ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2014 року Справа № 17/5014/2629/2012

Вищий господарський суд України у
складі: суддя Селіваненко В.П. -
головуючий, судді Бенедисюк І.М. і Палій
В.В. (доповідач)

розглянув касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України",
м. Київ,

на рішення господарського суду
Луганської області від 05.12.2013

та постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 03.03.2014

у справі № 17/5014/2629/2012

за позовом публічного акціонерного
товариства "Національна акціонерна
компанія "Нафтогаз України" (ПАТ "НАК
"Нафтогаз України"), м. Київ,

до товариства з обмеженою
відповідальністю "ЛІТОВСЬКО -
УКРАЇНСЬКА ТЕПЛОЕНЕРГЕТИЧНА КОМПАНІЯ"
(далі - Товариство), м. Алчевськ
Луганської області,

про стягнення 3 794 068, 45 грн.

Судове засідання проведено за участю
представників сторін:

позивача - Вознюк Є.В. предст. (дов.
від 22.03.2013)

відповідача - не з'явився

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося
до господарського суду міста Києва з
позовом про стягнення з Товариства 3 794
068,47 грн. заборгованості (з них: 3 188 088,95
грн. основного боргу, 17 505,62 грн.
інфляційних втрат, 248 565,82
грн. пені, 52 509,21 грн. 3% річних, 287 398,87 грн.
7% штрафу), в зв'язку з неналежним
виконанням Товариством умов договору
купівлі-продажу природного газу від
30.09.2011 № 14/1900/11 (далі - Договір).

Рішенням господарського суду
Луганської області від 05.12.2013 у справі
№ 17/5014/2629/2012 (судді Фонова О.С.-
головуючий, Седляр О.О., Москаленко М.О.)
позовні вимоги задоволено частково:
стягнуто з Товариства на користь ПАТ
"НАК "Нафтогаз України" 3 124 647,39 грн.
заборгованості, 52 509,21 грн. 3%
річних, 17 505,62 грн. інфляційних втрат, 149
139,49 грн. пені, 172 439,32 грн. 7% штрафу, 63 303,49
грн. витрат зі сплати судового збору. У
частині стягнення 63 441,56грн. основного
боргу провадження у справі припинено. У
решті позовних вимог відмовлено.

Прийняте місцевим судом рішення зі
справи з посиланням на приписи статей
525, 526, 625, 233 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) мотивовано
несвоєчасним виконанням відповідачем
зобов'язання щодо оплати отриманого
природного газу та наявністю правових
підстав для зменшення розміру
заявленої до стягнення неустойки (пені
та штрафу).

Постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 (судді
Стойка О.В. - головуючий, Чернота Л.Ф.,
Шевкова Т.А.) рішення суду першої
інстанції скасовано у частині
стягнення 3% річних та інфляційних
втрат. У скасованій частині прийнято
нове рішення, яким позовні вимоги про
стягнення 3% річних та інфляційних
втрат задоволено частково, стягнуто з
Товариства на користь ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" 52 354,03грн. 3% річних,
8955,81грн. інфляційних втрат, 60 594,46грн.
судового збору за подання позовної
заяви. В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції
мотивовано тим, що судом першої
інстанції не було перевірено
обґрунтованість наданого позивачем
розрахунку 3% річних та інфляційних
втрат, який є завищеним; заявлені до
стягнення суми 3% річних та інфляційні
втрати стягнуто за перерахунком,
здійсненим судом апеляційної
інстанції.

У касаційній скарзі до Вищого
господарського суду України ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" просить рішення суду
першої інстанції та постанову суду
апеляційної інстанції скасувати в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог щодо стягнення 99 426,33грн. пені та
114 959,55грн. штрафу, з прийняттям у
зазначеній частині нового рішення про
задоволення позову, а в іншій частині
постанову суду апеляційної інстанції
залишити без змін.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Учасників судового процесу відповідно
до статті 1114 Господарського
процесуального кодексу України (далі -
ГПК України) належним чином
повідомлено про час і місце розгляду
скарги.

Перевіривши на підставі
встановлених попередніми судовими
інстанціями обставин справи
правильність застосування ними норм
процесуального та матеріального права,
заслухавши пояснення представника ПАТ
"НАК "Нафтогаз України", Вищий
господарський суд України дійшов
висновку про наявність правових
підстав для часткового задоволення
касаційної скарги з урахуванням
такого.

Місцевим та апеляційним
господарськими судами у справі,
зокрема, встановлено, що:

- за умовами Договору ПАТ "НАК
"Нафтогаз України" зобов'язалося
передати у власність Товариству
імпортований природний газ для
виробництва теплової енергії, яка
споживається бюджетними установами та
організаціями та іншими споживачами, а
Товариство зобов'язалося приймати та
оплачувати газ на умовах цього
договору;

- відповідно до пункту 2.1 Договору
продавець передає покупцю з 01.10.2011 по
31.12.2012 газ у обсязі до 1800 тис. куб.м.;

- у пунктах 6.1, 6.3 Договору передбачено,
що оплата за газ здійснюється
відповідачем виключно грошовими
коштами шляхом 100% поточної оплати
протягом місяця поставки газу.
Остаточний розрахунок за фактично
переданий газ здійснюється до 14-го
числа місяця, наступного за місяцем
поставки газу. За наявності у
відповідача заборгованості за
Договором позивач має право зарахувати
кошти, що надійшли від відповідача, як
погашення заборгованості за газ,
поставлений за Договором у минулі
періоди, в порядку календарної
черговості виникнення заборгованості;

- додатковими угодами від 11.10.2011р.
№1, від 19.01.2012р. №2 та від 27.06.2012р. №3
сторони вносили зміни до Договору щодо
ціни на газ тощо;

- протягом жовтня-грудня 2011 року та
січня-квітня 2012 року відповідно до
актів приймання-передачі природного
газу Товариству поставлено природний
газ на загальну суму 4 305 698,10грн.;

- у справі наявні документальні
докази того, що Товариством вартість
отриманого природного газу оплачена
частково, сума заборгованості станом
на час звернення позивача з позовом до
суду склала 3 188 088,95грн.;

- під час розгляду справи у суді
першої інстанції Товариством сплачено
суму заборгованості у розмірі 63
441,56грн., а відповідно на момент
прийняття рішення судом першої
інстанції заборгованість відповідача
перед позивачем склала 3 124 647,39грн.;

- згідно з пунктом 7.2 Договору сторони
встановили, що у разі невиконання
Товариством умов пункту 6.1 Договору
Товариство у безспірному порядку
зобов'язується сплатити позивачу, крім
суми заборгованості, пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, що
діяла у період, за який сплачується
пеня, від суми простроченого платежу за
кожний день прострочення, а за
прострочення понад тридцять днів -
додатково сплатити штраф у розмірі 7%
від суми простроченого платежу.

Вирішуючи спір у частині стягнення з
Товариства неустойки (штрафу та пені)
за прострочення виконання зобов'язання
з оплати отриманого природного газу,
суди попередніх інстанцій виходили з
наявності правових підстав для
зменшення заявленої до стягнення
неустойки на 40%.

Причиною касаційного розгляду у даній
справі є питання про наявність або
відсутність підстав для зменшення
розміру неустойки, яка підлягає
стягненню з Товариства внаслідок
прострочення виконання зобов'язання з
оплати отриманого природного газу.

За умовами частини першої статті 509 ЦК
України зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статей 525, 526, частини
першої статті 530 ЦК України та ст. 193
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) цивільні та господарські
зобов'язання мають бути виконані
належним чином і у встановлений
договором строк, а одностороння
відмова від виконання зобов'язань не
допускається, крім випадків,
передбачених законом.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки (стаття 611 ЦК України).

Касаційна інстанція вважає
передчасними висновки судів
попередніх інстанцій про наявність
підстав для зменшення розміру
неустойки (пені та штрафу), яка підлягає
стягненню з Товариства внаслідок
прострочення виконання зобов'язання із
оплати отриманого природного газу, з
огляду на таке.

Згідно з приписами статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання;
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства. Розмір неустойки,
встановлений законом, може бути
збільшений у договорі. Сторони можуть
домовитися про зменшення розміру
неустойки, встановленого актом
цивільного законодавства, крім
випадків, передбачених законом
(частина друга статті 551 ЦК України).
Розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення (частина третя статті
551 названого Кодексу).

У випадку нарахування неустойки, яка є
явно завищеною, не відповідає
передбаченим у пункті 6 статті 3,
частині третій статті 509 та частинах
першій, другій статті 627 ЦК України
засадам справедливості,
добросовісності, розумності як
складовим елементам загального
конституційного принципу верховенства
права, суд має право її зменшувати.

Частиною першою статті 233 ГК України
закріплено, що суд має право зменшити
розмір санкцій, якщо належні до сплати
штрафні санкції надмірно великі
порівняно із збитками кредитора. При
цьому повинно бути взято до уваги:
ступінь виконання зобов'язання
боржником; майновий стан сторін, які
беруть участь у зобов'язанні; не лише
майнові, але й інші інтереси сторін, що
заслуговують на увагу.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК
України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. При цьому
відсутність чи невисокий розмір
збитків може бути підставою для
зменшення судом розміру неустойки, що
стягується з боржника. Вирішуючи
питання про зменшення розміру пені та
штрафу, які підлягають стягненню зі
сторони, що порушила зобов'язання, суд
повинен з'ясувати наявність значного
перевищення розміру неустойки перед
розміром збитків, а також об'єктивно
оцінити, чи є даний випадок винятковим,
виходячи з інтересів сторін, які
заслуговують на увагу, ступеня
виконання зобов'язань, причини
неналежного виконання або невиконання
зобов'язання, незначності прострочення
у виконанні зобов'язання,
невідповідності розміру пені
наслідкам порушення, негайного
добровільного усунення винною
стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає,
що у вирішенні питання про можливість
зменшення неустойки суд бере до уваги
майновий стан сторін і оцінює
співвідношення розміру заявлених
штрафних санкцій, зокрема з розміром
збитків кредитора, враховує інтереси
обох сторін.

Згідно зі статтею 43 ГПК України наявні
докази підлягають оцінці в їх
сукупності і жодний доказ не має для
господарського суду заздалегідь
встановленої сили.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи
спростовуючи подані стороною докази,
господарські суди повинні у
мотивувальній частині рішення навести
правове обґрунтування і ті доведені
фактичні обставини, з огляду на які ці
доводи або докази не взято до уваги
судом. Викладення у судовому рішенні
лише доводів та доказів сторони, на
користь якої приймається рішення, є
порушенням вимог статті 42 ГПК України
щодо рівності всіх учасників судового
процесу перед законом і судом.

Оскаржувані судові рішення за своїм
змістом цим вимогам не відповідають.

Так, судами попередніх інстанцій не
з'ясовано, яку саме неустойку просило
зменшити Товариство, з урахуванням
того, що у першому клопотанні від 28.11.2013
№124 йдеться як про зменшення як пені,
так і штрафу, а у другому клопотання від
05.12.2013 №131 -лише пені.

Судами не надано правової оцінки
доказам, які додані до клопотання
Товариства на підтвердження існування
у 2012-2013 роках заборгованості
споживачів перед Товариством на суму 4
480 905,71грн. (фінансовому звіту, звіту про
фінансові результати, копіям договорів
із споживачами); не з'ясовано, у який
саме період виникла зазначена
заборгованість споживачів перед
Товариством, чи стосується така
заборгованість спірного періоду в
даній справі.

Також суди попередніх інстанцій,
зменшуючи розмір неустойки виходили,
зокрема, з того, що Товариство є
комунальним підприємством, проте не
навели жодного доказу на підтвердження
наведеного.

Крім того, судами попередніх інстанцій
не враховано, що у вирішенні питання
про можливість зменшення неустойки суд
повинен брати до уваги не лише майновий
стан боржника, але й майновий стан
стягувача, тобто, врахувати інтереси
обох сторін, проте судами попередніх
інстанцій наведеного здійснено не
було.

Касаційна ж інстанція згідно з
частиною другою статтями 1117 ГПК
України не має права встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені у рішенні або
постанові господарського суду чи
відхилені ним, вирішувати питання про
достовірність того чи іншого доказу,
про перевагу одних доказів над іншими,
збирати нові докази або додатково
перевіряти докази.

За наведених обставин, Вищий
господарський суд України вважає, що
оскаржувані рішення місцевого
господарського суду та постанова
апеляційної інстанції, які прийняті з
порушенням норм матеріального і
процесуального права підлягають
скасуванню у частині зменшення розміру
неустойки та відмови у позові у
зазначеній частині з передачею справи
на новий розгляд до місцевого
господарського суду.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11112
ГПК України, Вищий господарський суд
України

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Національна
акціонерна компанія "Нафтогаз України"
задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду
Луганської області від 05.12.2013 та
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 зі
справи № 17/5014/2629/2012 скасувати у частині
зменшення неустойки та відмови у
стягненні 99 426,33 грн. пені, 114 959,55 грн.
штрафу.

Справу у відповідній частині передати
на новий розгляд до господарського
суду Луганської області.

3. У решті рішення господарського суду
Луганської області від 05.12.2013 та
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 03.03.2014 зі
справи № 17/5014/2629/2012 залишити без змін.

Суддя
В. Селіваненко

Суддя
І. Бенедисюк

Суддя
В. Палій