ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2014 р.
Справа № 914/853/14

Господарський суд Львівської області у
складі судді Петрашко М.М., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
матеріали справи

за позовом Приватного підприємства
"Ефективна відгодівля тварин-Захід",
м.Львів

до відповідача Львівського
національного аграрного університету,
м.Дубляни Жовківського району
Львівської області

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Головного
управління Державної казначейської
служби України у Львівській області,
м.Львів

про стягнення 20 412,15 грн.

За участю представників сторін:

від позивача Коростенська О.Б. -
представник (довіреність б/н від
27.05.2014р.)

від відповідача Антонів Н.С. -
представник (довіреність №2 від
22.01.2014р.);

від третьої особи не з'явився.

Права та обов'язки сторін передбачені
ст.ст. 20, 22 ГПК України роз'яснено, заяви
про відвід судді не поступали,
клопотання про технічну фіксацію
судового процесу не надходили. В
судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Приватним
підприємством "Ефективна відгодівля
тварин-Захід" до відповідача
Львівського національного аграрного
університету про стягнення 20 412,15 грн., з
яких 19 825,00 грн. - основний борг, 444,84 грн. -
пеня, інфляційні втрати - 39,65 грн. та 102,66
грн. - 3% річних.

Ухвалою суду від 17.03.2014р. прийнято
позовну заяву до розгляду, порушено
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 02.04.2014р. Ухвалою
суду від 02.04.2014р. залучено до участі у
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача Головне
управління Державної казначейської
служби України у Львівській області та
відкладено розгляд справи на 23.04.2014р.
Ухвалою суду від 23.04.2014р. відкладено
розгляд справи на 13.05.2014р. Ухвалою суду
від 13.05.2014р. продовжено строк розгляду
спору та відкладено розгляд справи на
28.05.2014р.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав, подав заяву (вх.№23257/14 від
28.05.2014р.) про відкликання заяви про
зменшення розміру позовних вимог. Крім
того позивачем через канцелярію суду
подано клопотання (вх.№23256/14 від
28.05.2014р.) про долучення до матеріалів
справи доказів надсилання копії
позовної заяви з додатками на адресу
третьої особи.

Представник відповідача проти позову
заперечив, в задоволенні позовних
вимог в частині стягнення основного
боргу просив припинити провадження у
справі а в задоволенні решти позовних
вимог просив відмовити з підстав
викладених у поданому відзиві
(вх.№1833/14 від 09.04.2014р.).

Третя особа явку повноважного
представника в судове засідання не
забезпечила, вимог ухвал суду не
виконала, причин неявки представника
та невиконання вимог ухвал суду не
повідомила, хоча належним чином була
повідомлена про дату, час та місце
розгляду справи про що свідчить
повідомлення про вручення
рекомендованого поштового
відправлення №79 0 від 20.05.2014р. -
вручено 22.05.2014р. Станом на 28.05.2014р. від
третьої особи пояснення, клопотання,
заяви, докази витребувані судом на
адресу суду не надходили.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази, заслухавши
представника відповідача, суд,-

встановив:

03.06.2013р. між Львівським національним
аграрним університетом (надалі -
покупець) та Приватним підприємством
«Ефективна відгодівля тварин - Захід»
(надалі - продавець) укладено договір
купівлі-продажу №126, відповідно до умов
якого продавець зобов'язується
передати у власність покупця товар, а
покупець зобов'язується прийняти товар
та здійснити відповідно до накладних,
(актів виконан. замовлення),
специфікації, що є невід'ємною частиною
цього договору, де міститься повна
оплату на умовах цього договору.

Згідно із п.2.1. договору продавець
відвантажує товар за договірною ціною,
вказаною у накладній, що є невід'ємною
частиною цього договору. Днем
отримання товару від продавця є день
фактичної передачі товару. Право
власності переходить від продавця до
покупця в момент отримання товару.

Пунктом 2.2. договору передбачено, що
загальна сума договору визначається
сумою всіх накладних на
товаро-матеріальні цінності чи
рахунків-фактур, які є невід'ємною
частиною цього договору і становить 22
595,00 грн. в тому числі ПДВ.

04.11.2013р. сторони уклали додаткову угоду
№1 до договору купівлі-продажу №126 від
03.06.2013р. відповідно до якої змінено
загальну вартість договору. Загальна
сума договору збільшена на 19 825,00 грн. і
становить 42 420,00 грн.

Відповідно до п.2.3. договору покупець
зобов'язаний провести розрахунок з
продавцем за отриманий товар до 31.12.2013р.

Як стверджує позивач, він на виконання
умов договору поставив відповідачу
товар на суму 19 825,00 грн., однак
відповідач порушив умови договору, не
здійснивши оплату за поставлений йому
товар.

Як зазначає позивач у позовній заяві,
заборгованість відповідача становить
19 825,00 грн.

Згідно із п.4.3. договору у разі
недотримання покупцем терміну оплати
товару, вказаного у п.2.3. договору,
продавець нараховує пеню, а покупець
зобов'язаний оплатити в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного Банку України, що діяла
на момент стягнення пені, від
несвоєчасно сплаченої суми за кожен
день прострочки. У разі наявності пені
кошти, надходять на рахунок продавця,
зараховуються, насамперед, на
погашення пені.

Отже на підставі п.4.3. договору позивач
нарахував відповідачу пеню в розмірі
444,84 грн.

Крім того позивач керуючись ч.2 ст.625 ЦК
України нарахував відповідачу
інфляційні втрати в розмірі 39,65 грн. та
3% річних в розмірі 102,66 грн.

Таким чином загальний розмір
заборгованості, який позивач просить
стягнути на його користь з відповідача
становить 20 412,15 грн., з яких 19 825,00 грн. -
основний борг, 444,84 грн. - пеня,
інфляційні втрати - 39,65 грн. та 102,66 грн. -
3% річних.

Відповідач проти позову заперечив,
подав відзив на позовну заяву (вх.№1833/14
від 09.04.2014р.) в якому просить припинити
провадження у справі в частині
позовних вимог про стягнення суми
основного боргу, а в задоволенні
решти позовних вимог просив

відмовити з наступних підстав.

Відповідач посилається на п.4.5. та п.6.1.
договору купівлі-продажу.

Відповідно до п.4.5. договору сторони
домовились, що платіжні зобов'язання
покупця перед продавцем виникають при
наявності відповідного бюджетного
призначення (бюджетних асигнувань), а
розрахунок проводиться після
фактичного виділення коштів Головним
управлінням державного казначейства
України у Львівській області.

Згідно з п.6.1. договору покупець і
продавець звільняються від
відповідальності за невиконання або
часткове невиконання зобов'язань за
цим договором, якщо таке невиконання
або часткове невиконання викликане
настанням обставин непереборної сили,
тобто об'єктивних причин, які не
залежать від волі сторін цього
договору, а саме: повені, землетруси,
інші стихійні лиха, військові дії, дії
державних органів.

У відзиві зазначено, що відповідач є
державним органом, що фінансується за
рахунок Державного бюджету України.
При цьому, розрахунково-касове
обслуговування та операції з коштами
відповідача здійснює Головне
управління ДКСУ у Львівській області,
після подання останньому відповідачем
необхідних документів у межах
бюджетних асигнувань, встановлених
кошторисом на поточний рік.

Як стверджує відповідача, усі
документи, необхідні для проведення
оплати були подані Головному
управлінню ДКСУ у Львівській області
11.06.2013р., які були зареєстровані та
взяті на облік.

Внаслідок незабезпечення виконання
своїх функцій, Головне управління ДКСУ
у Львівській області 20.01.2014р. здійснило
перереєстрацію невиконаних
зобов'язань щодо оплати заборгованості
позивачу.

Відповідач стверджує, що станом на дату
подання відзиву на позовну заяву
основний борг перед позивачем
погашений.

Отже, посилаючись на вищенаведені
обставини відповідач просить
припинити провадження у справі в
частині позовних вимог про стягнення
суми основного боргу та відмовити у
задоволенні решти позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши представника відповідача,
оцінивши зібрані докази, суд дійшов
висновку, що позов слід задоволити
частково та частково слід припинити
провадження у справі з наступних
підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України,
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, зокрема є договори
та інші правочини. Згідно ст.174
Господарського кодексу України однією
з підстав виникнення господарського
зобов'язання є господарський договір
та інші угоди, передбачені законом, а
також угоди не передбачені законом, але
такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору, з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець
(постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як вбачається із матеріалів справи між
сторонами був укладений договір
поставки №126 від 03.06.2013р.

Факт виконання здійснення поставки
відповідачу товару підтверджується
видатковою накладною №8 від 04.11.2013р. на
суму 19 825,00 грн. Копія вказаної
видаткової накладної міститься в
матеріалах справи, оригінали оглянуто
в судовому засіданні.

У відповідності із ст.193 ГК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. Аналогічно відповідно до
ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до п.2.3. договору покупець
зобов'язаний провести розрахунок з
продавцем за отриманий товар до 31.12.2013р.

В матеріалах справи міститься копія
банківської виписки, яка підтверджує
факт здійснення оплати 26.03.2014р. на суму
19 825,00 грн. згідно договору №126 від
03.06.2013р. та згідно накладної №8 від
04.11.2013р.

Отже як вбачається із матеріалів сума
основного боргу в розмірі 19 825,00 грн.
була погашена 26.03.2014р., після подання
позивачем позовної заяви до
господарського суду Львівської
області.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України
господарський суд припиняє
провадження у справі, якщо відсутній
предмет спору.

Таким чином, враховуючи те, що сума
основного боргу була сплачена
відповідачем після подання позивачем
позовної заяви до господарського суду
Львівської області, суд дійшов
висновку припинити провадження у
справі в частині сягнення з
відповідача 19 825,00 грн. заборгованості
за договором купівлі-продажу №126 від
03.06.2013р. у зв'язку з відсутністю
предмета спору.

Щодо поданого відповідачем відзиву, в
якому відповідач заперечує проти
позовних вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.216 ГК України учасники
господарських відносин несуть
господарсько-правову відповідальність
за правопорушення у сфері
господарювання шляхом застосування до
правопорушників господарських санкцій
на підставах і в порядку, передбачених
цим Кодексом, іншими законами та
договором.

Згідно із ст.217 ГК України
господарськими санкціями визнаються
заходи впливу на правопорушника у
сфері господарювання, в результаті
застосування яких для нього настають
несприятливі економічні та/або правові
наслідки. У сфері господарювання
застосовуються такі види
господарських санкцій: відшкодування
збитків; штрафні санкції;
оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст.218 ГК України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання свого
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу
України кореспондуються із приписами,
встановленими Господарським кодексом
України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України
штрафними санкціями визнаються
господарські санкції у вигляді
грошової суми (неустойка, штраф, пеня),
яку учасник господарських відносин
зобов'язаний сплатити у разі порушення
ним правил здійснення господарської
діяльності, невиконання або
неналежного виконання господарського
зобов'язання.

Відповідно до п.4.5. договору сторони
домовились, що платіжні зобов'язання
покупця перед продавцем виникають при
наявності відповідного бюджетного
призначення (бюджетних асигнувань), а
розрахунок проводиться після
фактичного виділення коштів Головним
управлінням державного казначейства
України у Львівській області.

Згідно із п.4.3. договору у разі
недотримання покупцем терміну оплати
товару, вказаного у п.2.3. договору,
продавець нараховує пеню, а покупець
зобов'язаний оплатити в розмірі
подвійної облікової ставки
Національного Банку України, що діяла
на момент стягнення пені, від
несвоєчасно сплаченої суми за кожен
день прострочки. У разі наявності пені
кошти, надходять на рахунок продавця,
зараховуються, насамперед, на
погашення пені.

Однак, п.6.1. договору сторони дійшли
згоди, що покупець і продавець
звільняються від відповідальності за
невиконання або часткове невиконання
зобов'язань за цим договором, якщо таке
невиконання або часткове невиконання
викликане настанням обставин
непереборної сили, тобто об'єктивних
причин, які не залежать від волі сторін
цього договору, а саме: повені,
землетруси, інші стихійні лиха,
військові дії, дії державних органів.

Частиною 2 ст. 218 ГК України встановлено,
що учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач зареєстрував бюджетне
зобов'язання перед позивачем. Крім
того, відповідачем було подано до
Головного Управління Державної
казначейської служби України у
Львівській області належним чином
оформлені платіжні документи. Однак
вказані оплати не були здійснені з вини
Державної казначейської служби
України.

Таким чином, враховуючи п.6.1. договору
купівлі-продажу та частини 2 ст. 218 ГК
України, суд дійшов висновку, що
відповідач звільняється від
відповідальності передбаченої п.4.3.
договору, оскільки ним вжито усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення, а отже в задоволенні
позовних вимог в частині стягнення з
відповідача 444,84 грн. пені слід
відмовити.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення з відповідача інфляційних
втрат та 3% річних, суд зазначає
наступне.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу,
сплата яких передбачена частиною
другою статті 625 ЦК України, не є
штрафною санкцією, а виступають
способом захисту майнового права та
інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення

коштів внаслідок інфляційних процесів
за весь час прострочення в їх сплаті.
Зазначені нарахування здійснюються
окремо за кожен період часу, протягом
якого діяв відповідний індекс
інфляції, а одержані таким чином
результати підсумовуються за весь час
прострочення виконання грошового
зобов'язання (п.3.1. Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики
застосування законодавства про
відповідальність за порушення
грошових зобов'язань»).

Сплата трьох процентів річних від
простроченої суми (якщо інший їх розмір
не встановлений договором або законом),
так само як й інфляційні нарахування,
не мають характеру штрафних санкцій і є
способом захисту майнового права та
інтересу кредитора шляхом отримання
від боржника компенсації (плати) за
користування ним коштами, належними до
сплати кредиторові (п.4.1. Постанови
Пленуму Вищого господарського суду
України від 17.12.2013р. №14 «Про деякі
питання практики застосування
законодавства про відповідальність за
порушення грошових зобов'язань»).

Таким чином враховуючи вищенаведене,
суд, перевіривши розрахунок розміру
інфляційних втрат та 3% річних, дійшов
висновку, що позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача 39,65 грн. інфляційних втрат та
102,66 грн. 3% річних є обґрунтованими,
підтверджені матеріалами справи та
підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про визнання
недійсною частини правочину (вх. 00487 від
13.05.2014р.) суд зазначає наступне.

Відповідно до п.4.5. договору сторони
домовились, що платіжні зобов'язання
покупця перед продавцем виникають при
наявності відповідного бюджетного
призначення (бюджетних асигнувань), а
розрахунок проводиться після
фактичного виділення коштів Головним
управлінням державного казначейства
України у Львівській області.

Як зазначає позивач, пункт 4.5. договору
№ 126 від 03.06.2013р. суперечить вимогам
статті 526 та частини 1 статті 530 ЦК
України, а тому є нікчемним. Цей пункт
договору практично нівелює таку
істотну умову договору як строк
виконання зобов'язань. Водночас
позивач зазначає, що пунктом 2.3.
договору передбачено, що відповідач
взяв на себе зобов'язання оплатити
отриманий товар до 31.12.2013р.

Однак суд звертає увагу позивача, що
статтею 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу,
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимого цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимого розумності та
справедливості.

Крім того, згідно абзацу 2 частини 1
статті 530 ЦК України, зобов'язання,
строк (термін) виконання якого
визначений вказівкою на подію, яка
неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Так згідно п.2.3. договору відповідач
взяв на себе зобов'язання оплатити
отриманий товар до 31.12.2013р., однак
пунктом 4.5. договору сторони зробили
застереження відповідно до якого,
розрахунок проводиться після
фактичного виділення коштів Головним
управлінням державного казначейства
України у Львівській області.

До того ж пунктом 6.1. договору сторони
ще й узгодили, що покупець і продавець
звільняються від відповідальності за
невиконання або часткове невиконання
зобов'язань за цим договором, якщо таке
невиконання або часткове невиконання
викликане настанням обставин
непереборної сили, тобто об'єктивних
причин, які не залежать від волі сторін
цього договору, а саме: повені,
землетруси, інші стихійні лиха,
військові дії, дії державних органів.

З огляду на викладене, суд не вбачає
підстав вважати пункт 4.5. договору як
такий, що суперечить нормам чинного
законодавства.

Тим не менше суд звертає увагу
позивача, що предметом спору у даній
справі є стягнення заборгованості по
договору купівлі-продажу. Інших
позовних вимог зокрема щодо визнання
частини правочину недійсною позивачем
не заявлялось.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство
у господарських судах здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі,
обґрунтовують свої вимоги і
заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України
обставини справи, які відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом. Ніякі докази не
мають для господарського суду
заздалегідь встановленої сили.

Сплата судового збору підтверджується
платіжним дорученням №89 від 03.03.2014р. на
суму 1 827,00 грн. Керуючись нормами ст.49
ГПК України суд дійшов висновку
стягнути з відповідача на користь
позивача 1 787,18 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 80, 82-85, 115, 116
ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Львівського національного
аграрного університету (80381, Львівська
область, Жовківський район, м.Дубляни,
вул.В.Великого, 1, ) на
користь Приватного підприємства
"Ефективна відгодівля тварин - Захід"
(79068, м.Львів, вул.Хвильового, буд. 30 кв. 75,
) 39,65 грн. інфляційних
втрат, 102,66 грн. 3% річних та 1 787,18 грн.
судового збору.

3. В частині позовних вимог про
стягнення 19 825,00 грн. основного боргу
припинити провадження у справі.

4. В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

5. Наказ видати після набрання судовим
рішенням законної сили, в порядку ст.116
ГПК України.

6. Рішення набирає законної сили
відповідно до ст.85 ГПК України, може
бути оскаржене до Львівського
апеляційного господарського суду в
порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93
ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 02.06.2014р.

Суддя
Петрашко М.М.