РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2014 р.
Справа №918/1593/13

Рівненський апеляційний господарський
суд у складі колегії:

Головуючого судді
Демидюк О.О.

судді
Коломис В.В. ,

судді
Бригинець Л.М.

при секретарі Головченко Д.М.

За участю представників:

апелянта - Чернов Д.М. (довіреність від
06.05.2014 року)

кредиторів - не з'явились

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Рівненського
апеляційного господарського суду
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю - фірми
"РВК" на ухвалу господарського суду
Рівненської області від 04.03.2014 року у
справі №918/1593/13

Боржник: Товариство з обмеженою
відповідальністю - фірма "РВК"

про визнання банкрутом

Судом роз'яснено права та обов'язки,
передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не поступало, заяв про
відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду
Рівненської області №918/1593/13 від 04.03.2014
року (описку виправлено ухвалою від
25.03.2014 року) (Трускавецький В.П.) з поміж
іншого задоволено заяву ПАТ
"Всеукраїнський акціонерний банк" про
визнання грошових вимог кредитора до
боржника частково. Визнано грошові
вимоги ПАТ "Всеукраїнський акціонерний
банк" до Товариства з обмеженою
відповідальністю - фірми "РВК" на суму 131
452 037 грн. 47 коп. - основного боргу, як
вимоги четвертої черги із включенням
їх до реєстру вимог кредиторів, 11 807 967
грн. 30 коп. - неустойка (пеня, штраф), як
вимоги шостої черги із включенням їх до
реєстру вимог кредиторів. Відмовлено у
визнанні грошових вимог ПАТ
"Всеукраїнський акціонерний банк" до
боржника частково на суму 2 020 233 грн. 79
коп..

Ухвала господарського суду
Рівненської області в зазначеній
частині мотивована тим, що вимоги ПАТ
"Всеукраїнський акціонерний банк" є
обґрунтованими, а тому підлягають
визнанню та включенню до реєстру вимог
кредиторів ТОВ-фірми "РВК".

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою в
частині вимог ПАТ "Всеукраїнський
акціонерний банк", Товариство з
обмеженою відповідальністю - фірма
"РВК" оскаржило її в апеляційному
порядку. У своїй апеляційній скарзі
боржник просить суд скасувати ухвалу в
оскаржуваній частині з посиланням на
обставини, викладені в апеляційній
скарзі. В зв'язку з чим ухвала
господарського суду Рівненської
області від 04.03.2014 року у справі №918/1593/13
переглядається в оскаржуваній частині.

Ухвалою Рівненського апеляційного
господарського суду №918/1593/13 від 28.04.2014
року поновлено строк апеляційного
оскарження та прийнято до розгляду
апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю - фірми
"РВК" на ухвалу господарського суду
Рівненської області від 04.03.2014 року у
справі №918/1593/13.

Розпорядженням голови Рівненського
апеляційного господарського суду
№918/1593/13 від 06.05.2014 року, у зв'язку із
перебуванням у відпустці судді
Тимошенко О.М., внесено зміни до складу
колегії суддів, окрім заміни
головуючого судді, колегію суддів
визначено у cкладі головуючий суддя
Демидюк О.О., суддя Коломис В.В., суддя
Бригинець Л.М..

ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк"
(ПАТ "ВіЕйБі Банк") подано суду відзив на
апеляційну скаргу кредитор просить суд
відмовити в задоволенні апеляційної
скарги, а ухвалу місцевого
господарського суду залишити без змін.

ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк"
(ПАТ "ВіЕйБі Банк") подано суду
клопотання про відкладення розгляду
справи та про проведення засідання у
режимі відеоконференції.

Суд відхиляє зазначене клопотання про
відкладення розгляду справи та про
проведення засідання у режимі
відеоконференції з огляду на наступне.

У випадку нез'явлення в засідання
господарського суду представників
обох сторін або однієї з них справа
може бути розглянута без їх участі,
якщо неявка таких представників не
перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням
обставин конкретної справи може
відхилити доводи учасника судового
процесу - підприємства, установи,
організації, іншої юридичної особи,
державного чи іншого органу щодо
відкладення розгляду справи у зв'язку з
відсутністю його представника (з
причин, пов'язаних з відпусткою,
хворобою, службовим відрядженням,
участю в іншому судовому засіданні і
т.п.).

При цьому господарський суд виходить з
того, що у відповідних випадках такий
учасник судового процесу не
позбавлений права і можливості
забезпечити за необхідності участь у
судовому засіданні іншого
представника згідно з статтею 28 ГПК, з
числа як своїх працівників, так і осіб,
не пов'язаних з ним трудовими
відносинами.

Неможливість заміни представника і
неможливість розгляду справи без
участі представника підлягає
доведенню учасником судового процесу
на загальних підставах (статті 32 - 34
ГПК).

Таким чином, представляти інтереси
апелянта в суді при розгляді даної
справи може бути будь-яка особа,
наділена повноваженнями на
представництво відповідною
довіреністю. Доказів неможливості
направлення представника чи
неможливості розгляду справи без
участі представника апеляційному суду
надано не було.

Відкладення розгляду справи є правом
та прерогативою суду, основною умовою
для якого є не відсутність у судовому
засіданні представників сторін, а
неможливість вирішення спору у
відповідному судовому засіданні.

Окрім того, відповідно до статті 74-1 ГПК
України, клопотання про проведення
засідання у режимі відеоконференції
повинно подаватись не пізніше, ніж за 7
днів до дня проведення судового
засідання. Натомість ПАТ "ВіЕйБі Банк"
подав клопотання в день засідання.
Враховуючи, що суд не вбачає підстав
для відкладення розгляду справи, то
клопотання про проведення наступного
засідання у режимі відеоконференції
задоволенню не підлягає. Відповідно до
ч.3 ст.74-1 ГПК України, результати
розгляду клопотання про проведення
засідання у режимі відеоконференції
оскарженню не підлягають.

Колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду,
заслухала представника апелянта,
вивчила та дослідила матеріали справи
та наявні в ній докази, розглянула
матеріали апеляційної скарги та додані
до неї документи, відзив на апеляційну
скаргу, перевірила правильність
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, та прийшла до
висновку, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а ухвалу
господарського суду Рівненської
області від 04.03.2014 року у справі №918/1593/13
без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою господарського суду
Рівненської області №918/1593/13 від 22.10.2013
року заяву про порушення справи про
банкрутство прийнято до розгляду.

Ухвалою господарського суду
Рівненської області №918/1593/13 від 04.11.2013
року за заявою боржника Товариства з
обмеженою відповідальністю - фірми
"РВК" на загальних підставах Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" порушено
провадження у справі про банкрутство
Товариства з обмеженою
відповідальністю - фірма "РВК" ТОВ -
фірма "РВК"), визнано неспроможність
виконати грошові зобов'язання перед
кредиторами в сумі 2 650 222 грн. 43 коп., які
не були задоволені боржником протягом
трьох місяців після встановленого для
їх погашення строку, введено процедуру
розпорядження майном, призначено
розпорядником майна Грущенка К.О. та
призначено проведення попереднього
засідання суду.

16 листопада 2013 року в газеті "Голос
України" №216 (5716) опубліковано
оголошення про порушення справи про
визнання банкрутом ТОВ - фірма "РВК".

Положеннями ч.2 ст.25 Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
передбачено, що у попередньому
засіданні господарський суд розглядає
всі вимоги кредиторів, у тому числі
щодо яких були заперечення боржника і
які не були внесені розпорядником
майна до реєстру вимог кредиторів, а
також ті, що визнані боржником та
внесені розпорядником майна до реєстру
вимог кредиторів, і вирішує питання про
його затвердження.

У відповідності із ст.23 Закону України
"Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
протягом тридцятиденного терміну з дня
опублікування в офіційному
друкованому органі газеті "Голос
України" №216 (5716) від 16.11.2013 року
оголошення про порушення справи про
банкрутство ТОВ - фірма "РВК" до
господарського суду надійшли письмові
заяви з вимогами до боржника та
документи, що їх підтверджують від
наступних кредиторів:

- ПАТ по газопостачанню та газифікації
"Рівнегаз" про визнання грошових вимог
кредитора до боржника на суму 20 006 грн. 64
коп. та 1147 грн. 00 коп. судового збору;

- ПАТ "Рівнеголовпостач" про визнання
грошових вимог кредитора до боржника
на суму 1 900 985 грн. 83 коп.;

- ТОВ "Лікеро - горілчаний завод
Калганоф" про визнання грошових вимог
кредитора до боржника на суму 424 879 грн.
16 коп.;

- ДПІ у м.Рівному ГУ Міндоходів у
Рівненській обл. про визнання грошових
вимог кредитора до боржника на суму 11 110
грн. 57 коп.;

- ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк"
(ПАТ "ВіЄйБі Банк") про визнання
грошових вимог кредитора до боржника
на суму 145 280 238 грн. 56 коп..

Результати розгляду грошових вимог
кредиторів з документальним
обґрунтуванням; звіт ліквідатора про
проведену роботу (вхідний номер 1341/14) з
документальним обґрунтуванням та
реєстр вимог кредиторів ТОВ - фірма
"РВК" було подано господарському суду
Рівненської області 21.02.2014 року.

До поданого на затвердження судом
реєстру вимог кредиторів ліквідатором
включено вимоги кредиторів у
наступному складі та сумах: ПАТ по
газопостачанню та газифікації
"Рівнегаз" на суму 20 006 грн. 64 коп.
основного боргу, як вимоги четвертої
черги та 1 147 грн. 00 коп. судового збору
за подання заяви, як вимоги першої
черги; ТОВ "Лікеро - горілчаний завод
Калганоф" на суму 275 900 грн. 00 коп.
основного боргу, як вимоги четвертої
черги та 1 147 грн. 00 коп. судового збору
за подання заяви, як вимоги першої
черги; ДПІ у м. Рівному ГУ Міндоходів у
Рівненській обл. на суму 950 грн. 95 коп.
основного боргу, як вимоги третьої
черги та 6 198 грн. 57 коп. неустойки (пеня,
штраф), як вимоги шостої черги; ПАТ
"Рівнеголовпостач" на суму 1 252 804 грн. 78
коп. основного боргу, як вимоги
четвертої черги та 1 147 грн. 00 коп.
судового збору за подання заяви, як
вимоги першої черги.

Зокрема, розглядаючи вимоги ПАТ
"Всеукраїнський акціонерний банк" про
визнання грошових вимог кредитора до
боржника на суму 145 280 238 грн. 56 коп.,
місцевим господарським судом
встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів поданої
заяви, що між ВАТ "Всеукраїнський
акціонерний банк" (кредитор), ТОВ "РВК"
(поручитель) та ВАТ "Рівнеголовпостач"
(боржник) 28.09.2007 року укладено договір
поруки, за яким поручитель солідарно
відповідає перед кредитором за
виконання ВАТ "Рівнеголовпостач"
зобов'язань у повному обсязі за
Кредитним договором №07/07К від 28.09.2007
року, укладеним між ВАТ "Всеукраїнський
акціонерний банк" та ВАТ
"Рівнеголовпостач" та додаткових
договорів до нього. Пунктом 1.3 Договору
поруки передбачено, що при зміні
боржника, зміні змісту та обсягу (зміна
суми кредиту, плати за користування
кредиту, суми комісій та інших виплат
згідно з кредитним договором)
забезпеченого цією порукою
зобов'язання (в тому числі новація
зобов'язання) за кредитним договором,
цей договір діятиме до повного
виконання зобов'язань за кредитним
договором. Пунктом 3.2 договору поруки
передбачено, що у випадку невиконання
зобов'язань по кредитному договору та
даному договору боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники.

Згідно з проведеними розрахунками
заборгованість позичальника ВАТ
"Рівнеголовпостач" перед ПАТ
"Всеукраїнський акціонерний банк" за
Кредитним договором №07/07/К від 28.09.2007
року становить: заборгованість за
гривневим кредитом, процентами,
інфляційними та 3% річних - 58 909 134 грн.10
коп., штрафи, пені, комісії - 6 897242 грн. 52
коп.; у євро, що в гривневому
еквіваленті згідно з офіційним курсом
НБУ гривні до євро станом на 16.12.2013 року
(100 євро дорівнює 1097,1991 грн.) за кредитом,
процентами, 3% річних становить: 40 361 108
грн. 64 коп., штрафи, пені, комісії - 4 219 877
грн. 06 коп.

Окрім того, між ВАТ "Всеукраїнський
акціонерний банк" (кредитор), ТОВ "РВК"
(поручитель) та ТОВ "Лікеро-горілчаний
завод "Калганоф"" (боржник) 28.09.2007 року
укладено договір поруки, за яким
поручитель солідарно відповідає перед
кредитором за виконання ТОВ
"Лікеро-горілчаний завод "Калганоф""
зобов'язань у повному обсязі за
Кредитним договором №08/07 від 28.09.2007
року, укладеним між ВАТ "Всеукраїнський
акціонерний банк" та ТОВ
"Лікеро-горілчаний завод "Калганоф"" та
додаткових договорів до нього. Пунктом
1.3. Договору поруки передбачено, що при
зміні боржника, зміні змісту та обсягу
(зміна суми кредиту, плати за
користування кредитом, суми комісій та
інших виплат згідно з кредитним
договором) забезпеченого цією порукою
зобов'язання (в тому числі новація
зобов'язання) за кредитним договором,
це договір діятиме до повного
виконання зобов'язань за кредитним
договором. Пунктом 3.1 договору поруки
передбачено, що у випадку невиконання
зобов'язань по кредитному договору та
даному договору боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники.

Згідно з проведеними розрахунками
заборгованість позичальника ТОВ
"Лікеро-горілчаний завод "Калганоф""
перед ПАТ "Всеукраїнський акціонерний
банк" за Кредитним договором №08/07К від
28.09.2007 року становить: за кредитом,
процентами інфляційними та 3% річних - 32
181 794 грн. 73 коп.; пеня, штрафи - 2 681 457 грн.
11 коп.

Заявлені грошові вимоги ПАТ
"Всеукраїнський акціонерний банк" в
розмірі 145 250 614 грн. 16 коп.
підтверджуються: Кредитним договором
№07/07К від 28.09.2007 року з додатками;
договором поруки від 28.09.2007 року
укладений між ВАТ "Всеукраїнський
акціонерний банк", ТОВ "РВК" та ВАТ
"Рівнеголовпостач"; розрахунками
заборгованості ВАТ "Рівнеголовпостач"
за Кредитним договором №07/07К від 28.09.2007
року; кредитним договором № 08/07К від
28.09.2007 року з додатками; договором
поруки від 28.09.2007 року укладеним між ВАТ
"Всеукраїнський акціонерний банк", ТОВ
"РВК" та ТОВ "Лікеро-горілчаний завод
"Калганоф"", розрахунками
заборгованості ТОВ "Лікеро-горілчаний
завод "Калганоф"" за кредитним
договором №08/07К від 28.09.2007 року.

Проте, як свідчать матеріали справи, за
результатами розгляду заяви ПАТ
"Всеукраїнський акціонерний банк" від
14.01.2014 року № 02-04/9 боржником та
розпорядником майна ТОВ - фірма "РВК",
заявлені грошові вимоги не визнаються
з огляду на те, що відповідно до п.3.3
Договорів поруки порука припиняється
на підставах та у порядку, що
передбачений чинним законодавством та
цим договором. Однак, Договорами поруки
не встановлено окремих умов припинення
поруки, тому у даному випадку слід
застосовувати підстави припинення
поруки, передбачені чинним
законодавством.

Частиною 1 ст.559 Цивільного кодексу
України встановлено імперативну норму
(яку не можна змінити за домовленістю
сторін) про те, що порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

Беручи до уваги те, що у п.1.1 кожного із
Договорів поруки чітко визначено
розмір основної суми кредиту, розмір
відсотків та строки повернення, тому
Договором поруки забезпечується саме
таке зобов'язання, а не будь-яке інше.

У даному випадку, вбачається
збільшення відповідальності
Поручителя за договором поруки, яким
забезпечено виконання зобов'язань ВАТ
"Рівнеголовпостач" за кредитним
договором в результаті збільшення
зобов'язання шляхом укладення
Додаткової угоди №8 від 06.06.2008 року, за
якою надано ще й додатковий кредит сумі
2 700 000 євро зі сплатою 13,3%. Також цією
угодою збільшено відсотки за гривневим
кредитом з 15,5% до 18%. Як вбачаться з
Розрахунку, наданого банком, процентна
ставка змінювалась з 28.09.2007 року - 15,5%; з
06.06.2008 року - 18%, з 01.07.2008 року - 21,5%. За
таких обставин, майже вдвічі збільшено
зобов'язання як за основною сумою
кредиту, як й інших платежів, пов'язаних
з ним. Таке збільшення зобов'язання
однозначно тягне за собою збільшення
обсягу відповідальності Поручителя.
Проте, згода Поручителя на такі зміни -
відсутня. Зміни до Договору поруки - не
внесено.

Збільшення зобов'язання за ТОВ
"Лікеро-горілчаний завод "Калганоф""
вбачається із Розрахунку, наданого
банком: з 28.09.2007 року - 15,5 %; з 06.06.2008 року -
18%, з 01.07.2008 року - 21,5 %, хоча умовами
Додаткових угод до кредитного договору
зміни щодо відсотків за користування
кредитними коштами не вносились.

Зі змісту ч.1 ст.559 Цивільного кодексу
України випливає, що порука
припиняється безпосередньо в силу
закону та не потребує додаткового
підтвердження з боку кредитора,
боржника або суду.

Таким чином, вимоги ПАТ "Всеукраїнський
акціонерний банк" за кредитним
договором №07/07 від 28.09.2007 року,
укладеним між ПАТ "Всеукраїнський
акціонерний банк" та ВАТ
"Рівнеголовпостач", в розмірі 110 387 362
грн. 32 коп. та кредитним договором №08/07
від 28.09.2007 року, укладеним між ПАТ
"Всеукраїнський акціонерний банк" та
ТОВ "Лікеро-горілчаний завод
"Калганоф"", в розмірі 34 863 251 грн. 84 коп.
боржник та розпорядник майна не
визнають.

Проте, апеляційний господарський суд
погоджується з висновками місцевого
господарського суду про те, що такі
твердження є безпідставними, з огляду
на те, що у п.3.4 кожного із Договорів
поруки чітко визначено, що поручитель
погоджується з тим, що при внесені
будь-яких змін у Кредитний
договір/Договір кредитної лінії в тому
числі, якщо такі зміни збільшують обсяг
відповідальності поручителя або
відбулась новація зобов'язання, такі
зміни розповсюджуються на цей договір
поруки і на поручителя і не є підставою
для припинення поруки.

Відповідно до частини першої статті 559
Цивільного кодексу України припинення
договору поруки пов'язується зі зміною
забезпеченого зобов'язання за
відсутності згоди поручителя на таку
зміну та за умови збільшення обсягу
відповідальності поручителя. При цьому
обсяг зобов'язання поручителя
визначається як умовами договору
поруки, так і умовами основного
договору, яким визначено обсяг
зобов'язань боржника, забезпечення
виконання яких здійснює поручитель.
Проте якщо в договорі поруки
передбачено, зокрема, можливість зміни
розміру процентів за основним
зобов'язанням і строків їх виплати тощо
без додаткового повідомлення
поручителя та укладення окремої угоди,
то ця умова договору стала результатом
домовленості сторін (банку і
поручителя), а, отже, поручитель дав
згоду на зміну основного зобов'язання
(Пункт 22 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин").

З огляду на наведене у сукупності, та
враховуючи пункти 3.4 договорів поруки,
укладених між Банком та боржником,
повністю спростовуються твердження
боржника та розпорядника майна про
припинення договору поруки на підставі
ч.1 ст.559 Цивільного кодексу України - у
разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Рішенням господарського суду
Рівненської області від 05.02.2013 року у
справі №5019/1609/12 стягнуто з ТОВ "РВК" на
користь ПАТ "Всеукраїнський
акціонерний банк" за договором поруки
від 28.09.2007 року, що був укладений для
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором №08/07К від 28.09.2007
року заборгованість у розмірі 14 616 840,11
грн. заборгованості за кредитом; 6 290 079,43
грн. заборгованості по відсоткам; 545 822,06
грн. пені за несвоєчасне погашення
кредиту; 215 297,01 грн. пені за несвоєчасне
погашення відсотків за користування
кредитом; 1 391 590,07 грн. інфляційних
збитків за кредитом; 572 979,92 грн.
інфляційних збитків за відсотками; 677
261,81 грн. 3% річних за кредитом; 240 372,04 грн.
3% річних за відсотками та 64 380,00 грн.
судового збору.

Постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 10.04.2013 року
рішення господарського суду
Рівненської області від 05.02.2013 року №
5019/1609/12 в частині стягнення
заборгованості з ТОВ "РВК" на користь
ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк"
за договором поруки від 28.09.2007 року, що
був укладений для забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором № 08/07К від 28.09.2007 року
залишено без змін.

Вищезгадані судові рішення набрали
законної сили.

Частиною 2 статті 35 ГПК України
передбачено, що факти, встановлені
рішенням господарського суду (іншого
органу, який вирішує господарські
спори), за винятком встановлених
рішенням третейського суду, під час
розгляду однієї справи, не доводяться
знову при вирішенні інших спорів, в
яких беруть участь ті самі сторони.

Пунктом 2.6 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26
грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" передбачено, що не
потребують доказування преюдиціальні
факти, тобто встановлені рішенням
господарського суду (іншого органу,
який вирішує господарські спори) у
процесі розгляду іншої справи, в якій
беруть участь ті самі сторони, в тому
числі і в тих випадках, коли в іншому
спорі сторони мали інший процесуальний
статус (наприклад, позивач у даній
справі був відповідачем в іншій, а
відповідач у даній справі - позивачем в
іншій).

У вищезгаданих судових рішеннях, які
набрали законної сили, суд дав оцінку
договору поруки, і, на підставі цього
договору, як чинного, стягнув з ТОВ -
фірма "РВК" суму коштів. З огляду на це,
та враховуючи положення норм ч.2 ст.35
ГПК України, у суду при розгляді
грошових вимог ПАТ "Всеукраїнський
акціонерний банк" відсутні правові
підстави вважати поруку припиненою.

Договір поруки від 28.09.2007 року,
укладений між ПАТ "Всеукраїнський
акціонерний банк", ТОВ - фірма "РВК" та
ПАТ "Рівнеголовпостач" для
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором № 07/07К від 28.09.2007
року, містить аналогічні положення,
зокрема п.3.4. договору, що і договір
поруки від 28.09.2007 року, укладений між
ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк",
ТОВ - фірма "РВК" та ТОВ
"Лікеро-горілчаний завод "Калганоф"",
якому дана оцінка судом при розгляді
справи №5019/1609/12 як чинному.

А тому, судова колегія погоджується з
висновком господарського суду першої
інстанції про те, що вимоги ПАТ
"Всеукраїнський акціонерний банк" на
суму 131 452 037 грн. 47 коп. основного боргу є
обґрунтованими, а тому підлягають
визнанню та включенню до реєстру вимог
кредиторів ТОВ-фірми "РВК".

Також, з урахуванням заяви
представника розпорядника майна про
зменшення розміру штрафних санкцій у
розмірі 1 750 000 грн. 00 коп. та 135 000,00 євро
штрафу відповідно до умов кредитного
договору № 07/07К від 28.09.2007 року,
укладеного з ВАТ "Рівнеголовпостач" та
750 000 грн. 00 коп. відповідно до умов
Кредитного договору №07/08К від 28.09.2007
року, укладеного з ТОВ
"Лікеро-горілчаний завод "Калганоф"",
правомірно застосував статтю 83
Господарського процесуального кодексу
України, яка дає праву суду зменшити у
виняткових випадках розмір неустойки
(штрафу, пені), яка підлягає стягненню
зі сторони, що порушила зобов'язання.

Так, вказані штрафні санкції,
нараховані ПАТ "Всеукраїнський
акціонерний банк" у розмірі 1 750 000 грн. 00
коп. та 135 000,00 євро, що в гривневому
еквіваленті згідно з офіційним курсом
НБУ гривні до євро станом на 16.12.2013 року
(100 євро дорівнює 1097,1991 грн.) становить 1
481 218 грн. 79 коп. на підставі п.4.4
кредитного договору №07/07К, із змінами і
доповненнями, за порушення пп 3.3.16 п.3.3
договору - неповідомлення
позичальником (ПАТ "Рівнеголовпостач")
кредитора (ПАТ "Всеукраїнський
акціонерний банк") про прийняття
господарським судом ухвали про
порушення справи про банкрутство
позичальника, та у розмірі 750 000 грн. 00
коп. на підставі п.4.4 кредитного
договору №07/08К, із змінами і
доповненнями, за порушення пп 3.3.16 п.3.3
договору - неповідомлення
позичальником (ТОВ "Лікеро-горілчаний
завод "Калганоф"") кредитора (ПАТ
"Всеукраїнський акціонерний банк") про
прийняття господарським судом ухвали
про порушення справи про банкрутство
позичальника.

Приписами частини 3 ст.551 Цивільного
кодексу України передбачено, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до статті 233 ГК України у
разі якщо належні до сплати штрафні
санкції надмірно великі порівняно із
збитками кредитора, суд має право
зменшити розмір санкцій. При цьому
повинно бути взято до уваги: ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу. Якщо порушення зобов'язання
не завдало збитків іншим учасникам
господарських відносин, суд може з
урахуванням інтересів боржника
зменшити розмір належних до сплати
штрафних санкцій.

У пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого
господарського суду України від 26.12.2011
року №18 "Про деякі питання практики
застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції" вказано, що
вирішуючи, в тому числі й з власної
ініціативи, питання про зменшення
розміру неустойки (штрафу, пені), яка
підлягає стягненню зі сторони, що
порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83
ГПК), господарський суд повинен
об'єктивно оцінити, чи є даний випадок
винятковим, виходячи з інтересів
сторін, які заслуговують на увагу,
ступеню виконання зобов'язання,
причини (причин) неналежного виконання
або невиконання зобов'язання,
незначності прострочення виконання,
наслідків порушення зобов'язання,
невідповідності розміру стягуваної
неустойки (штрафу, пені) таким
наслідкам, поведінки винної сторони (в
тому числі вжиття чи невжиття нею
заходів до виконання зобов'язання,
негайне добровільне усунення нею
порушення та його наслідків) тощо.

Ця процесуальна норма може
застосовуватись виключно у
взаємозв'язку (сукупності) з нормою
права матеріального, яка передбачає
можливість зменшення розміру
неустойки (штрафу, пені), а саме
частиною третьою статті 551 ЦК України і
статтею 233 ГК України. Якщо відповідні
санкції застосовуються не у зв'язку з
порушенням зобов'язання, а з інших
передбачених законом підстав
(наприклад, за порушення вимог
конкурентного законодавства), їх
розмір не може бути зменшено судом.

А тому, колегія суддів Рівненського
апеляційного господарського суду
вважає, що зважаючи на викладене вище,
виходячи із фактичних обставин справи,
взявши до уваги майновий стан сторін;
враховуючи те, що штрафні санкції у
розмірі 5 процентів за неповідомлення
позичальником кредитора про прийняття
господарським судом ухвали про
порушення справи про банкрутство
позичальника становить більше однієї
третьої загальної суми штрафних
санкцій; відсутність поданих заявником
доказів, які б підтверджували
понесення збитків; наслідки
невиконання зобов'язання; неналежного
виконання зобов'язання;
невідповідність розміру стягуваних
сум штрафу таким наслідкам, місцевий
господарський суд правомірно визнав за
можливе скористатись правом, наданим
ст.233 ГК України та п.3 ст.83 ГПК України,
зменшивши на 50% розмір штрафу, який
підлягає до стягнення на суму 3 981 218 грн.
79 коп..

За таких обставин, вимога кредитора про
стягнення штрафу підлягає частковому
задоволенню в розмірі 1 990 609 грн. 39 коп..

Відповідно до п.п.4,6 ч.1 ст.45 Закону
України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом" вимоги ПАТ
"Всеукраїнський акціонерний банк" на
суму 131 452 037 грн. 47 коп. - основного боргу
підлягають задоволенню у четверту
чергу задоволення вимог кредиторів
банкрута, 11 807 967 грн. 30 коп. - неустойка
(пеня, штраф) підлягають задоволенню у
шосту чергу задоволення вимог
кредиторів банкрута .

Також судом встановлено, що за подання
заяви про визнання кредитором ПАТ
"Всеукраїнський акціонерний банк"
сплачений судовий збір у розмірі 1 147
грн. 00 коп., що підтверджується
платіжним дорученням №110300 від 03.12.2013
року, доданим до заяви кредитора.

На підставі ст.49 ГПК України, ч.1 ст.45
Закону України "Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом", сплачений ПАТ
"Всеукраїнський акціонерний банк"
судовий збір у розмірі 1 147 грн. 00 коп.
слід покласти на банкрута, який
підлягає задоволенню у першу чергу
задоволення вимог кредиторів.

А тому, місцевим господарським судом
було правомірно включено до реєстру
вимог кредиторів ПАТ "Всеукраїнський
акціонерний банк" з грошовими вимогами
на суму - 131 452 037 грн. 47 коп. - основного
боргу - черговість задоволення вимог
четверта, 11 807 967 грн. 30 коп. - неустойка
(пеня, штраф) - черговість задоволення
вимог шоста та 1 147,00 грн. - судовий збір -
черговість задоволення вимог перша.

Судова колегія вважає, що посилання
скаржника, викладені ним в апеляційній
скарзі, є необґрунтованими,
документально не підтвердженими,
такими, що не ґрунтуються на нормах
чинного законодавства, висновків суду
першої інстанції не спростовують, а
відтак, скаржник, в порушення вимог ст.33
ГПК України, не довів тих обставин, на
які він посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

З урахуванням вищезазначеного, колегія
суддів вважає, що приймаючи
оскаржувану ухвалу в частині вимог ПАТ
"Всеукраїнський акціонерний банк", суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив обставини справи, дав їм
належну правову оцінку, дійшов
правильних висновків щодо прав та
обов'язків сторін, які ґрунтуються на
належних та допустимих доказах, й виніс
ухвалу з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
а тому у суду апеляційної інстанції
відсутні підстави для її скасування чи
зміни та задоволення апеляційної
скарги.

Судові витрати за розгляд апеляційної
скарги у зв'язку з відмовою в її
задоволенні на підставі ст.49 ГПК
України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105, 106 ГПК
України, Рівненський апеляційний
господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду
Рівненської області від 04.03.2014 року у
справі №918/1593/13 в частині вимог ПАТ
"Всеукраїнський акціонерний банк" -
залишити без змін, а апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю - фірми "РВК" на ухвалу
господарського суду Рівненської
області від 04.03.2014 року у справі №918/1593/13
- залишити без задоволення.

2. Справу №918/1593/13 повернути до
господарського суду Рівненської
області.

3. Постанова набирає законної сили з дня
її прийняття і може бути оскаржена в
касаційному порядку згідно з Розділом
XII-1 Господарського процесуального
кодексу України.

Головуючий суддя
Демидюк О.О.

Суддя
Коломис В.В.

Суддя
Бригинець Л.М.