості, суд вважає, що
господарським судом в межах наданих
ним повноважень, створені належні
умови для надання сторонами доказів та
здійснені всі необхідні дії щодо
витребування додаткових доказів, та
вважає за можливе розглянути справу за
наявними у ній та додатково поданими на
вимогу суду матеріалами та
документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та
всебічно дослідивши обставини та
докази на їх підтвердження, вислухавши
представників сторін, судом
встановлено наступне:

29.10.1991р. Національним Банком України
було зареєстровано Харківський
комерційний "Земельний банк", про що
зроблено запис № 61 у Державному
реєстрі банків. З 05.03.1994р. зареєстровано
зміну назви Харківський акціонерний
комерційний "Земельний банк". 13.01.2010р.
змінено назву банку на Публічне
акціонерне товариство "Земельний банк".
Місцезнаходження головного офісу - м.
Харків, вул. Чернишевського, 4.

Банк має свідоцтво про державну
реєстрацію юридичної особи (серія А01 №
423531), діє на підставі статуту,
погодженого Національним банком
України 24.12.2009р.

Банківська ліцензія № 49 від 03.02.2010 та
дозвіл № 49-5 від 03.02.2010 з додатком до
нього, видані Національним банком
України, надавали право ПАТ "Земельний
банк" здійснювати банківські та інші
операції.

Банк знаходиться на податковому обліку
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Харкові
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів.

11.05.2010р. Правлінням Національного банку
України було ухвалено Постанову № 231
про призначення у банку тимчасової
адміністрації з 12.05.2010р. до 11.11.2010р. та
тимчасового адміністратора. Піставами
для вжиття цих заходів впливу
Національним Банком України визначені
такі: погіршення фінансового стану ПАТ
"Земельний банк" , істотна загрозою
платоспроможності та зниженням рівня
ліквідності, а також нобхідність
захисту інтересів вкладників та інших
кредиторів, забезпечення схоронності
капіталу й активів банку, вжиття
необхідних заходів щодо приведення
його діяльності у відповідність до
вимог банківського законодавства,
відновлення його платоспроможності й
ліквідності, стабілізації діяльності,
усунення порушень, причин та умов, що
призвели до погіршення його
фінансового стану.

Постановою Правління Національного
банку України від 30.07.2010р. №375
відкликано банківську ліцензію та
призначено ліквідатора Публічного
акціонерного товариства "Земельний
банк".

Національним банком укладено з
Угрімовим О.М. як ліквідатором банку
договір від 30.07.2010р. № ГД - Л - 416 про
ліквідацію ПАТ "Земельний банк".

Інформація Національного банку щодо
прийнятого ним рішення про відкликання
у ПАТ "Земельний банк" банківської
ліцензії та ініціювання процедури
ліквідації банку опублікована в газеті
"Урядовий кур'єр" №144 за 06 серпня 2010
року.

Інформація ліквідатора щодо прийняття
вимог кредиторів до ПАТ "Земельний
банк" опублікована в газеті "Голос
України" 144(4894) від 05 серпня 2010 року.

Рішенням господарського суду
Харківської області від 23 листопада 2011
року по справі №5023/6013/11 підтверджено
відповідність застосування процедури
ліквідації відповідача з боку
Національного банку України вимогам
Закону України "Про банки і банківську
діяльність". Підтверджена кандидатура
ліквідатора Публічного акціонерного
товариства "Земельний банк" Угрімова
Олексія Миколайовича
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

28.01.2014 року позивачем на адресу банку
було направлено заяву (вих. № 51/10/10-012) з
вимогами до боржника. Ліквідатор банку,
в свою чергу, листом №02-15/1290 від 13.02.2014
року повідомив позивача про
неможливість акцептувати вказані
вимоги, посилаючись на передбачений
нормами чинного законодавства порядок
внесення відповідних змін до реєстру,
оскільки, на момент звернення позивача
із відповідними вимогами, вже було
розпочато ліквідаційну процедуру ПАТ
"Земельний банк".

Звертаючись до суду з даним позовом про
акцептування кредиторських вимог СДПІ
з обслуговування великих платників у м.
Харкові Міжрегіонального головного
управління Міндоходів до банку на
загальну суму 193737,00 гривень та
включення їх до акцептованих вимог для
затвердження Національним банком
України, позивач зазначив, що заявляє
вимоги до боржника за несплачені
самостійно узгоджені грошові
зобов'язання з податку на додану
вартість. Вказані вимоги є поточною
заборгованістю відповідача згідно
податкових декларацій з податку на
додану вартість , які містяться в
матеріалах справи.

Таким чином, на момент звернення
позивача із даним позовом до
господарського суду, сплати
вищевказаних грошових зобов'язань, які
станом на 01.03.2014р. становлять 193737,00 грн.,
не відбулося, що і стало підставою для
звернення позивача з відповідним
позовом до господарського суду.

Отже, надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, з урахуванням
фактичних та правових підстав позовних
вимог, колегія суддів виходить з
наступного.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством.

За приписами ч. 4 ст. 110 Цивільного
кодексу України особливості
ліквідації банків встановлюються
Законом України „Про банки і
банківську діяльність".

Так ч. 1 ст. 1 даного Закону (в редакції
чинній на момент виникнення даних
правовідносин) визначає структуру
банківської системи, економічні,
організаційні і правові засади
створення, діяльності, реорганізації і
ліквідації банку.

Згідно ч. 3 ст. 88 цього Закону (в редакції
чинній на момент виникнення даних
правовідносин), законодавство України
про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом
при розгляді судом справи про визнання
банку неплатоспроможним
застосовується в частині, що не
суперечить нормам цього Закону. Отже,
вказаний Закон є спеціальним, яким
врегульовані відносини, що виникають в
процедурі ліквідації банку, інші
законодавчі норми можуть бути
застосовані в частині, що не суперечать
йому.

Приписи п. 8 ст. 91, положення абз.25 ст.2
спеціального Закону України "Про банки
та банківську діяльність", в редакції
на той час, слід розглядати у
взаємозв`язку з нормами статей 2, абз.27,
89,92,93, 96 цього ж Закону, якими визначено,
що ліквідаційна маса складається з
усіх видів майнових активів (майно та
майнові права банку), які належать йому
на праві власності на день відкриття
ліквідаційної процедури та виявлені в
ході ліквідації; з відкликанням
банківської ліцензії та призначенням
ліквідатора банку строк виконання всіх
його грошових зобов'язань, в т.ч.
зобов'язань по сплаті податків та
зборів вважається таким, що настав;
кредитори, без винятків щодо
податкових органів, мають право
подавати заяви про майнові вимоги до
банку ліквідатору в місячний строк з
дня публікації оголошення про
відкриття процедури ліквідації; до
повноважень ліквідатора серед інших
визначено формування ліквідаційної
маси, за рахунок якої ліквідатор у
визначеній черговості задовольняє
своєчасно заявлені вимоги кредиторів,
які виникли станом на день відкриття
ліквідаційної процедури, внесені до
реєстру вимог кредиторів; ліквідатор
припиняє прийняття вимог кредиторів
після закінчення одного місяця з дня
опублікування оголошення про початок
ліквідаційної процедури, протягом
трьох місяців з дня публікації
оголошення про початок ліквідаційної
процедури визначає суму
заборгованості кожному кредитору та
відносить вимоги до певної черги
погашення, відхиляє вимоги у разі їх не
підтвердження, складає перелік
акцептованих ним вимог для
затвердження Національним банком
України, сповіщає кредиторів про
акцептування вимог; кредитори мають
право надіслати ліквідатору свої
заперечення щодо визнаних ним вимог
протягом одного місяця з дня отримання
повідомлення та звернутися до суду зі
скаргою на дії ліквідатора; вимоги,
заявлені після закінчення строку,
встановленого для їх подання,
ліквідатором не розглядаються і
вважаються погашеними.

Частиною 1 статті 91 Закону України "Про
банки та банківську діяльність" (в
редакції чинній на момент виникнення
даних правовідносин) з дня прийняття
рішення про відкликання ліцензії та
призначення ліквідатора: банківська
діяльність банку завершується
закінченням технологічного циклу
конкретних операцій у разі, якщо це
сприятиме збереженню або збільшенню
ліквідаційної маси.

Частиною 2 статті 96 цього закону,
встановлено, що оплата витрат,
пов'язаних із здійсненням
ліквідаційної процедури, здійснюється
позачергово протягом усієї процедури
ліквідації банку в межах кошторису
витрат, затвердженого Національним
банком України. До цих витрат, зокрема,
належать: оплата державного мита;
витрати на опублікування оголошення
про ліквідацію банку; витрати на
публікацію інформації про порядок
продажу майна банку; витрати
ліквідатора, пов'язані з утриманням і
збереженням активів банку; витрати на
оцінку та продаж майна; витрати на
проведення аудиту; витрати на оплату
роботи ліквідатора (включаючи
залучених для забезпечення здійснення
повноважень ліквідатора осіб); витрати
на виплату вихідної допомоги
звільненим працівникам банку; оплата
кредиту, отриманого для виплати
вихідної допомоги. Майно банку, що є
предметом застави, включається до
складу ліквідаційної маси, але
використовується виключно для
позачергового задоволення вимог
заставодержателя. Заставодержатель
має право за погодженням з
ліквідатором здійснити реалізацію
заставленого майна у порядку,
встановленому чинним законодавством
або договором застави, та отримати
задоволення своїх вимог повністю або
частково. У разі недостатності коштів
від реалізації заставленого майна для
задоволення визнаних ліквідатором
кредиторських вимог заставодержателя
не задоволені вимоги підлягають
задоволенню в порядку черговості,
встановленої цим Законом. Вимоги
кожної наступної черги
задовольняються в міру надходження на
рахунок коштів від продажу майна банку
після повного задоволення вимог
попередньої черги.

Законодавство України про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом при розгляду
судом справи про визнання банку
неплатоспроможним застосовується в
частині, що не суперечить нормам Закону
України про банки. При цьому єдиним
питанням, що приймається до розгляду
судом у справі про ліквідацію банку є
висновок Національного банку України
щодо доцільності ліквідації банку та
відповідність застосування процедури
ліквідації з боку Національного банку
України вимогам Закону про банки.

Згідно з п.7.3 глави 7 розділу VІ
Положення про застосування заходів
впливу за порушення банківського
законодавства, затвердженого
постановою правління НБУ №369 від 28
серпня 2001 року, з дня отримання рішення
про своє призначення ліквідатор
зобов'язаний уживати заходів щодо
ефективної ліквідації банку та
максимального задоволення вимог
кредиторів відповідно до своїх
повноважень, законодавства України, у
тому числі цього Положення. З метою
забезпечення ліквідаційної процедури
ліквідатор відкриває накопичувальний
рахунок банку в територіальному
управління Національного банку
України в Операційному управлінні
Національного банку України.

Пунктом 6.3 глави 6 розділу VI Положення
№369, ліквідатор здійснює витрати на
ліквідацію банку за рахунок коштів
банку в межах кошторису витрат
ліквідатора, а пунктом 6.10 глави 6
розділу VI цього Положення встановлено
обов`язок ліквідатора використовувати
кошти ліквідаційної маси на
задоволення вимог кредиторів банку та
забезпечення ліквідаційної процедури.

Таким чином, кошти які надходять на
накопичувальний рахунок банку, не є
доходом в розумінні чинного
законодавства України, за їх рахунок
утворюється ліквідаційна маса для
задоволення вимог кредиторів по
зобов`язанням, що виникли станом на
день відкриття ліквідаційної
процедури, здійснюється оплата витрат
ліквідатора для проведення
ліквідаційної процедури.

Крім того, відповідно до абз.2 п.9.3 глави
9 Положення ліквідатор зобов'язаний
вживати заходів щодо максимального
задоволення вимог кредиторів,
зобов'язання по яким виникли до
відкриття ліквідаційної процедури.

Для здійснення процедури ліквідації
банку оплата витрат здійснюється
позачергово в межах затвердженого
Національним банком України кошторису
витрат, вичерпний перелік яких містить
частини 2 статті 96 Закону про банки,
тобто до реєстру вимог кредиторів
вимоги по поточним зобов'язанням, що
виникають в межах ліквідаційної
процедури, не включаються. Інші поточні
зобов'язання банку в процедурі
ліквідації, в тому числі податкові,
діючим законодавством не передбачені.

Крім того, Податковий кодекс України не
регулює питання погашення податкових
зобов'язань чи стягнення податкового
боргу з осіб, на які поширюються норми
розділу V "Тимчасова адміністрація та
ліквідація банків" Закону України "Про
банки та банківську діяльність", проте
зазначені норми чинного законодавства
не звільняють юридичні особи, які
знаходяться у процедурі ліквідації,
від обов'язку надавати податкову
звітність.

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК
та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", будь-які подані
учасниками процесу докази (в тому
числі, зокрема, й стосовно інформації у
мережі Інтернет) підлягають оцінці
судом на предмет належності і
допустимості. Вирішуючи питання щодо
доказів, господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи. Суд обґрунтовує своє
рішення лише тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Подані докази не можуть бути відхилені
судом з тих мотивів, що вони не
передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, суд вважає,
що акцептування поточних вимог
позивача у сумі 193737,00 гривень в
ліквідаційній процедурі банку є
безпідставним та таким, що суперечить
інтересам конкурсних кредиторів банку
та нормам чинного законодавства, в
зв"язку з чим позов не підлягає
задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових
витрат, встановивши сторону, з вини
якої справу було доведено до суду, суд
керується ст.ст. 44, 49 Господарського
процесуального кодексу України,
відповідно до яких судовий збір
покладається на позивача.

На підставі вищевикладеного та ст. 110
Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 88,
89, 91, 92, 96 Закону України "Про банки і
банківську діяльність", керуючись
ст.ст.1, 12, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити
повністю.

Повне рішення складено 23.05.2014 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя Р.М.
Аюпова О.В. Бринцев М.І. Шатерніков

справа № 922/743/14