ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ
Рішення

27.05.2014 р.
Справа № 907/280/14

За позовом Комунального підприємства
„Виробниче управління водопровідно -
каналізаційного господарства міста
Ужгорода", м. Ужгород

до відповідача Дочірнього
підприємства „Житловий комплекс № 2"
Приватного акціонерного товариства
„Житлово - побутове підприємство", м.
Ужгород

про стягнення 98 140 грн. 16 коп., в тому
числі 89 207 грн. заборгованість за
надані послуги, 1 247 грн. 37 коп. пені, 2 323
грн. 58 коп. інфляційних нарахувань та
5 362 грн. 21 коп. три проценти річних
(з врахуванням заяви про збільшення
розміру позовних вимог),

Суддя господарського суду - Пригара Л.І.

представники:

Позивача - Михайлик О.І., юрисконсульт,
довіреність № 02 від 02.01.2014 року

Відповідача - Пилипець В.В., директор

СУТЬ СПОРУ: Комунальним підприємством
„Виробниче управління водопровідно -
каналізаційного господарства міста
Ужгорода", м. Ужгород заявлено позов до
відповідача Дочірнього підприємства
„Житловий комплекс № 2" Приватного
акціонерного товариства „Житлово -
побутове підприємство", м. Ужгород про
стягнення 93 718 грн. 99 коп., в тому числі 86
091 грн. 94 коп. заборгованості за надані
послуги, 2 233 грн. 89 коп. пені, 239 грн. 59
коп. інфляційних нарахувань та 5
153 грн. 57 коп. три проценти річних.
Представником позивача в судовому
засіданні 13.05.2014 року подано письмову
заяву про збільшення розміру позовних
вимог в порядку ст. 22 ГПК України № 633
від 13.05.2014 року, в якій просить суд
стягнути з відповідача 98 140 грн. 16 коп.,
в тому числі 89 207 грн. заборгованість
за надані послуги, 1 247 грн. 37 коп. пені, 2
323 грн. 58 коп. інфляційних нарахувань
та 5 362 грн. 21 коп. три проценти
річних, у зв'язку з врахуванням оплат
відповідно до вказаного призначення
платежу та проведенням перерахунку
інфляційних нарахувань, трьох
процентів річних та пені.

Представник позивача просить суд
задоволити позов в повному обсязі, з
врахуванням заяви про збільшення
розміру позовних вимог, обґрунтовуючи
позовні вимоги доданими до матеріалів
справи документальними доказами,
зокрема стверджує, що відповідач
своєчасно не виконав умови договору № 1
на подачу води з комунального
водопроводу та приймання стічних вод
до комунальної каналізації від 01.11.2001
року, а саме не здійснив повну оплату за
надані послуги в розмірі 89 207
грн. Крім того, за порушення строків
оплати за надані послуги, позивачем
нараховано відповідачу пеню в розмірі 1
247 грн. 37 коп. (п. 4 договору), 2 323 грн.
58 коп. інфляційних нарахувань та 5 362
грн. 21 коп. три проценти річних
(ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу
України).

Відповідачем 13.05.2014 року через
канцелярію суду подано відзив на
позовну заяву № 121 від 12.05.2014 року, в
якому проти задоволення позову
заперечує та просить суд відмовити у
задоволенні позову повністю.
Посилається на те, що позивачем
здійснено подвійне нарахування боргу
за надані послуги, оскільки деякі
мешканці гуртожитку, а саме мешканці
бл. № № 108, 114, 115 мають окремі договори і
розраховуються на пряму з позивачем.
Крім того, стверджує про те, що
позивачем неправомірно нараховано
відповідачу пеню, яка суперечить
чинному законодавству, оскільки
споживачами послуг є мешканці
гуртожитку, які являються громадянами
України та на яких розповсюджується
Закон України „Про тимчасову заборону
стягнення з громадян України пені за
несвоєчасне внесення плати за житлово -
комунальні послуги". Разом з тим,
звертає увагу суду на те, що
неодноразово звертався до позивача із
проханням взяти на індивідуальний
облік мешканців гуртожитку до прямих
розрахунків за послуги водопостачання
та водовідведення, посилаючись на
ускладнення взаєморахунків між
відповідачем та мешканцями цього
гуртожитку.

Вивчивши та дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
представників сторін,

суд встановив:

1 листопада 2001 року між сторонами спору
був укладений договір № 1 на подачу
води з комунального водопроводу та
приймання стічних вод до комунальної
каналізації. Згідно умов даного
договору, Водоканал (позивач) взяв на
себе зобов'язання забезпечувати
Абонента (відповідача) питною водою, а
також приймати від Абонента
(відповідача) стічні води, а Абонент
(відповідач) взяв на себе зобов'язання
своєчасно оплачувати надані йому
послуги у водопостачанні та
водовідведенні, належно експлуатувати
водопровідні та каналізаційні мережі,
пристрої та прилади на них, які
перебувають у нього на балансі,
відповідно до договору та Правил
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в
містах і селищах України, Правил
приймання стічних вод підприємств у
комунальні та відомчі системи
каналізації міст і селищ України та
Правил технічної експлуатації систем
водопостачання та водовідведення.
Рахунки або інші платіжні документи за
воду підлягають оплаті Абонентом
(відповідачем) у триденний строк після
їх подачі Водоканалом (позивачем) (п. п.
1, 2 договору).

Пунктом 4 договору сторони встановили,
що розрахунки за воду, використану
Абонентом (відповідачем) та стоки
здійснюються згідно Правил
користування системами комунального
водопостачання та водовідведення в
містах і селищах України та чинним
законодавством України за
затвердженими тарифами. У разі змін
тарифів, діючих на час укладення
договору, оплата Абонентом
(відповідачем) наданих йому послуг
здійснюється за новими цінами без змін
інших умов договору.

Оплата Абонентом (відповідачем) коштів
за надані послуги по водопостачанню та
водовідведенню проводиться шляхом
перерахування суми на розрахунковий
рахунок Водоканалу (позивача) (п. 5
договору).

Відповідно до пункту 3.7. Правил
користування системами
централізованого комунального
водопостачання та водовідведення в
населених пунктах України
(зареєстрованих в Міністерстві юстиції
України 07.10.2008 року № 936/15627)
передбачено, що розрахунки за спожиту
воду та скид стічних вод здійснюються
усіма споживачами щомісячно
відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 22 Закону України „Про
питну воду та питне водопостачання"
споживачі питної води зобов'язані
своєчасно вносити плату за використану
питну воду відповідно до встановлених
тарифів на послуги централізованого
водопостачання та водовідведення.

Нарахування за надані послуги за
період з квітня 2011 року по березень 2014
року позивачем проводилось згідно умов
Договору та діючих тарифів, а саме:

- з 01.03.2011 року тарифи встановлені
Постановою Національної комісії
регулювання електроенергетики України
№ 274 від 24.02.2011 року та Наказом № 52 від
28.02.2011 року „Про тарифи на послуги
водопостачання і водовідведення" -
4 грн. 04 коп. (в тому числі ПДВ) за 1 м3 -
водопостачання, 2 грн. 47 коп. (в тому
числі ПДВ) за 1 м3 - водовідведення;

- з 01.03.2012 року тарифи встановлені
Постановою Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
комунальних послуг № 71 від 10.02.2012 року
та Наказом № 30 від 14.02.2012 року „Про
тарифи на послуги водопостачання і
водовідведення" - 4 грн. 20 коп. (в тому
числі ПДВ) за 1 м3 - водопостачання,
2 грн. 58 коп. (в тому числі ПДВ) за 1
м3 - водовідведення.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського
кодексу України майново -
господарськими визнаються цивільно -
правові зобов'язання, що виникають між
учасниками господарських відносин при
здійсненні господарської діяльності
та регулюються Цивільним кодексом
України з врахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом
України.

Таким чином, на день розгляду справи в
суді, обставини спору оцінюються судом
з огляду на правила Цивільного кодексу
України та Господарського кодексу
України.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу
України в силу зобов'язання - кредитор
вправі вимагати виконання обов'язку
від боржника у випадку невиконання
останнім своїх зобов'язань у
відносинах. Підставою виникнення
зобов'язання є юридичний факт. В даній
правовій ситуації юридичним фактом, на
підставі якого виникли зобов'язальні
відносини між сторонами є надання
послуг на подачу води з комунального
водопроводу та приймання стічних вод
до комунальної каналізації. Отже,
обов'язок відповідача оплатити
вартість наданих послуг є безспірним.

Відповідно до договору № 1 від
01.11.2001 року на подачу води з
комунального водопроводу та приймання
стічних вод до комунальної каналізації
та рахунків - фактур, які були
виставлені до оплати відповідачу за
період з квітня 2011 року по березень 2014
року (включно), позивачем було надано
відповідачу послуги на суму 142 475 грн. 16
коп.

У зв'язку з частковим погашенням
заборгованості за надані послуги з
водопостачання, за відповідачем, за
даними позивача, рахується
заборгованість перед позивачем у
розмірі 89 207 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач неналежно виконав взяті на
себе зобов'язання, не оплатив повну
вартість за надані послуги в розмірі 89
207 грн. Позовні вимоги в частині
стягнення суми заборгованість за
надані послуги в розмірі 89 207 грн.
доведені доданими до матеріалів справи
документальними доказами,
відповідачем не спростовані.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу
України договори укладені між
сторонами по справі, як цивільно -
правові правочини є правомірними
на час розгляду справи, оскільки їх
недійсність прямо не встановлено
законом, та вони не визнані судом
недійсними, тому зобов'язання за цими
договорами мають виконуватися
належним чином.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу
України договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

У відповідності до ст. 193
Господарського кодексу України від
16.01.2003 року № 436-IV, ст. 526
Цивільного кодексу України від 16.01.2003
року № 435-IV, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
законодавства. Порушене право позивача
підлягає захисту шляхом стягнення на
його користь суми 89 207 грн.
заборгованості за надані послуги.

Позивач звернувся з вимогою про
стягнення з відповідача пені в розмірі
1 247 грн. 37 коп.

Пунктом 4 договору сторонами
передбачено, що у разі несвоєчасної
оплати наданих послуг по
водопостачанню та водовідведенню
Абонент (відповідач) сплачує
Водоканалу (позивачу) пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ за
кожен день прострочення виконання
грошового зобов'язання, згідно
виставлених рахунків.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу
України у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Згідно ст. ст. 230 - 232 Господарського
кодексу України штрафними санкціями
визнаються господарські санкції у
вигляді грошової суми (неустойка,
штраф, пеня), яку учасник господарських
відносин зобов'язаний сплатити у разі
порушення ним правил здійснення
господарської діяльності, невиконання
або неналежного виконання
господарського зобов'язання. У разі,
якщо розмір штрафних санкцій законом
не визначено, санкції застосовуються в
розмірі, передбаченому в договорі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасного виконання грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Таким чином, позивачем за несвоєчасне
виконання відповідачем грошового
зобов'язання нарахована пеня, яка
визначена з врахуванням обмеження її
розміру подвійною обліковою ставкою
НБУ відповідно до Закону України
„Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань" від 22 листопада 1996 року N
543/96-ВР та ч. 6 ст. 232 Господарського
кодексу України, складає 1 247 грн. 37 коп.,
підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного
кодексу України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
врахуванням індексу інфляції за весь
період прострочення, а також три
проценти річних від простроченої суми.
Сума інфляційних нарахувань за період
прострочки складає 2 323 грн. 58 коп., а
сума трьох процентів річних складає 5
362 грн. 21 коп., підлягають стягненню з
відповідача.

Доводи відповідача стосовно
подвійного нарахування позивачем
боргу за надані послуги,
неправомірності нарахування пені,
припинення нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання відповідно до ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України судом
відхиляється з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи у
розрахунку суми заборгованості за
надані послуги позивачем відображено
та враховано у графі „Сторно" суми
здійснених оплат мешканцями
гуртожитку, які мають окремі договори і
розраховуються за надані послуги
безпосередньо із позивачем. Таким
чином, твердження відповідача про
подвійне нарахування позивачем боргу
за надані послуги спростовується
вищевикладеним. Твердження
відповідача про неправомірність
нарахування позивачем пені судом не
приймається до уваги, оскільки
відповідно до умов Договору № 1 від
01.11.2001 року споживачем послуг зазначено
відповідача по справі, тобто юридичну
особу, а не мешканців гуртожитку, а тому
посилання відповідача на Закон України
„Про тимчасову заборону стягнення з
громадян України пені за несвоєчасне
внесення плати за житлово - комунальні
послуги" не може бути застосований до
правовідносин між юридичними особами.
Посилання відповідача на ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України судом
відхиляється, позаяк позивачем по
справі правомірно нараховано пеню у
відповідності до ч. 6 ст. 232
Господарського кодексу України в межах
встановленого вказаною статтею
шестимісячного строку.

З огляду на вищенаведене, суд вважає
вимоги позивача щодо стягнення з
відповідача заборгованості за надані
послуги, пені, інфляційних нарахувань
та трьох процентів річних,
документально доведеними,
обґрунтованими та відповідачем не
спростованими. Таким чином, позов
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст. 32 Господарського
процесуального кодексу України
доказами у справі є будь-які фактичні
дані, на підставі яких господарський
суд у визначеному законом порядку
встановлює наявність чи відсутність
обставин, на яких ґрунтуються вимоги і
заперечення сторін, а також інші
обставини, які мають значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Відповідно до статті 33 Господарського
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести обставини, на
які вона посилається як на підстави
своїх вимог чи заперечень.

Відповідач документальних доказів на
спростування обставин, викладених
позивачем, не надав.

Судові витрати підлягають віднесенню
на відповідача у відповідності до ст. 49
Господарського процесуального кодексу
України у розмірі 1 962 грн. 80 коп. на
відшкодування витрат по сплаті
судового збору.

Керуючись ст. ст. 204, 509, 526, 549, ч. 2 ст. 625,
ст. 629 Цивільного кодексу України, ч. 1
ст. 175, ст. 193 Господарського кодексу
України, ст. ст. 44, 49, 82 - 85
Господарського процесуального кодексу
України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства
„Житловий комплекс № 2" Приватного
акціонерного товариства „Житлово -
побутове підприємство", м. Ужгород,
вул. Бородіна, 14 (код ЄДРЮОФОП
31624609) на користь Комунального
підприємства „Виробниче управління
водопровідно - каналізаційного
господарства міста Ужгорода", м.
Ужгород, вул. Митна, 1 (код ЄДРЮОФОП 03344326)
суму 98 140 (Дев'яносто вісім тисяч сто
сорок гривень) грн. 16 коп., в тому числі 89
207 (Вісімдесят дев'ять тисяч двісті сім
гривень) грн. заборгованість за надані
послуги, 1 247 (Одна тисяча двісті
сорок сім гривень) грн. 37 коп. пені, 2 323
(Дві тисячі триста двадцять три
гривень) грн. 58 коп. інфляційних
нарахувань та 5 362 (П'ять тисяч триста
шістдесят дві гривень) грн. 21 коп. три
проценти річних, а також суму 1 962
(Одна тисяча дев'ятсот шістдесят дві
гривень) грн. 80 коп. на відшкодування
витрат по сплаті судового збору.

3. Рішення набирає законної сили в
порядку ст. 85 Господарського
процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 02.06.2014 року

Суддя
Пригара Л.І.