ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Держпром, 8-й під'їзд, майдан Свободи, 5,
канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2014 р.Справа № 922/1787/14

Господарський суд Харківської області
у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання
Лобові Р.М.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, м. Харків до Фізичної особи
ОСОБА_2, м. Харків, , 3-я особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача -
приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
м. Харків про визнання дійсним
договору за участю представників
сторін:

Представник позивача - ОСОБА_4, дов. від
16.05.2014р.;

Представник відповідача - ОСОБА_5, дов.
від 16.05.2014 року.

Третя особа - не з"явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - фізична особа-підприємець
ОСОБА_1, м. Харків звернувся до
господарського суду Харківської
області з позовом до фізичної особи
ОСОБА_2, м. Харків з вимогами про
визнання попереднього договору
дійсним, зобов'язання укласти договір,
скасування постанови нотаріуса про
відмову у вчиненні нотаріальної дії та
зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою господарського суду від
12.05.2014р. прийнято вказану позовну заяву
до розгляду, порушено провадження у
справі та призначено її розгляд у
судовому засіданні на 22.05.2014р. о 10:30 год.
Залучено до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача приватного
нотаріуса Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_3

Представник позивача, присутній в
судовому засіданні 22.05.2014р., підтримав
заявлені позовні вимоги та просив суд
позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти
позову заперечував, просив суд
відмовити в його задоволенні.

Третя особа, яка не заявляє вимог на
предмет спору на стороні відповідача у
судове засідання не з'явилась, через
канцелярію суду надано пояснення по
справі (вх. № 16932/14), в яких просить суд в
задоволенні вимог позивача в частині
визнання незаконною та скасування
постанови про відмову у вчиненні
нотаріальної дії, а також зобов'язання
нотаріуса посвідчити договір
купівлі-продажу відмовити з огляду на
відсутність у нотаріуса правових
підстав для посвідчення договору. Крім
того, просить розглядати справу без її
участі. Зазначені пояснення судом
досліджені та долучені до матеріалів
справи.

У судовому засіданні 22.05.2014р. сторони
наголосили на тому, що ними надані всі
необхідні для розгляду справи докази
та вважають за можливе розглянути
справу по суті в даному судовому
засіданні.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і
основних свобод людини 1950 року,
ратифікованою Верховною Радою України
( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР
), кожній особі гарантовано право на
справедливий і відкритий розгляд при
визначенні її громадських прав і
обов'язків впродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
створеним відповідно до закону.

Беручи до уваги, що відповідно до
статті 33 ГПК України обов'язок
доказування і подання доказів
покладено на сторони, суд згідно ст. 75
ГПК України розглядає справу за
наявними матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
заслухавши пояснення представників
сторін, всебічно і повно дослідивши
матеріали справи, суд встановив
наступне.

Як свідчать матеріали справи, 17 січня
2013 року між позивачем та відповідачем
було укладено попередній договір,
відповідно до умов якого сторони
обопільно прийняли рішення про
створення Товариства з обмеженою
відповідальністю «КСР», з метою чого
відповідач зобов'язався у строк до 07
березня 2013 року укласти з позивачем
договір купівлі-продажу житлового
будинку, розташованого по АДРЕСА_2, який
має загальну площу 266,50 кв.метрів, з
метою його внесення як внеску до
статутного капіталу створюваного
сторонами ТОВ «КСР».

Згідно з Актом погодження дати і місця
нотаріального посвідчення
попереднього договору від 17 січня 2013
року, сторони домовились прибути для
нотаріального посвідчення
вищевказаного попереднього договору
10.02.2013 року о 14 год. 00 хв. до приватного
нотаріуса Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 за адресою
АДРЕСА_3.

Пунктом 7 вказаного попереднього
договору сторони передбачили
звернутися в строк до 10 лютого 2013 року
до приватного нотаріуса з метою
нотаріального посвідчення договору,
але громадянин ОСОБА_2 від
нотаріального посвідчення
попереднього договору в установлений
строк ухилився.

Відповідач домовленість сторін згідно
Акту погодження дати і місця
нотаріального посвідчення
попереднього договору від 17 січня 2013
року не виконав. Будь-яких поважних
причин невиконання відповідачем
взятого на себе обов'язку судом не
встановлено.

Відповідно до підписаного сторонами
попереднього договору купівлі-продажу
житлового будинку, розташованого по
АДРЕСА_2 та Акту погодження дати і місця
нотаріального посвідчення
попереднього договору, неприбуття
будь-якої із сторін у визначений термін
за відповідною адресою визнається
ухиленням від нотаріального
посвідчення договору.

В подальшому, 28 лютого 2013 року сторони
попереднього договору від 17 січня 2013
року звернулись до приватного
нотаріуса Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 (третя
особа, яка не заявляє вимог на предмет
спору на стороні відповідача) для
вчинення нотаріальної дії щодо
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу нерухомого майна, а
саме: індивідуального житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_2.

Приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_3 у
нотаріальному посвідчені
вищезазначеного договору
купівлі-продажу відмовлено та винесено
постанову про відмову у вчиненні
нотаріальної дії.

За таких умов відповідач надіслав
01.03.2013 року на адресу позивача лист, в
якому повідомив про відмову в
подальшому укладати договір
купівлі-продажу.

Відмову у вчиненні нотаріальної дії та
відповідну постанову позивач вважає
незаконними та такими, що порушують
його права, що і стало підставою для
звернення позивача з відповідним
позовом до господарського суду
Харківської області.

Надаючи правову кваліфікацію
викладеним обставинам, суд виходить з
наступного.

Згідно з вимогами ст. 182 ГК України, за
попереднім договором суб'єкт
господарювання зобов'язується у певний
строк, але не пізніше одного року з
моменту укладення попереднього
договору, укласти основний
господарський договір на умовах,
передбачених попереднім договором.
Попередній договір повинен містити
умови, що дозволяють визначити предмет,
а також інші істотні умови основного
договору. До укладення попередніх
договорів не застосовується загальний
порядок укладення господарських
договорів. Відносини щодо укладення
попередніх договорів регулюються
Цивільним кодексом України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України
попередній договір укладається у
формі, встановленій для основного
договору, а якщо форма основного
договору не встановлена, - у письмовій
формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України
правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Згідно ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

В ст. 220 ЦК України встановлено, що у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.
Якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ГПК України,
обставини, визнані судом
загальновідомими, не потребують
доказування.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що попередній
договір від 17 січня 2013 року укладений
між позивачем та відповідачем є
дійсним і відображає волевиявлення
сторін на встановлення зобов'язання
укласти договір купівлі-продажу.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до п. 1 попереднього
договору від 17 січня 2013 року сторони
зобов'язались укласти договір
купівлі-продажу житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_2

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти
господарювання та інші учасники
господарських відносин повинні
виконувати господарські зобов'язання
належним чином відповідно до закону,
інших правових актів, договору, а за
відсутності конкретних вимог щодо
виконання зобов'язання - відповідно до
вимог, що у певних умовах звичайно
ставляться. До виконання господарських
договорів застосовуються відповідні
положення Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

З огляду на зазначене, відповідач
зобов'язаний укласти договір
купівлі-продажу житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_2, який має
загальну площу 266,50 кв.м.

Як вбачається з матеріалів справи, 28
лютого 2013 року на виконання
попереднього договору від 17 січня 2013
року сторони звернулися до приватного
нотаріуса Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 для
нотаріального посвідчення
вищезазначеного договору
купівлі-продажу.

28 лютого 2013 року приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 винесено постанову про
відмову у вчиненні нотаріальної дії.

У зв'язку з чим 01.03.2013 року відповідач на
адресу позивача направив лист про
відмову в подальшому укладати
відповідний договір купівлі-продажу.

Згідно з вимогами ст. 188 ГК України,
зміна та розірвання господарських
договорів в односторонньому порядку не
допускаються, якщо інше не передбачено
законом або договором. У зв'язку з чим,
одностороння відмова від укладення
відповідного громадянином ОСОБА_2 не
відповідає вимогам чинного
законодавства.

Постанова приватного нотаріуса
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 про відмову у
вчиненні нотаріальної дії мотивована
тим, що право власності ОСОБА_2 на
індивідуальний житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_2 підтверджується
поданим нотаріусу договором
купівлі-продажу ВВС/059152 № 565 від 24.04.2004
року, посвідченим приватним нотаріусом
Шахтарського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, витягом про реєстрацію
права власності № 3582717 від 14.05.2004 року,
виданим Шахтарським бюро технічної
інвентаризації та Декларацією про
готовність об'єкта до експлуатації,
зареєстрованою Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області 28.01.2013 року за №
ДЦ59. Разом з цим, нотаріусу не
подано правовстановлюючий документ, що
видається після реконструкції
вищезазначеного будинку на підставі
декларації про готовність об'єкту, а
саме, свідоцтво про право власності,
яке має бути зареєстроване в
установленому законодавством порядку,
тобто витяг про державну реєстрацію
права власності на нерухоме майно
після реконструкції, довідку про
присвоєння кадастрового номеру на
земельну ділянку, на якій знаходиться
вищезазначений об'єкт нерухомості.

Відповідно до ст. 55 та ст. 124 Конституції
України кожна особа має право на
судовий захист своїх прав та законних
інтересів, юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Виходячи зі змісту ст. 20 ГК України,
кожний суб'єкт господарювання та
споживач має право на захист своїх прав
і законних інтересів. Права та законні
інтереси зазначених суб'єктів
захищаються шляхом: визнання наявності
або відсутності прав; визнання
повністю або частково недійсними актів
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, актів інших
суб'єктів, що суперечать законодавству,
ущемлюють права та законні інтереси
суб'єкта господарювання або
споживачів; визнання недійсними
господарських угод з підстав,
передбачених законом; відновлення
становища, яке існувало до порушення
прав та законних інтересів суб'єктів
господарювання; припинення дій, що
порушують право або створюють загрозу
його порушення; присудження до
виконання обов'язку в натурі;
відшкодування збитків: застосування
штрафних санкцій; застосування
оперативно-господарських санкцій;
застосування
адміністративно-господарських
санкцій; установлення, зміни і
припинення господарських
правовідносин; іншими способами,
передбаченими законом.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про
нотаріат» нотаріальна дія або відмова
у її вчиненні, нотаріальний акт
оскаржуються до суду. Право на
оскарження нотаріальної дії або
відмови у її вчиненні, нотаріального
акта має особа, прав та інтересів якої
стосуються такі дії чи акти.

Мотиви оскаржуваної постанови
нотаріуса оцінюються судом критично та
відхиляються як такі, що не
відповідають вимогам закону з огляду
на наступне.

В матеріалах справи міститься договір
купівлі-продажу ВВС/059152 № 565 від 24.04.2004
року, посвідчений приватним нотаріусом
Шахтарського міського нотаріального
округу ОСОБА_7, витяг про реєстрацію
права власності № 3582717 від 14.05.2004 року,
виданим Шахтарським бюро технічної
інвентаризації, декларація про
готовність об'єкта до експлуатації,
зареєстрована Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області 28.01.2013 року за №
ДЦ59.

Таким чином, право власності
відповідача на житловий будинок,
розташований по АДРЕСА_2, який має
загальну площу 266,50 кв.м.
виникло на підставі закону, а саме -
відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України,
згідно з якою право власності на
новостворене нерухоме майно ( житлові
будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає
з моменту завершення будівництва (
створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації.

Договір купівлі-продажу від 24.04.2004 року
не містить застережень щодо іншого з
питання про право власності на об'єкт
будівництва, ніж передбачено ЦК
України.

Згідно з вимогами ст. 5 Закону України
«Про нотаріат», нотаріус зобов'язаний,
зокрема, здійснювати свої професійні
обов'язки відповідно до вимог цього
закону і принесеної присяги,
дотримуватись правил професійної
етики. Сприяти громадянам,
підприємствам, установам та
організаціям у здійсненні їх прав та
захисті законних інтересів.

Отже, приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
відповідно до ст. 5 Закону України «Про
нотаріат» зобов'язана вчинити
нотаріальну дію, яка відповідає
чинному законодавству і відмова у
вчиненні такої нотаріальної дії була
неправомірною.

При цьому, оскільки договір, за яким
відповідач набув відповідний будинок у
власність, був укладений 24.04.2004 р., то на
правовідносини сторін не поширюються
приписи ч. 2 ст. 377 ЦК України, відповідно
до яких розмір та кадастровий номер
земельної ділянки є істотними умовами
договору, який передбачає набуття
права власності на ці об'єкти, була
викладена в чинній редакції Законом
України № 1072-VI від 05.11.2009 р. Отже,
нотаріус не має права вимагати від
сторін під час посвідчення договору
купівлі-продажу спірного будинку
довідку чи інший документ про
присвоєння кадастрового номеру на
земельну ділянку, на якій знаходиться
вищезазначений об'єкт нерухомості, а
здійснення нотаріального посвідчення
такого договору без подання
відповідного документа про присвоєння
земельній ділянці кадастрового номера
не буде порушенням чинного
законодавства з боку нотаріуса.

Судом не встановлено невідповідності
чинному законодавству України або
міжнародним договорам спірної
нотаріальної дії, про вчинення якої
просили сторони, а саме: нотаріального
посвідчення договору купівлі-продажу
житлового будинку, розташованого по
АДРЕСА_2, який має загальну площу 266,50
кв.м. з метою його внесення як внеску до
статутного капіталу створюваного
сторонами Товариства з обмеженою
відповідальністю «КСР».

Стосовно підвідомчості спору суд
особливо наголошує, що згідно з
вимогами п. 4 ч.1 ст. 12 Господарського
процесуального кодексу України,
господарським судам підвідомчі справи,
що виникають з корпоративних відносин
у спорах між юридичною особою та її
учасниками (засновниками, акціонерами,
членами), у тому числі учасником, який
вибув, а також між учасниками
(засновниками, акціонерами, членами)
юридичної особи, пов'язаними із
створенням, діяльністю, управлінням та
припиненням діяльності такої особи,
крім трудових спорів.

В листі Верховного суду України від
01.08.2007 «Практика розгляду судами
корпоративних спорів» визначено, що
справи, що виникають з корпоративних
відносин, на підставі п. 4 ч.1 ст. 12 ГПК
України, підвідомчі (підсудні)
господарським судам незалежно від
того, які особи - юридичні чи фізичні - є
учасниками корпоративних відносин, з
яких виник спір. Тому, якщо стороною у
справі є фізична особа, вирішального
значення при розмежуванні юрисдикції
набуває питання, чи є ця справа такою,
що виникає з корпоративних відносин.

Частиною 3 статті 167 Господарського
кодексу України визначено, що під
корпоративними відносинами маються на
увазі відносини, що виникають,
змінюються та припиняються щодо
корпоративних прав.

Отже, виходячи з наведених
законодавчих положень, аналізу
суб'єктного складу, характеру
правовідносин, враховуючи, що спір між
сторонами виник саме в процесі
створення Товариства з обмеженою
відповідальністю «КСР», а також
враховуючи, що в обґрунтування
позовних вимог позивач посилається на
порушення саме корпоративних прав
останнього, суд дійшов висновку, що
даний спір за своєю правовою природою є
корпоративним та підлягає розгляду в
порядку господарського судочинства.

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК
та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму
Вищого господарського суду України № 18
від 26.12.2011 року "Про деякі питання
практики застосування Господарського
процесуального кодексу України судами
першої інстанції", будь-які подані
учасниками процесу докази (в тому
числі, зокрема, й стосовно інформації у
мережі Інтернет) підлягають оцінці
судом на предмет належності і
допустимості. Вирішуючи питання щодо
доказів, господарські суди повинні
враховувати інститут допустимості
засобів доказування, згідно з яким
обставини справи, що відповідно до
законодавства повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Що ж до належності
доказів, то нею є спроможність
відповідних фактичних даних містити
інформацію стосовно обставин, які
входять до предмета доказування з
даної справи. Суд обґрунтовує своє
рішення лише тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.
Подані докази не можуть бути відхилені
судом з тих мотивів, що вони не
передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 Господарського
процесуального кодексу України
передбачено, що господарський суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному і об'єктивному
розгляді в судовому процесі всіх
обставин справи в їх сукупності,
керуючись законом.

Враховуючи викладені вище обставини,
суд вважає, що вимоги позивача є
законними та обґрунтованими, а тому
підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові
витрати покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 82 85
Господарського процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати дійсним попередній договір,
укладений 17 січня 2013 року між фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_4,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) та ОСОБА_2
(61000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_2), відповідно до умов якого
сторони обопільно прийняли рішення про
створення Товариства з обмеженою
відповідальністю «КСР», з метою чого
ОСОБА_2 зобов'язався в строк до 07
березня 2013 року укласти фізичною
особою- підприємцем ОСОБА_1 договір
купівлі-продажу житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_2, який має
загальну площу 266,50 кв.метрів, з метою
його внесення як внеску до статутного
капіталу створюваного сторонами
Товариства з обмеженою
відповідальністю «КСР».

Зобов'язати громадянина України ОСОБА_2
(61000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код
НОМЕР_2) укласти з фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_4,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) договір
купівлі-продажу житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_2, який має
загальну площу 266,50 кв.метрів.

Визнати незаконною і скасувати
постанову приватного нотаріуса
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 від 28.02.2013 року про
відмову у вчиненні нотаріальної дії -
посвідченні договору купівлі-продажу
житлового будинку, розташованого по
АДРЕСА_2, який має загальну площу 266,50
кв.метрів.

Зобов'язати приватного нотаріуса
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 посвідчити договір
купівлі-продажу житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_2, який має
загальну площу 266,50 кв.метрів, що має
бути укладеним між громадянином
України ОСОБА_2 (61000, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_2) та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1
(АДРЕСА_4, ідентифікаційний код НОМЕР_1).

Стягнути з Фізичної особи ОСОБА_2 (61000,
АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_2)
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (АДРЕСА_4, ідентифікаційний код
НОМЕР_1) витрати по сплаті судового
збору в розмірі 1218,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням
законної сили.

Повне рішення складено 27.05.2014 р.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/1787/14