м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/6434/14 26.05.14

Суддя Отрош І.М., розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного
товариства "Київенерго"доТовариства з
обмеженою відповідальністю "Прімарі
Колор" простягнення 2934 грн. 25
коп.Представники: від позивача:
Кучкова Ю.В.-представник за довіреністю
№ 91/2013/12/30-3 від 30.12.2013 від відповідача:
не з'явивсяОБСТАВИНИ СПРАВИ:

09.04.2014 до Господарського суду м. Києва
надійшла позовна заява Публічного
акціонерного товариства "Київенерго" з
вимогами до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Прімарі Колор" про
стягнення заборгованості за договором
на постачання теплової енергії у
гарячій воді від 18.02.2008 № 220351 у розмірі
13649 грн. 67 коп., в тому числі 12368 грн. 30
коп. основного боргу,пені у розмірі 797
грн. 33 коп., інфляційних втрат у розмірі
210 грн. 69 коп. та 273 грн. 35 коп. 3 % річних.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач в
порушення норм чинного законодавства
України та укладеного між сторонами
договору на постачання теплової
енергії у гарячій воді від 18.02.2008 № 220351
не виконав взяті на себе зобов'язання, у
зв'язку з чим в останнього виникла
заборгованість за використану теплову
енергію за період з 01.03.2013 по 01.03.2014 у
розмірі 12368 грн. 30 коп., крім того у
зв'язку з неналежним виконання
зобов'язань за договором позивачем
нараховано пеню у розмірі 797 грн. 33 коп.,
інфляційні втрати у розмірі 210 грн. 69
коп. та 3 % річних у розмірі 273 грн. 35 коп.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 10.04.2014 порушено провадження у
справі № 910/6434/14 та справу
призначено до розгляду на 12.05.2014.

07.05.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києві від
позивача надійшли документи на
виконання вимог суду.

Ухвалою Господарського суду м. Києва
від 12.05.2014 у зв'язку з неявкою у судове
засідання представника відповідача та
невиконанням сторонами вимог суду
розгляд справи відкладено на 26.05.2014.

14.05.2014 до відділу діловодства
Господарського суду міста Києві від
позивача надійшла заява про уточнення
позовних вимог.

Представник відповідача у судове
засідання 26.05.2014 не з'явився, клопотання
про відкладення розгляду справи не
подав, вимоги суду не виконав, про
причини неявки суд не повідомив, хоча
про час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином за
адресою, зазначеною у Спеціальному
витязі з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців № 18513789.

У судове засідання 26.05.2014 з'явився
представник позивача та надав
пояснення по суті справи, відповідно до
яких в повному обсязі підтримав
заявлені позовні вимоги з урахуванням
заяви про уточнення позовних вимог.

Зважаючи на достатність в матеріалах
справи доказів, необхідних для повного
та об'єктивного вирішення справи,
розгляд справи відбувається з
урахуванням положень ст. 75
Господарського процесуального кодексу
України за наявними у справі
матеріалами.

У судовому засіданні 26.05.2014 було
оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши надані суду
докази, суд

ВСТАНОВИВ:

18.02.2008 між Акціонерною
енергопостачальною компанією
«Київенерго» (енергопостачальна
організація за договором) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Прімарі Колор»
(абонент за договором) укладено договір
на постачання теплової енергії у
гарячій воді № 220351, предметом якого є
постачання, користування та своєчасна
оплата в повному обсязі спожитої
теплової енергії у гарячій воді, на
умов передбачених даним договором
(далі - договір).

Відповідно до статуту Публічного
акціонерного товариства «Київенерго»,
затвердженого загальними зборами
акціонерів Акціонерної
енергопостачальної організації
«Київенерго» (протокол № 2/2013 від
22.04.2013), Акціонерна енергопостачальна
компанія «Київенерго» перейменована у
Публічне акціонерне товариство
«Київенерго» у відповідності до вимог
та положень Закону України «Про
акціонерні товариства» від 17.09.2008 №
514-VI.

Положеннями розділу 8 договору
встановлено термін дії договору, а саме
даний договір набуває чинності з дня
його підписання та діє до 31.12.2008.
Договір вважається пролонгованим на
кожний наступний рік, якщо за місяць до
закінчення строку його дії не буде
письмово заявлено однією із сторін про
його припинення.

Згідно з пунктом 2.2.1 договору споживач
зобов'язався постачати теплову енергію
у вигляді гарячої води на потреби:
опалення та вентиляції - в період
опалювального сезону; гарячого
водопостачання - протягом року; в
кількості та в обсягах згідно з
додатком 1 до договору.

Відповідно до пункту 2.3.1 договору
споживач зобов'язався додержуватися
кількості споживання теплової енергії
по кожному параметру в обсягах, які
визначені у додатку № 1 до договору, не
допускаючи їх перевищення, та
своєчасно сплачувати вартість
спожитої теплової енергії.

У відповідності до пункту 5.1 договору
облік споживання абонентом теплової
енергії проводиться по приладах
обліку.

Абонент, що має прилади обліку,
щомісячно надає енергопостачальній
організації звіт по фактичному
споживанню теплової енергії в терміни,
передбачені у додатку 1 до договору
(пункт 5.3 договору).

Положеннями пункту 4 додатку 1 до
договору передбачено, що дата зняття
абонентом показників приладів обліку -
по 25 число поточного місяця; надання
звіту в РТ № 3 за адресою: вул.
Щекавицька, 37/48 - не пізніше 28 числа. При
відсутності звіту розрахунок
виконується згідно максимальних
договірних навантажень.

Згідно з додатком № 3 до договору
розрахунки з абонентом за відпущену
теплову енергію енергопостачальною
організацією проводяться згідно з
тарифами, затвердженими
Розпорядженням Київської міської
державної адміністрації від 21.01.2007 № 86,
за кожну відпущену Гігокалорію
(1Гкал/грн.) без урахування ПДВ для
опалення у розмірі 171 грн. 62 коп.
(опалення 100 %).

В період дії договору можливе змінення
тарифів (пункт 3 додатку 3 до договору).

Порядок розрахунків сторони погодили в
додатку № 4 до договору, відповідно до
пункту 2 якого абонент до початку
розрахункового періоду (місяця)
сплачує енергопостачальній
організації вартість заявленої у
договорі кількості теплової енергії на
розрахунковий період, з урахуванням
сальдо розрахунків на початок місяця,
або оформлює договір про заставу майна,
згідно Закону України «Про заставу», як
засіб гарантії сплати споживаємої
теплової енергії.

Пунктом 5 додатку 4 до договору
передбачено, що абонент щомісяця з 12 по
15 число самостійно отримує в районному
відділі теплозбуту № 3 за адресою: вул.
Щекавицька, 37/48, розрахункова група,
табуляграму фактичного споживання
теплової енергії за попередній період,
акт звірки на початок розрахункового
періоду (один примірних оформленого
акту звірки абонент повертає в РВТ).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11
Цивільного кодексу України підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків є, зокрема, договори та інші
правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509
Цивільного кодексу України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору,
суд дійшов до висновку, що даний
правочин за своєю правовою природою є
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу.

Відповідно до частини 1 статті 714
Цивільного кодексу України за
договором постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу одна сторона (постачальник)
зобов'язується надавати другій стороні
(споживачеві, абонентові) енергетичні
та інші ресурси, передбачені договором,
а споживач (абонент) зобов'язується
оплачувати вартість прийнятих
ресурсів та дотримуватись
передбаченого договором режиму її
використання, а також забезпечити
безпечну експлуатацію енергетичного
та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного
кодексу України встановлено, що до
договору постачання енергетичними та
іншими ресурсами через приєднану
мережу застосовуються загальні
положення про купівлю-продаж,
положення про договір поставки, якщо
інше не встановлено законом або не
випливає із суті відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 275
Господарського кодексу України за
договором енергопостачання
енергопостачальне підприємство
(енергопостачальник) відпускає
електричну енергію, пару, гарячу і
перегріту воду (далі - енергію)
споживачеві (абоненту), який
зобов'язаний оплатити прийняту енергію
та дотримуватися передбаченого
договором режиму її використання, а
також забезпечити безпечну
експлуатацію енергетичного
обладнання, що ним використовується.

У відповідності до норм частини 6 та
частини 7 статті 276 Господарського
кодексу України розрахунки за
договорами енергопостачання
здійснюються на підставі цін (тарифів),
встановлених відповідно до вимог
закону. Оплата енергії, що
відпускається, здійснюється, як
правило, у формі попередньої оплати. За
погодженням сторін можуть
застосовуватися планові платежі з
наступним перерахунком або оплата, що
провадиться за фактично відпущену
енергію.

Згідно зі статею 20 Закону України "Про
теплопостачання" тарифи на теплову
енергію, реалізація якої здійснюється
суб'єктами господарювання, що займають
монопольне становище на ринку, є
регульованими. Тарифи на виробництво,
транспортування та постачання
теплової енергії затверджуються
органами місцевого самоврядування,
крім теплової енергії, що виробляється
суб'єктами господарювання, що
здійснюють комбіноване виробництво
теплової і електричної енергії та/або
використовують нетрадиційні та
поновлювані джерела енергії, на
підставі розрахунків, виконаних
теплогенеруючими,
теплотранспортуючими та
теплопостачальними організаціями за
методиками, розробленими центральним
органом виконавчої влади у сфері
теплопостачання.

Відповідно до пункту 23 Правил
користування тепловою енергією,
затверджених постановою Кабінету
міністрів України від 03.10.2007 № 1198, у
споживачів, що не мають приладів
комерційного обліку, обсяг фактично
спожитої теплової енергії
розраховується відповідно до
теплового навантаження, визначеного у
договорі, з урахуванням
середньомісячної фактичної
температури теплоносія в теплових
мережах теплопостачальної
організації, середньомісячної
температури зовнішнього повітря та
кількості годин (діб) роботи
тепловикористального обладнання в
розрахунковому періоді.

У судовому засіданні 26.05.2014 представник
позивача підтримав заяву про уточнення
позовних вимог, подану до відділу
діловодства суду 14.05.2014, відповідно до
якої зазначає про допущення технічної
помилки при здійснення розрахунку
позовних вимог та просить суд стягнути
з відповідача заборгованість за
спожиту теплову енергію у розмірі 2471
грн. 92 коп., інфляційні втрати у розмірі
41 грн. 66 коп., 3 % річних у розмірі 118 грн. 97
коп. та пені у розмірі 301 грн. 70 коп.

Згідно з пунктом 3.11. постанови Пленуму
Вищого господарського суду України
"Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18
Господарським процесуальним кодексом,
зокрема статтею 22 цього Кодексу, не
передбачено права позивача на подання
заяв (клопотань) про "доповнення" або
"уточнення" позовних вимог, або
заявлення "додаткових" позовних вимог і
т.п. Тому в разі надходження до
господарського суду однієї із
зазначених заяв (клопотань) останній,
виходячи з її змісту, а також змісту
раніше поданої позовної заяви та
конкретних обставин справи, повинен
розцінювати її як: - подання іншого (ще
одного) позову, чи - збільшення або
зменшення розміру позовних вимог, чи-
об'єднання позовних вимог, чи- зміну
предмета або підстав позову.

Подана позивачем заява про уточнення
позовних вимог розцінюється судом як
заява про зменшення позовних вимог в
частині стягнення основного боргу,
пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Відповідно до частини 4 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України позивач вправі до прийняття
рішення по справі збільшити розмір
позовних вимог за умови дотримання
встановленого порядку досудового
врегулювання спору у випадках,
передбачених статтею 5 цього Кодексу, в
цій частині, відмовитись від позову або
зменшити розмір позовних вимог.

Нормами частини 6 статті 22
Господарського процесуального кодексу
України встановлено, що господарський
суд не приймає відмови від позову,
зменшення розміру позовних вимог,
визнання позову відповідачем, якщо ці
дії суперечать законодавству або
порушують чиї-небудь права і
охоронювані законом інтереси.

Відповідно до положень пункту 3.10
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України "Про деякі
питання практики застосування
Господарського процесуального кодексу
України судами першої інстанції" від
26.12.2011 року № 18 визначено, що під
збільшенням або зменшенням розміру
позовних вимог слід розуміти
відповідно збільшення або зменшення
кількісних показників за тією ж самою
вимогою, яку було заявлено в позовній
заяві.

Таким чином, суд приймає заяву про
зменшення позовних вимог та розглядає
вимоги позивача про стягнення з
відповідача заборгованості за спожиту
теплову енергію у розмірі 2471 грн. 92 коп.,
інфляційні втрати у розмірі 41 грн. 66
коп., 3 % річних у розмірі 118 грн. 97 коп. та
пені у розмірі 301 грн. 70 коп.

Як встановлено судом, за період з
березня 2013 року по квітень 2013 року
позивачем було поставлено відповідачу
теплову енергію на загальну суму 8896
грн. 38 коп. на умовах, передбачених
укладеним між сторонами договором на
постачання теплової енергії у гарячій
воді від 18.02.2008 № 220351. Факт, обсяги,
вартість наданих послуг та факт
здійснення відповідачем часткової
оплати підтверджується доданими до
позовної заяви копіями звітів про
добові параметри теплопостачання за
період з 25.02.2013 по 01.04.2013, облікових
карток за період з березня 2013 року по
квітень 2013 року, а також довідками про
надходження коштів за спожиту
теплоенергію за періоди з березня 2013
року по січень 2014 року, та з лютого 2014
року по квітень 2014 року за договором
від 18.02.2008 № 220351.

Судом встановлено, що споживач в
порушення умов договору та норм
чинного законодавства не виконав взяті
на себе зобов'язання по оплаті
отриманої теплової енергії за період з
березня 2013 року по квітень 2013 року, у
зв'язку з чим станом на 01.03.2014 в
останнього виникла заборгованість
перед постачальником за спожиту
теплову енергію у розмірі 2471 грн. 92 коп.,
що також не було спростовано
відповідачем, зокрема відповідачем не
надано суду доказів оплати спожитої в
період з березня 2013 року по квітень 2013
року теплової енергії на суму 2471 грн. 92
коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді у судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд вважає, що
вимоги позивача підлягають
задоволенню у повному обсязі з
наступних підстав.

Відповідно до норм статей 525, 526
Цивільного кодексу України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України
передбачає, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу
України встановлено, що боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Відповідно до частини 1 статті 32
Господарського процесуального кодексу
України доказами у справі є будь-які
фактичні дані, на підставі яких
господарський суд у визначеному
законом порядку встановлює наявність
чи відсутність обставин, на яких
ґрунтуються вимоги і заперечення
сторін, а також інші обставини, які
мають значення для правильного
вирішення господарського спору.

Згідно з частиною 1 статті 33
Господарського процесуального кодексу
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Статтею 34 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
приймає тільки ті докази, які мають
значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Перевіривши наданий позивачем
арифметичний розрахунок
заборгованості за спожиту теплову
енергію, суд вважає його обґрунтованим
та документально підтвердженим, у
зв'язку з чим вимоги позивача про
стягнення з відповідача
заборгованості за використану теплову
енергію за період постачання теплової
енергії з березня 2013 року по квітень 2013
року підлягають задоволенню у розмірі
2471 грн. 92 коп.

У зв'язку з неналежним виконання
зобов'язань за договором на постачання
теплової енергії у гарячій воді № 220351
від 18.02.2008, позивачем нараховано
відповідачу 3 % річних у розмірі 118 грн. 97
коп. та інфляційні втрати у розмірі 41
грн. 66 коп. за період прострочення,
вказаний в розрахунку, доданому до
заяви про уточнення позовних вимог (з
01.03.2013 по 28.02.2014.), та пені у розмірі 301
грн. 70 коп. за період прострочення,
вказаний в розрахунку, доданому до
заяви про уточнення позовних вимог (з
01.03.2013 по 31.08.2013).

Відповідно до статті 193 Господарського
кодексу України суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Кожна сторона повинна
вжити усіх заходів, необхідних для
належного виконання нею зобов'язання,
враховуючи інтереси другої сторони та
забезпечення загальногосподарського
інтересу. Порушення зобов'язань є
підставою для застосування
господарських санкцій, передбачених
цим Кодексом, іншими законами або
договором.

Штрафними санкціями у Господарському
кодексі України визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання (частина 1 статті 230
Господарському кодексі України).

Згідно з частинами 1, 3 статті 549
Цивільного кодексу України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551
Цивільного кодексу України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі. Сторони
можуть домовитися про зменшення
розміру неустойки, встановленого актом
цивільного законодавства, крім
випадків, передбачених законом.

Відповідно до частини 6 статті 232
Господарського кодексу України
нарахування штрафних санкцій за
прострочення виконання зобов'язання,
якщо інше не встановлено законом або
договором, припиняється через шість
місяців від дня, коли зобов'язання мало
бути виконано.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
платники грошових коштів сплачують на
користь одержувачів цих коштів за
прострочку платежу пеню в розмірі, що
встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
встановлено, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Згідно з пунктом 7 додатку 4 до договору
абоненту на суму боргу на початок
кожного розрахункового періоду
(місяця) електропостачальною
організацією нараховується пеня в
розмірі 0,5 % за кожний день, до моменту
його повного погашення, але не більше
суми, обумовленої чинним
законодавством України.

Відповідно до статті 625 Цивільного
кодексу України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» сплата трьох
процентів від простроченої суми (якщо
інший розмір не встановлений договором
або законом) не має характеру штрафних
санкцій і є способом захисту майнового
права та інтересу кредитора шляхом
отримання від боржника компенсації
(плати) за користування ним
утримуваними коштами, належними до
сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2
постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 17
грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань» інфляційні
нарахування на суму боргу, сплата яких
передбачена частиною другою статті 625
ЦК України, не є штрафною санкцією, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення коштів
внаслідок інфляційних процесів за весь
час прострочення в їх сплаті. Зазначені
нарахування здійснюються окремо за
кожен період часу, протягом якого діяв
відповідний індекс інфляції, а
одержані таким чином результати
підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про
індексацію грошових доходів населення"
індекс споживчих цін (індекс інфляції)
обчислюється спеціально уповноваженим
центральним органом виконавчої влади в
галузі статистики і не пізніше 10 числа
місяця, що настає за звітним,
публікується в офіційних періодичних
виданнях. На даний час індекс інфляції
розраховується Державною службою
статистики України і щомісячно
публікується, зокрема, в газеті
"Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені
друкованими засобами масової
інформації з посиланням на зазначений
державний орган відповідні показники
згідно з статтями 17, 18 Закону України
"Про інформацію" є офіційними і можуть
використовуватися господарським судом
і учасниками судового процесу для
визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купуються населенням для
невиробничого споживання, і його
найменший період визначення складає
місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу
інфляції визначається виходячи з суми
боргу, що існувала на останній день
місяця, в якому платіж мав бути
здійснений, помноженої на індекс
інфляції, визначений названою
Державною службою, за період
прострочення починаючи з місяця,
наступного за місяцем, у якому мав бути
здійснений платіж, і за будь-який
місяць (місяці), у якому (яких) мала
місце інфляція. При цьому в розрахунок
мають включатися й періоди часу, в які
індекс інфляції становив менше одиниці
(тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть
враховуватися рекомендації щодо
порядку застосування індексів
інфляції при розгляді судових справ,
викладені в листі Верховного Суду
України від 03.04.97 N 62-97р; цього листа
вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.97 N 39, а
також в інформаційно-пошукових
системах "Законодавство" і "Ліга".

Відповідно до пункту 4.1 постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про
деякі питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань» сплата
трьох процентів від простроченої суми
(якщо інший розмір не встановлений
договором або законом) не має характеру
штрафних санкцій і є способом захисту
майнового права та інтересу кредитора
шляхом отримання від боржника
компенсації (плати) за користування ним
утримуваними коштами, належними до
сплати кредиторові.

Дії відповідача є порушенням умов
договору, що є підставою для
застосування відповідальності
(нарахування пені) відповідно до пункту
7 додатку 4 до договору та захисту
майнових прав та інтересів позивача
відповідно до норм статті 625 Цивільного
кодексу України.

З огляду на вищенаведене та доведення
факту несвоєчасності виконання
грошового зобов'язання за договором,
позивачем було правомірно нараховано
пеня, 3 % річних та інфляційні втрати.
Перевіривши наданий позивачем
арифметичний розрахунок пені у розмір
301 грн. 70 коп., 3 % річних у розмірі 118 грн.
97 коп. та інфляційних втрат у розмірі 41
грн. 66 коп., суд вважає його
обґрунтованим та таким, що відповідає
приписам законодавства про порядок та
строки нарахування, у зв'язку з чим
вимоги позивача про стягнення з
відповідача пені у розмірі 301 грн. 70
коп., нарахованої за період з 01.03.2013 по
31.08.2013, 3 % річних у розмірі 118 грн. 97 коп.
та інфляційних втрат у розмірі 41 грн. 66
коп., нарахованих за період
прострочення з 01.03.2013 по 28.02.2014,
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до статті 44 Господарського
процесуального кодексу України судові
витрати складаються з судового збору,
сум, що підлягають сплаті за проведення
судової експертизи, призначеної
господарським судом, витрат, пов'язаних
з оглядом та дослідженням речових
доказів у місці їх знаходження, оплати
послуг перекладача, адвоката та інших
витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його
сплати, повернення і звільнення від
сплати встановлюються законом.

Згідно з частиною 1 статті 49
Господарського процесуального кодексу
України судовий збір покладається: у
спорах, що виникають при укладанні,
зміні та розірванні договорів, - на
сторону, яка безпідставно ухиляється
від прийняття пропозицій іншої
сторони, або на обидві сторони, якщо
господарським судом відхилено частину
пропозицій кожної із сторін; у спорах,
що виникають при виконанні договорів
та з інших підстав, - на сторони
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
44, ч. 1 та ч. 2 ст. 49, ст. 75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Прімарі Колор" (04073,
м. Київ, вул. Фрунзе, буд. 160,
ідентифікаційний код 30602920) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Київенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана
Франка, 5, ідентифікаційний код 00131305)
заборгованість за спожиту теплову
енергію у розмірі 2471 (дві тисячі
чотириста сімдесят одна) грн. 92 коп.,
пеню у розмірі 301 (триста одна) грн. 70
коп., три проценти річних у розмірі 118
грн. (сто вісімнадцять) грн. 97 коп.,
інфляційні втрати у розмірі 41 (сорок
одна) грн. 66 коп. та 1827 (одна тисяча
вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп.
судового збору.

3. Після набрання рішенням законної
сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85
Господарського процесуального кодексу
України рішення господарського суду
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Київського
апеляційного господарського суду
шляхом подання, протягом 10 днів з дня
складання повного рішення, апеляційної
скарги через Господарський суд міста
Києва.

Повне рішення складено: 02.06.2014

Суддя
І.М. Отрош