номер провадження справи 1/12/14
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2014
Справа № 908/1445/14

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Україна-енергосервіс, ЛТД» (02099, м.
Київ, вул. Ялтинська, 5-Б, адреса для
листування: 01032, м. Київ, вул. Жилянська,
106А)

до відповідача: Комунального
підприємства «Експлуатаційне лінійне
управління автомобільних шляхів» (69035,
м. Запоріжжя, вул. Волгоградська, 23)

про стягнення 619 346 грн. 65 коп.

Суддя Немченко О.І.

Представники сторін:

від позивача - Зікрач Н.Г. - довіреність
№ 17 від 07.05.2014 р.;

Гутиря О.М. - наказ № 1 від 19.07.1995 р.

від відповідача - Колодій А.О. -
довіреність № 4 від 03.01.2014 р.

Товариство з обмеженою
відповідальністю
«Україна-енергосервіс, ЛТД» звернулось
до господарського суду Запорізької
області з позовом про стягнення з
Комунального підприємства
«Експлуатаційне лінійне управління
автомобільних шляхів» 619 346 грн. 65 коп.,
з яких: 614 928 грн. 95 коп. - основний борг, 4
417 грн. 70 коп. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду
Запорізької області від 29.04.2014 р.
порушено провадження у справі № 908/1445/14,
присвоєно справі номер провадження №
1/12/14, розгляд якої призначено на 20.05.2014
р.

20.05.2014 р. від відповідача у справі
надійшла заява про розстрочення
виконання рішення суду на три місяці, у
зв'язку із неможливістю розрахуватись
із позивачем одразу після прийняття
судового рішення у цій справі.

20.05.2014 р. від позивача у справі надійшло
клопотання про приєднання документів
до матеріалів справи, які були
витребувані ухвалою суду. Клопотання
із документами були долучені до
матеріалів справи.

Представник позивача в судовому
засіданні в повному обсязі підтримав
викладені у позові вимоги та
підтвердив наведені у позові
обставини. В підтвердження
обґрунтованості позовних вимог,
позивач посилався на те, що
відповідачем не в повному обсязі та не
своєчасно були виконані зобов'язання
за договором поставки № 82 від 16.07.2013 р.
щодо оплати поставленого позивачем
товару, у зв'язку з чим, заборгованість
відповідача перед позивачем за
отриманий за договором та накладними
товар склала 614 928 грн. 95 коп., яка до
цього часу не погашена. На підставі
умов договору поставки, ст.ст. 509, 525, 526,
530, 610-612, 625, 629, 692, 712 Цивільного кодексу
України та ст.ст. 173, 175, 193, 230, 265
Господарського кодексу України,
позивач просить стягнути з відповідача
614 928 грн. 95 коп. основного боргу та 4 417
грн. 70 коп. 3% річних.

Представник відповідача у повному
обсязі визнав позов та підтвердив
наявність спірної заборгованості
перед позивачем. Крім того, відповідач
у судовому засіданні просив суд
задовольнити заяву про відстрочення
виконання судового рішення в частині
стягнення сум основного боргу та 3%
річних на три місяці, з об'єктивних
причин.

Представники позивача проти заяви
відповідача не заперечували.

Судом заяву позивача про розстрочку
виконання судового рішення було
задоволено частково, з підстав,
викладених у мотивувальній частині
рішення.

Також, сторонами до суду було надано
підписаний з обох сторін та скріплений
печатками підприємств, акт звірки
взаємних розрахунків станом на 20.05.2014
р., згідно якого, відповідач має перед
позивачем основну заборгованість в
сумі 614 928 грн. 95 коп. за поставлений
товар.

За клопотанням присутніх у судовому
засіданні представників сторін
розгляд справи здійснювався без
застосування технічних засобів
фіксації судового процесу.

По закінченні судового засідання судом
було оголошено вступну та резолютивну
частини рішення.

Вислухавши пояснення представників
сторін, розглянувши матеріали справи,
суд

ВСТАНОВИВ:

16.07.2013 р. між Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Україна-енергосервіс, ЛТД»
(постачальником) та Комунальним
підприємством «Експлуатаційне лінійне
управління автомобільних шляхів»
(покупцем) був укладений договір
поставки № 82 (надалі - договір), згідно
якого, постачальник зобов'язувався
передати, а покупець прийняти та
оплатити товар, згідно накладних, на
умовах передбачених даним договором.

Відповідно до п. 2.1 покупець здійснює
передплату за товар в розмірі 30% його
вартості.

Згідно з п. 2.2 договору, покупець
протягом 30 банківських днів з моменту
отримання товару здійснює його
остаточний розрахунок на підставі
виставленого рахунку постачальником.

Сума договору складає 1 497 811 грн. 82 коп.,
з урахуванням ПДВ (п. 2.3 договору).

Пунктом 5.2.1 договору сторони
передбачили, що покупець зобов'язаний
прийняти у постачальника товар згідно
накладної та сплатити його відповідно
умов даного договору.

Згідно з п. 9.1 договору, строк дії
встановлюється з моменту його
підписання і діє до 31.12.2013 р., але у
будь-якому випадку, до повного
виконання сторонами зобов'язань.

Договір підписаний з обох сторін та
скріплений печаткам товариств.

Додатковою угодою № 1 до договору
сторони дійшли до згоди доповнити
договір поставки п. 1.3 наступного
змісту: « 1.3. На умовах даного договору
підлягає поставці «шайба пружинанная
d=25» у кількості 0,0214 т. за ціною 23 375 грн.
00 коп. за 1 т. без ПДВ».

Відповідно до п. 2.1 договору, 03.10.2103 р.
відповідач перерахував позивачу
частину передплати за товар у розмірі
430 000 грн. 00 коп.

На виконання зобов'язань за договором,
позивач поставив відповідачу товар на
загальну суму 1 498 428 грн. 95 коп., згідно
видаткових накладних: № 33 від 04.10.2013 р.
на суму 487 318 грн. 82 коп.; № 34 від 28.10.2013 р.
на суму 52 531 грн. 20 коп.; № 35 від 28.10.2013 р.
на суму 3 884 грн. 50 коп.; № 39 від 12.11.2013 р.
на суму 98 352 грн. 00 коп.; № 41 від 13.11.2013 р.
на суму 47 923 грн. 20 коп.; № 42 від 25.11.2013 р.
на суму 220 766 грн. 40 коп.; № 50 від 13.12.2013 р.
на суму 115 680 грн. 48 коп.; № 53 від 17.12.2013 р.
на суму 364 грн. 66 коп.; № 54 від 25.12.2013 р. на
суму 399 262 грн. 09 коп.; № 59 від 25.12.2013 р. на
суму 11 980 грн. 80 коп.; № 60 від 25.12.2013 р. на
суму 60 364 грн. 80 коп.

Товар було прийнято з боку відповідача
уповноваженою особою, що
підтверджується довіреностями та
підписами на видаткових накладних.

Відповідачу позивачем були виставлені
рахунки на оплату товару.

Після здійснення часткової передплати
в сумі 430 000 грн. 00 коп., відповідачем
здійснювались наступні оплати: 15.10.2013 р.
- 200 000 грн. 00 коп., 13.12.2013 р. - 3 500 грн. 00
коп., 19.12.2013 р. - 250 000 грн. 00 коп.

Всього, відповідачем позивачу було
сплачено за товар 883 500 грн. 00 коп. (з
урахуванням суми передплати в розмірі
430 000 грн. 00 коп.).

Заборгованість за товар в сумі 614 928
грн. 95 коп. залишилась не сплаченою.

Актом звірки розрахунків станом на
17.03.2014 р. сторони підтвердили
заборгованість відповідача перед
позивачем в сумі 614 928 грн. 95 коп. за
поставлений згідно вищенаведених
накладних товар.

Враховуючи не сплату відповідачем
позивачу 614 928 грн. 95 коп. за отриманий
товар, останній звернувся до суду із
цим позовом.

Стягнення з відповідача на користь
позивача 619 346 грн. 65 коп., з яких: 614 928
грн. 95 коп. - основний борг та 4 417 грн. 70
коп. - 3% річних було предметом судового
позову у цій справі.

Суд вважає позовні вимоги такими, що
підлягають задоволенню частково, на
підставі наступного:

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 193 Господарського
кодексу України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. (Аналогічна норма
міститься і у ст. 526 Цивільного кодексу
України.). До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом. Кожна
сторона повинна вжити усіх заходів,
необхідних для належного виконання
нею зобов'язання, враховуючи інтереси
другої сторони та забезпечення
загальногосподарського інтересу.
Порушення зобов'язань є підставою для
застосування господарських санкцій,
передбачених цим Кодексом, іншими
законами або договором.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу
України одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Приписами статті 610 Цивільного кодексу
України, порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Приписами ст. 629 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом правовідносини
сторін було врегульовано договором
поставки № 82 від 16.07.2013 р. (з урахуванням
додаткової угоди № 1 від 01.10.2013 р. до
договору)

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу
України, за договором поставки
продавець (постачальник), який
здійснює підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у
встановлений строк (строки) товар у
власність покупця для використання
його у підприємницькій діяльності або
в інших цілях, не пов'язаних з
особистим, сімейним, домашнім або
іншим подібним використанням, а
покупець зобов'язується прийняти товар
і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін.

Згідно зі ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу
України, покупець зобов'язаний
оплатити товар після його прийняття
або прийняття товаророзпорядчих
документів на нього, якщо договором або
актами цивільного законодавства не
встановлений інший строк оплати
товару.

Так умовами договору, укладеного між
сторонами, передбачено, що
постачальник зобов'язувався передати,
а покупець прийняти та оплатити товар,
згідно накладних, на умовах
передбачених даним договором.

На виконання умов договору та
додаткової угоди до договору, згідно
видаткових накладних, копії яких
містяться в матеріалах справи, позивач
поставив відповідачу товар на загальну
суму 1 498 428 грн. 95 коп.

Відповідно до п. 2.1 покупець здійснює
передплату за товар в розмірі 30% його
вартості.

Враховуючи, що згідно п. 2.3 договору та
додаткової угоди № 1 до договору,
загальна сума договору на момент
здійснення позивачем передплати
складала 1 498 412 грн. 09 коп. (1 497 811 грн. 82
коп., згідно п. 2.3 договору та 600 грн. 27
коп. (з урахуванням ПДВ) згідно
додаткової угоди № 1), 30% вартості
товару, саме згідно договору та
додаткової угоди № 1, складала 449 523
грн. 63 коп.

03.10.2013 р. відповідач сплатив позивачу
частину передоплати в сумі 430 000 грн. 00
коп.

Згідно з п. 2.2 договору, покупець
протягом 30 банківських днів з моменту
отримання товару здійснює його
остаточний розрахунок на підставі
виставленого рахунку постачальником.

Згідно банківських виписок, відповідач
також сплатив позивачу 200 000 грн. 00 коп. -
15 10.2013 р., 3 500 грн. 00 коп. - 13.12.2013 р., 250 000
грн. 00 коп. - 19.12.2013 р.

Отже, відповідачем не в повному обсязі
та не своєчасно було сплачено позивачу
суму передплати та суми остаточної
оплати за отриманий товар.

Враховуючи, що позивачем відповідачу
на підставі договірних зобов'язань за
договором, додатковою угодою № 1 та
згідно видаткових накладних, було
поставлено товар на загальну суму 1 498
428 грн. 95 коп., а відповідачем позивачу
сплачено за отриманий товар лише 883 500
грн. 00 коп., за останнім рахується
прострочена заборгованість в сумі 614 928
грн. 95 коп.

Статтею 22 Господарського
процесуального кодексу України
сторони зобов'язані вживати заходів до
всебічного, повного та об'єктивного
дослідження всіх обставин справи.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції
України, статей 33, 34 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд приймає
тільки ті докази, які мають значення
для справи. Обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Поставка позивачем відповідачу товару
та наявність у відповідача перед
позивачем несплаченої простроченої
заборгованості в сумі 614 928 грн. 95 коп.
підтверджується матеріалами справи, та
підписаними сторонами актами звірки.

Доказів сплати заявленої до стягнення
основної заборгованості в сумі 614 928
грн. 95 коп. суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позивачем доведено, і матеріалами
справи підтверджується правомірність
заявлених позовних вимог щодо
стягнення з відповідача на користь
позивача 614 928 грн. 95 коп. основного
боргу.

При цьому суд враховує, що відповідачем
сума основного боргу визнається у
повному обсязі, підтверджується та не
оспорюється

Також, згідно позовних вимог, за
прострочення виконання грошового
зобов'язання, позивач просить стягнути
з відповідача 4 417 грн. 70 коп. 3% річних
за період прострочення з оплати
поставленого товару за кожною
видатковою накладною.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити сум
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Судом було перевірено розрахунок
3% річних та встановлено, що позивачем
неправильно визначено суму передплати,
яка згідно п. 2.1 договору складає 30 %
вартості товару і згідно п. 2.3 договору
та додаткової угоди № 1 до договору,
складала 449 523 грн. 63 коп., а не 450 000 грн.,
як рахував позивач. До того ж, у
розрахунку позивачем не завжди
правильно визначався початок
нарахування 3% річних та відповідні
суми простроченої заборгованості.

Здійснивши перерахунок сум 3% річних, з
урахуванням суми передплати в розмірі
30% вартості товару, встановленого п. 2.3
договору та додаткової угоди № 1 до
договору, беручи до уваги заявлені
позивачем періоди нарахування, початок
нарахування сум 3% річних та належні
суми простроченої заборгованості за
накладними, з урахуванням п. 2.2 договору
та часткових проплат, суд визнав
обґрунтованими та правомірними вимоги
позивача щодо стягнення з відповідача 4
349 грн. 34 коп. 3% річних. В іншій частині
позовних вимог щодо стягнення 3% річних
слід відмовити, як у необґрунтовано
заявлених до стягнення.

Заява відповідача про розстрочення
виконання судового рішення підлягає
задоволенню частково, з наступних
підстав.

Відповідач подав до суду заяву про
розстрочення виконання рішення щодо
стягнення суми основного боргу та 3%
річних на три місяці, посилаючись на
відсутність обігових коштів та
дебіторську заборгованість і
об'єктивну неможливість розрахуватись
із позивачем одразу після прийняття
рішення. До заяви відповідачем були
надані докази в підтвердження поданої
заяви, у т.ч. звіт про фінансові
результати підприємства за 2013 рік зі
збитками в сумі 25 773 тис. грн. та
кредиторську заборгованість з
постачальниками товарів, робіт, послуг
в сумі 6 900 тис. грн. До заяви також
додано бухгалтерську довідку.

Відповідно до п. 6 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України,
господарський суд, приймаючи рішення,
має право відстрочити або розстрочити
виконання рішення.

Отже, господарський суд має право
залежно від обставин справи
розстрочити виконання рішення.

Розстрочка означає виконання рішення
частками, встановленими господарським
судом, з певним інтервалом у часі.

Підставою для розстрочки виконання
рішення можуть бути конкретні
обставини, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим у
визначений строк.

Вирішуючи питання про розстрочку
виконання рішення, господарський суд
повинен враховувати матеріальні
інтереси сторін, їх фінансовий стан,
ступінь вини відповідача у виникненні
спору, наявність інфляційних процесів
у економіці держави та інші обставини
справи.

Враховуючи матеріальні інтереси обох
сторін, беручи до уваги, що рішенням
суду присуджено до стягнення з
відповідача на користь позивача значну
суму, і підприємство відповідача має
певні матеріальні труднощі та
зобов'язання, як підприємство, що
входить до галузі житлово-комунального
господарства Запорізької міської ради,
що підтверджується матеріалами справи,
а також те, що позивач не заперечує
проти надання відповідачу розстрочки
виконання рішення суду, і розстрочка не
є тривалою, суд, з урахуванням
конкретних обставин справи, вважає за
необхідне розстрочити виконання
судового рішення на три місяці.

Враховуючи, що судом позов задоволено
частково, і відповідач помилково подає
заяву про розстрочення виконання
рішення в порядку ст. 121 Господарського
процесуального кодексу України, а не на
підставі п. 6 ст. 83 Господарського
процесуального кодексу України, яка
підлягає застосуванню судом на стадії
прийняття судового рішення у цій
справі, заява Комунального
підприємства «Експлуатаційне лінійне
управління автомобільних шляхів» про
розстрочення виконання рішення
підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, суд частково
задовольняє вимоги позивача і приймає
рішення про стягнення з відповідача на
користь позивача 614 928 грн. 95 коп.
основного боргу та 4 349 грн. 34 коп. 3%
річних , розстрочивши виконання
рішення в цих частинах на три місяці. В
іншій частині позовних вимог щодо
стягнення 3% річних суд відмовляє з
підстав їх необґрунтованого заявлення
до стягнення.

На підставі ст. 49 Господарського
процесуального кодексу України,
судовий збір відноситься на сторони
пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, п. 6 ст. 83, 82, 84, 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

1. Заяву Комунального підприємства
«Експлуатаційне лінійне управління
автомобільних шляхів» про
розстрочення виконання рішення
задовольнити частково.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Комунального
підприємства «Експлуатаційне лінійне
управління автомобільних шляхів» (69035,
м. Запоріжжя, вул. Волгоградська, 23, , п/р 7301 в ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит», МФО 313731) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Україна-енергосервіс, ЛТД» (02099, м.
Київ, вул. Ялтинська, 5-Б, адреса для
листування: 01032, м. Київ, вул. Жилянська,
106 А, , п/р 4073 у ПАТ
«ВТБ Банк» в м. Києві, МФО 321767) 614 928
(шістсот чотирнадцять тисяч дев'ятсот
двадцять вісім) грн. 95 коп. основного
боргу та 4 349 (чотири тисячі триста
сорок девять) грн. 34 коп. 3% річних,
розстрочивши виконання рішення в цій
частині на три місяці, зі сплатою
основного боргу та 3% річних рівними
частинами наступним чином: до 30.06.2014 р. -
206 426 (двісті шість тисяч чотириста
двадцять шість) грн. 10 коп., до 31.07.2014 р. -
206 426 (двісті шість тисяч чотириста
двадцять шість) грн. 10 коп. та до 30.08.2014 р.
- 206 426 (двісті шість тисяч чотириста
двадцять шість) грн. 09 коп. Видати наказ.

4. Стягнути з Комунального підприємства
«Експлуатаційне лінійне управління
автомобільних шляхів» (69035, м.
Запоріжжя, вул. Волгоградська, 23, , п/р 7301 в ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит», МФО 313731) на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Україна-енергосервіс, ЛТД» (02099, м.
Київ, вул. Ялтинська, 5-Б, адреса для
листування: 01032, м. Київ, вул. Жилянська,
106 А, , п/р 4073 у ПАТ
«ВТБ Банк» в м. Києві, МФО 321767) 12 385
(дванадцять тисяч триста вісімдесят
п'ять) грн. 56 коп. судового збору. Видати
наказ.

5. В іншій частині позову відмовити.

Суддя
О.І. Немченко

Рішення господарського суду набирає
законної сили після закінчення строку
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним господарським
судом.

Рішення оформлено і підписано « 26»
травня 2014 року.