ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
________________________________________________________________________
_____________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2014 р.Справа № 916/1402/13Одеський
апеляційний господарський суд у складі
колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів Журавльова О.О., Разюк Г.П.,

при секретарі судового засідання
Селиверстовій М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача - Шмигановська І.С., за
довіреністю;

від відповідача - Михайленко О.Ю., за
довіреністю;

від ДВС - Козюк О.М., за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Державного підприємства Південної
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України в Одеській області

на ухвалу господарського суду
Херсонської області від 10 квітня 2014
року

по справі № 916/1402/13

за позовом Публічного акціонерного
товариства «Енергопостачальна
компанія «Одесаобленерго»

до Державного підприємства
«Підприємство Південної виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Одеській області»

за скаргою на дії чи бездіяльність
органів Державної виконавчої служби,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Одеської
області від 01.08.2013 р. по справі №916/1402/13
(суддя Гуляк Г.І.) позов Публічного
акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Одесаобленерго" задоволено, стягнуто з
Державного підприємства
„Підприємство південної виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Одеській області (№51) на користь
Публічного акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Одесаобленерго" 524 929 грн. 58 коп.
заборгованості за спожиту електричну
енергію, 2 821 грн. 36 коп. інфляційних, 11
280 грн. 23 коп. 3% річних та 54 304 грн. 16
коп. пені, 12 365 грн. 38 коп. судового
збору.

13.08.2013 року на виконання
вищезазначеного рішення господарським
судом Одеської області видано наказ.

13.03.2014 року відповідач звернувся до
суду першої інстанції зі скаргою на дії
ДВС, в якій просив визнати
протиправними дії та скасувати
постанову про арешт коштів боржника
від 30.01.2014 року за реєстраційним
номером 39450789, винесену головним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 10.04.2014 року скаргу
Державного підприємства
„Підприємство Південної виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Одеській області (№ 51) задоволено
частково, постанову державного
виконавця першого Малиновського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
від 30 січня 2014 року ( ВП № 39450789) про
арешт коштів боржника - Державного
підприємства „Підприємство Південної
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України в Одеській області ( № 51), які
містяться на рахунках № 0239 в ПАТ
„Банк Перший", МФО 320995 та № 0409 в
АТ „ФІНРОСТБАНК", МФО 328599 - скасовано
частково. Зобов`язано відділ
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області зняти арешт з
рахунків № 0239 у ПАТ „Банк
Перший", МФО 320995 та № 0409 в
„ФІНРОСТБАНК", МФО 328599, які належать
Державному підприємству
„Підприємство Південної виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Одеській області ( № 51) (65017, м. Одеса,
вул.. Люстдорфська дорога, 9, ).

В іншій частині скарги - відмовлено.

Мотивуючи ухвалу, суд першої інстанції
дійшов висновків про те, що оскільки
кошти, які знаходяться на арештованих
рахунках підприємства
використовуються для виплати
заробітної плати та інших виплат
передбачених трудовими
правовідносинами, розрахунків з
бюджетом, подальший арешт вказаних
рахунків блокує роботу підприємства,
призводить до затримки заробітної
плати працівників та інших негативних
соціально - економічних факторів, тому
прийняв рішення про зняття арешту з
вказаних рахунків.

Разом з тим, суд зазначив, що оскільки
державний виконавець при виконанні
вказаного наказу діяв в межах приписів
вказаного Закону, то відсутні підстави
для визнання його дій по прийняттю
вказаної постанови протиправними.

Не погодившись з ухвалою суду, Державне
підприємство Південної виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Одеській області звернулось до
Одеського апеляційного господарського
суду з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати ухвалу суду, та
прийняти нове рішення, яким визнати
протиправними дії та скасувати
постанову про арешт коштів боржника
від 30.01.2014 року за номером 39450789.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом норм
матеріального права та неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи та невідповідність
висновків обставинам справи.

Зокрема, скаржник зазначає, що на
момент винесення оскаржуваної
постанови ДВС в провадженні
виконавчої служби вже знаходилась
постанова про арешт коштів боржника
від 18.06.2013 року №37668311, а отже на думку
скаржника, державний виконавець діяв
поза межами діючого законодавства
України, оскільки приписами ЗУ «Про
виконавче провадження» не передбачено
право державного виконавця в межах
одного зведеного виконавчого
провадження виносити в-друге постанову
про арешт коштів боржника при вже
існуючій та діючій постанові.

При тому, що ухвалою господарського
суду Одеської області від 22.01.2014 року по
справі №5017/2653/2012 постанова про арешт
коштів боржника від 18.06.2013 року
частково скасована, арешт з рахунків
знято, не беручи до уваги ці обставини,
державним виконавцем вдруге
виноситься постанова про арешт
рахунків від 30.01.2014 року, у зв'язку з чим
банківські рахунки, з яких необхідно
було зняти арешт, знов опинились під
арештом.

Вказані обставини, за твердженням
апелянта, стали причиною
дестабілізації на підприємстві виплат
по заробітній платі, виплат за
лікарняними листами та обов'язкових
податкових нарахувань.

Апелянт зазначає, що станом на 15.04.2014
року ухвала господарського суду
Одеської області по справі №5017/2653/2012
від 22.01.2014 року не виконується,
постанова про арешт коштів від 18.06.213
року продовжує діяти, та арешт з
рахунків не знято, у зв'язку з чим
апелянт позбавлений можливості
своєчасно виплачувати заробітну плати
працівникам та здійснювати надання
матеріального забезпечення особам.

Крім того, скаржник звертав увагу суду
на те, що судом при винесенні ухвали не
була надана оцінка обставинам, які
мають суттєве значення для правильного
вирішення справи, а саме про особливий
статус Державного підприємства
„Підприємство Південної виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Одеській області (№ 51), як виробничий
підрозділ, який має у розпорядженні
майновий комплекс, призначений для
випуску продукції, надання послуг,
виконання робіт з метою залучення
засуджених до суспільно-корисної
праці.

Згідно з ч.5 ст.26 ЗУ «Про Державну
кримінально-виконавчу службу України»
звернення стягнення на майно органів і
установ виконання покарань, їх
підприємств, слідчих ізоляторів,
навчальних закладів, навчальних
закладів, закладів охорони здоров'я не
допускається.

Таким чином, скаржник вважає, що
оскільки стягнення коштів з рахунків
державної установи виконання покарань,
якою являється боржник, заборонено
законом, то дії головного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби ГУЮ в Одеській області щодо
винесення постанови про арешт коштів
боржника від 30.01.2014 року за №39450789 є
протиправними, а зазначена постанова є
такою, що потребує скасування.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «ЕК
Одесаобленерго» заперечував проти
задоволення апеляційної скарги та
просив залишити її без задоволення, а
оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Відповідно до ст. 85 ГПК України, у
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
правильність юридичної оцінки судом
першої інстанції встановлених
фактичних обставин справи і
застосування норм процесуального
права, судова колегія дійшла висновку
про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
головним державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області Козюк О.М. 30.01.2014 р. на
підставі наказу №916/1402/13 від 13.08.2013р. та
наказу №916/2510/13 від 13.12.2013 року
накладено арешт на кошти, що містяться
на всіх рахунках, розташованих в ПАТ
«Укрсоцбанк», ПАТ «Банк Перший», АТ
«Фінростбанк», філії «Імексбанк» у
м.Одеса та належать боржнику ДП
«Підприємство південної виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Одеській області» у межах суми 906181,48
грн.

Ухвалою господарського суду Одеської
області від 10.04.2014 постанову державного
виконавця першого Малиновського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
від 30 січня 2014 року ( ВП № 39450789) про
арешт коштів боржника - Державного
підприємства „Підприємство Південної
виправної колонії управління
Державної пенітенціарної служби
України в Одеській області ( № 51), які
містяться на рахунках № 0239 в ПАТ
„Банк Перший", МФО 320995 та № 0409 в
АТ „ФІНРОСТБАНК", МФО 328599 - скасовано
частково.

Зобов`язано відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
зняти арешт з рахунків № 0239 у ПАТ
„Банк Перший", МФО 320995 та № 0409 в
„ФІНРОСТБАНК", МФО 328599, які належать
Державному підприємству
„Підприємство Південної виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Одеській області ( № 51) (65017, м. Одеса,
вул.. Люстдорфська дорога, 9, ).

Постановою начальника відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області віл 24.04.2014 року
скасовано постанову державного
виконавця першого Малиновського
відділу ДВС Одеського МУЮ від 18.06.2013
року №37668311 в частині накладення арешту
на рахунки № 0239 в ПАТ „Банк
Перший", МФО 320995 та № 0409 в АТ
„ФІНРОСТБАНК", МФО 328599, які належать
Державному підприємству
«Підприємство Південної виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Одеській області ( № 51)», а також
скасовано постанову про арешт коштів
боржника від 30.01.2014 року в частині
накладення арешту на ті ж самі рахунки.

Відповідно до статті 121-2 ГПК України, в
редакції Закону N 2539-III ( 2539-14 ) від
21.06.2001р., - Скарги на дії чи
бездіяльність органів Державної
виконавчої служби щодо виконання
рішень, ухвал, постанов господарських
судів можуть бути подані стягувачем,
боржником або прокурором протягом
десяти днів з дня вчинення
оскаржуваної дії, або з дня, коли
зазначеним особам стало про неї відомо,
або з дня, коли дія мала бути вчинена.
Скарги на дії органів Державної
виконавчої служби розглядаються
господарським судом, про час і
місце якого повідомляються ухвалою
стягувач, боржник чи прокурор та
орган виконання судових рішень. Неявка
боржника, стягувача, прокурора чи
представника органу Державної
виконавчої служби в судове засідання
не є перешкодою для розгляду скарги. За
результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, яка надсилається
стягувачеві, боржникові та органові
виконання судових рішень. Ухвалу
може бути оскаржено у встановленому
цим Кодексом порядку.

Згідно п.8 роз'яснення Президії Вищого
господарського суду України 04-5/365 від
28.03.2002 року „Про деякі питання практики
виконання рішень, ухвал, постанов
господарських судів України" (із
наступними змінами та
рекомендаціями), - за змістом 121-2 ГПК за
результатами розгляду скарги
виноситься ухвала, в якій
господарський суд або визнає
доводи заявника правомірними і
залежно від їх змісту визнає постанову
державного виконавця щодо
здійснення заходів виконавчого
провадження недійсною, чи визнає
недійсними наслідки виконавчих дій,
або зобов'язує орган Державної
виконавчої служби здійснити певні
виконавчі дії, якщо він ухиляється
від їх виконання без достатніх
підстав, або визнає доводи скаржника
неправомірними і скаргу відхиляє.

Судова колегія повністю погоджується з
висновками суду першої інстанції,
вважає їх правомірними та
обґрунтованими, враховуючи наступне.

Як вбачається зі змісту апеляційної
скарги, скаржником зазначено, що
державний виконавець діяв поза межами
діючого законодавства України,
оскільки виносив в-друге постанову про
арешт коштів боржника.

З цього приводу, судова колегія звертає
увагу на те, що постанова про арешт
коштів боржника від 30.01.2014 року
винесена на виконання наказів №916/1402/13
від 13.08.2013р. та №916/2510/13 від 13.12.13р.,
водночас, постанова про арешт коштів
боржника від 18.06.2013 року винесена на
виконання наказу №5017/2653/2012 від 19.02.2013р.,
тобто арешт на рахунки накладався
згідно наказів у різних справах.

Колегія суддів зазначає, що чинним
законодавством не передбачена
відповідальність виконавчої служби за
накладення арешту на рахунки згідно
різних наказів, навпаки, приписами ст. 11
Закону України "Про виконавче
провадження" передбачено, що державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
Законом.

Згідно п.6 частини 3 статті 11 ЗУ «Про
виконавче провадження» встановлено, що
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право, зокрема, накладати арешт
на кошти та інші цінності
боржника, зокрема на кошти, які
перебувають на рахунках і вкладах у
банках, інших фінансових установах, на
рахунки в цінних паперах, а також
опечатувати каси, приміщення і місця
зберігання грошей.

Як передбачено статтею 32 Закону
України "Про виконавче провадження"
заходами примусового виконання рішень
є:

1) звернення стягнення на кошти та інше
майно (майнові права) боржника, у тому
числі якщо вони перебувають в інших
осіб або належать боржникові від інших
осіб;

2) звернення стягнення на заробітну
плату (заробіток), доходи, пенсію,
стипендію боржника;

3) вилучення в боржника і передача
стягувачу певних предметів, зазначених
у рішенні;

4) інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ст. 52 Закону України "Про
виконавче провадження" звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Стягнення за виконавчими документами
звертається в першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитаріях цінних
паперів. Готівкові кошти, виявлені у
боржника, вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що
знаходяться на рахунках, вкладах та на
зберіганні у банках чи інших
фінансових установах, накладається
арешт. Арешт поширюється також на кошти
на рахунках, які будуть відкриті після
винесення постанови про накладення
арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та
інших цінностей, достатніх для
задоволення вимог стягувача, стягнення
звертається також на належне боржнику
інше майно, за винятком майна, на яке
згідно із законом не може бути
накладено стягнення. Звернення
стягнення на майно боржника не зупиняє
звернення стягнення на кошти боржника.
Боржник має право запропонувати ті
види майна чи предмети, на які
необхідно в першу чергу звернути
стягнення. Черговість стягнення на
кошти та інше майно боржника остаточно
визначається державним виконавцем.

На виконання цих вимог закону
виконавцем було накладено арешт на
рахунки боржника, відкрити ним в
установах банку, в межах суми боргу та з
урахуванням суми виконавчого збору,
про що зазначено у вказаній постанові.
При цьому, постановою від 18.06.2013 року
накладено арешт на кошти боржника в
межах іншої суми заборгованості.

Згідно до вимог ст. 60 Закону України
«Про виконавче провадження»
встановлено підстави зняття арешту з
майна боржника у разі незавершеного
виконавчого провадження. Зокрема,
частиною 5 вказаної статті встановлено,
що арешт з майна чи коштів боржника
може бути знятий за рішенням суду.

Особливості звернення стягнення на
кошти та майно боржника - юридичної
особи врегульовано ст.ст. 65, 66 Закону
України "Про виконавче провадження",
якими передбачено, зокрема, що у разі
відсутності у боржника - юридичної
особи коштів у обсязі, достатньому для
покриття заборгованості, стягнення
звертається на інше майно, належне
такому боржникові або закріплене за
ним, у тому числі на майно, що
обліковується на окремому балансі
філії, представництва та іншого
відокремленого підрозділу боржника -
юридичної особи (крім майна, вилученого
з обороту або обмежуваного в обороті)
незалежно від того, хто фактично
використовує це майно.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону
України "Про виконавче провадження"
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно
боржника, що виключає можливість
виконання відповідного рішення.

Статтею 26 Закону України "Про Державну
кримінально-виконавчу службу України"
майно Державної
кримінально-виконавчої служби України
перебуває в державній власності та
використовується виключно для
забезпечення виконання її завдань.
Звернення стягнення на майно органів і
установ виконання покарань, їх
підприємств, слідчих ізоляторів,
навчальних закладів, закладів охорони
здоров'я не допускається.

Отже, як встановлено судом першої
інстанції та вбачається з матеріалів
справи, кошти на рахунках відсутні, а
щодо звернення стягнення на майно
боржника існує пряма заборона, і тому
стягнення майна боржника не відбулось,
судова колегія не вбачає підстав для
визнання дій державного виконавця
державної виконавчої служби
протиправними, а також підстав для
скасування оскаржуваної ухвали.

Доводи апелянта про особливий статус
Державного підприємства
„Підприємство Південної виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Одеській області (№ 51), внаслідок чого
неможливе звернення стягнення на кошти
боржника у відповідності до ст.26 ЗУ
«Про Державну кримінально-виконавчу
службу України», не заслуговують на
увагу суду з огляду на наступне.

На думку судової колегії, тлумачення
апелянта ст. 57 ЗУ «Про виконавче
провадження» у поєднанні зі ст. 139 ГК
України та ч.5 ст. 26 ЗУ «Про Державну
кримінально-виконавчу службу України»
щодо неможливості стягнення з нього
грошових коштів, являється суто
суб'єктивним та помилковим, та таким, що
не відповідає дійсним обставинам
справи, оскільки, по-перше,
вищеперелічені норми права не
передбачають заборону звернення
стягнення на грошові кошти державного
підприємства, яким є боржник. Також,
помилковим є твердження апелянта про
тотожність стягнення боргу за рахунок
грошових коштів та майна. В даному
випадку слід керуватися приписами ст. 52
ЗУ «Про виконавче провадження», про що
зазначено вище.

Аналогічну правову позицію викладено у
постановах Вищого господарського суду
від 19 лютого 2014 року по справі № 14/387,
від 12 лютого 2014 року у справі №5009/4393/12.

Крім того, як з'ясовано в ході
апеляційного розгляду, оскаржувана
ухвала про зняття арешту виконана, на
вказаних рахунках та на інших рахунках
грошові кошти відсутні.

Суд першої інстанції вірно встановив,
що державний виконавець при виконанні
наказу діяв в межах приписів ЗУ «Про
виконавче провадження», а отже
відсутні підстави для визнання
протиправними дій виконавця щодо
прийняття постанови про арешт коштів
боржника.

За таких обставин, апеляційну скаргу
відділу примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області слід залишити без
задоволення, а ухвалу господарського
суду Одеської області від 05 лютого 2014
року у справі №11-31-15/139-06-3911 - залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101-106, 121-2 ГПК
України, Одеський апеляційний
господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства Південної виправної
колонії управління Державної
пенітенціарної служби України в
Одеській області залишити без
задоволення.

Ухвалу господарського суду
Херсонської області від 10 квітня 2014
року по справі № 916/1402/13 - залишити без
змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України
набирає законної сили з дня її
прийняття та може бути оскаржено в
касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 29.05.2014
р.

Головуючий суддя
А.І. Ярош

Суддя
О.О. Журавльов

Суддя
Г.П. Разюк