ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2014 року Справа № 905/6247/13

Вищий господарський суд України у
складі колегії суддів:

Плюшка І.А. - головуючого,

Попікової О.В.,

Самусенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну

скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шахтоуправління
"Донбас"

на постанову Донецького
апеляційного господарського суду від 18
лютого 2014 року

у справі № 905/6247/13

господарського суду Донецької області

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Майнінг Груп"

до Товариства з обмеженою
відповідальністю "Шахтоуправління
"Донбас"

треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору на
стороні

позивача: 1.Товариство з
обмеженою відповідальністю "Мако
Трейдінг"

2.Державного підприємства "Донецька
залізниця"

про стягнення 14427,64 грн.

за участю представників

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

У 2013 році Товариство з обмеженою
відповідальністю "МАЙНІНГ ГРУП"
звернулось з позовною заявою до
господарського суду Донецької області
до відповідача - Публічного
акціонерного товариства
"Шахтоуправління "ДОНБАС" про стягнення
14 427 грн. 64 коп.

Ухвалою господарського суду Донецької
області від 09 вересня 2013 року за заявою
позивача залучено до участі у справі в
якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Товариство з
обмеженою відповідальністю "МАКО -
ТРЕЙДІНГ" та в якості третьої особи, яка
не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача -
Державне підприємство "Донецька
залізниця".

Ухвалою суду від 25 вересня 2013 року за
заявою позивача виключено зі складу
учасників судового процесу у справі
№905/6247/13 третю особу, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача - Державне
підприємство "Донецька залізниця" та
залучено до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача - Державне
підприємство "Донецька залізниця"

Рішенням господарського суду
Донецької області від 19 грудня 2013 року
(суддя Фурсова С.М.) залишеним без змін
постановою Донецького апеляційного
господарського суду від 18 лютого 2014
року (судді Діброва Г.І., Бойченко К.І.,
Стойка О.В.) позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю "МАЙНІНГ
ГРУП" задоволено у повному обсязі.
Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства "Шахтоуправління "ДОНБАС" на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "МАЙНІНГ ГРУП" збитки
у розмірі 14 427, 64 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеними
рішенням та постановою Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Шахтоуправління "Донбас" звернулось до
Вищого господарського суду України з
касаційною скаргою в якій просить
рішення господарського суду Донецької
області від 19 грудня 2013 року та
постанову Донецького апеляційного
господарського суду від 18 лютого 2014
року скасувати та прийняти нове
рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування зазначених вимог
заявник касаційної скарги посилається
на неправильне застосування судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування господарськими судами
першої та апеляційної інстанцій норм
процесуального права, вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 11 квітня 2012 року між
Публічним акціонерним товариством
"Шахтоуправління "ДОНБАС"
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю "МАЙНІНГ
ГРУП" (покупець) було укладено договір
постачання вугілля № 55, відповідно до
умов якого постачальник зобов'язався у
квітні 2012 року поставити (передати) у
власність покупця вугільну продукцію
(вугілля) в строки, в кількості,
асортименті і з якісними
характеристиками, за реквізитами та
ціні, погодженими сторонами в цьому
договорі та/або Специфікаціях до нього,
а покупець зобов'язався прийняти
вугілля, що поставляється, оплатити
його вартість відповідно до умов цього
договору.

Згідно п.2.1 договору, строк (термін)
поставки вугілля: у квітні 2012 р.

Відповідно до п. 2.2, 2.3 договору, місце
поставки вугілля: залізнична станцію
вантажоотримувача - ТЕС ПАТ
"Центренерго". Поставка відбувається на
умовах DDP (залізнична станція
призначення) згідно з міжнародними
правилами тлумачення торгівельних
термінів "Інкотермс" в редакції 2000 року,
які застосовуються з врахуванням
особливостей, пов'язаних з умовами
цього Договору та його
внутрішньодержавним характером.
Вугілля постачається рівномірно
протягом періоду поставки залізничним
транспортом у відкритих напіввагонах
вантажною швидкістю.

Пунктом 3.1.3 договору сторони
передбачили, що постачальник
зобов'язаний завантажувати вугілля
однорідним шаром по всій глибині
вагону в справні, очищені від залишків
попереднього вантажу, сміття, тощо,
вагони.

Кількість, якість і асортимент вугілля
визначено сторонами у розділі 4
договору.

За умовами п. 5.1 договору, приймання
вугілля за кількістю та якістю
здійснюється у відповідності з
вимогами Інструкцій держарбітражу при
раді Міністрів СРСР від 15.06.1965 № П-6 та
від 25.04.1966 № П-7 з подальшими змінами та
доповненнями, положеннями про поставку
продукції виробничо-технічного
призначення, затвердженого постановою
Ради Міністрів СРСР від 25.07.1988 № 888, ДСТУ
4096-2002 "Вугілля буре, кам'яне, антрацит,
горючі сланці та вугільні брикети.
Методи відбору та підготовки проб для
лабораторних випробувань"; ДСТУ 4083-2002
"Вугілля кам"яне та антрацит для
пиловидного спалювання на теплових
електростанціях. Технічні умови"; ДСТУ
3472-96 "Вугілля буре, кам'яне та антрацит";
Статуту залізниць України, та
нормативно-правових актів, виданих
відповідно до Статуту.

За умовами п. 7.1 договору, у разі
невиконання або неналежного виконання
своїх зобов'язань за договором сторони
несуть відповідальність, передбачену
законами та цим договором.

Сторони у пункті 7.4 договору погодили,
що постачальник несе всі ризики втрати
чи пошкодження вугілля до моменту
здійснення його поставки у
відповідності до умов цього договору.

Відповідно до п. 9.1 договору, цей
договір набирає чинності з дати його
підписання і діє до 31 грудня 2012 року.

У свою чергу, 02 березня 2012 року між
Товариством з обмеженою
відповідальністю "МАЙНІНГ ГРУП"
(постачальник) та Товариством з
обмеженою відповідальністю
"МАКО-ТРЕЙДІНГ" (покупець) було укладено
договір № 6, відповідно до умов якого
постачальник зобов'язався передати у
встановлений договором строк вугільну
продукцію (далі по тексту - вугілля) у
власність покупця, а покупець
зобов'язався прийняти і оплатити
вартість вугілля згідно з умовами
договору.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що під
партією вугілля сторони розуміють
кількість вугілля, відвантаженого
постачальником за певний проміжок
часу, середня якість якого
характеризується однією об'єднаною
пробою та посвідчено одним
посвідченням якості.

Строки поставки вугілля зазначаються в
специфікаціях. У разі невиконання або
неналежного виконання зобов'язань,
передбачених договором винна сторона
відшкодовує потерпілій стороні
спричинені збитки (пункти 2.4, 6.1
договору).

Згідно п. 9.4 договору, цей договір
набирає чинності з дати його
підписання і діє до 31 грудня 2012 року.

31 серпня 2012 року сторони уклали
Специфікацією б/н від до договору №6
від 02 березня 2012 року, якою погодили
найменування, кількість, якість, ціну
продукції, виробника продукції -
Шахтоуправління "ДОНБАС", а також строк
поставки: вересень 2012 року,
вантажоотримувач: Публічне акціонерне
товариство "Центренерго" Трипільська
ТЕС.

На виконання умов укладеного між
позивачем та відповідачем договору
постачання вугілля №55 від 11 квітня 2012
року у вересні 2012 року Публічним
акціонерним товариством
"Шахтоуправління "ДОНБАС" за
залізничною накладною № 52512621 у вагонах
№ 66176066, № 66448952, № 66565318, № 66934258, № 67679639
на адресу вантажоодержувача -
Публічного акціонерного товариства
"Центренерго" Трипільська ТЕС
відправлено вугілля.

Під час слідування вагонів, на
проміжній станції Верхівцеве
Придніпровської залізниці, при огляді
вагону № 66565318 з оглядового майданчику,
працівниками залізниці виявлено сліди
просипання та нестачі вугілля через
технічну несправність вагону, про що
складені акти загальної форми № 1667 від
29 вересня 2012 року, № 179 від 12 жовтня 2012
року, № 628 від 12 жовтня 2012 року та
комерційний акт АА №015470/7/349 від 12
жовтня 2012 року.

Згідно розділу Д комерційного акту АА
№015470/7/349 від 12 жовтня 2012 року через
нещільне прилягання люку до балки
вагону є зазор, на деталях вагону є
сліди течії вантажу, на момент огляду
течії вантажу відсутні, над 7 люком скіс
до порогу торцевої стінки, торцева
стінка обірвана, є зазор від 100 мм до 300
мм на всю висоту кузова вагону; з правої
сторони вагону нещільне прилягання 6 і 7
кришок розвантажувальних люків до
проміжних балок, через що є наявними
щілини клиноподібної форми; вагон не
придатний для перевезення вантажу
даної фракції через неякісний огляд
перед підготовкою вагону під
завантаження; вантажовідправник перед
початком завантаження застосував
папір і картон для закладення щілин,
які промокли та порвалися, через що
виникла течія вантажу;
вантажовідправник перед початком
завантаження вказані несправності
вагону бачити міг, однак заходів з
метою уникнення втрати вантажу по
шляху прямування не прийняв.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування збитків.

Пунктом 2 ст. 22 Цивільного кодексу
України встановлено, що збитками
визначаються втрати, яких особа
зазнала у зв'язку із знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права, а
також доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене.

Підставою для відшкодування збитків є
склад правопорушення, який включає
наступні фактори:

- наявність реальних збитків;

- вина заподіювача збитків;

- причинний зв'язок між діями або
бездіяльністю винної особи та
збитками.

Збитки - це витрати, зроблені
управленою стороною, втрата або
пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною у
відповідності до ст. 224 Господарського
кодексу України.

Статтею 225 Господарського кодексу
України визначений вичерпний перелік
складу збитків, що підлягають
відшкодуванню особою, яка допустила
господарське правопорушення, зокрема:
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства; додаткові
витрати (штрафні санкції, сплачені
іншим суб'єктам, вартість додаткових
робіт, додатково втрачених матеріалів
тощо), понесені стороною, яка зазнала
збитків внаслідок порушення
зобов'язання другою стороною;
неодержаний прибуток (втрачена вигода),
на який сторона, яка зазнала збитків,
мала право розраховувати у разі
належного виконання зобов'язання
другою стороною; матеріальна
компенсація моральної шкоди у
випадках, передбачених законом,
вартість втраченого, пошкодженого або
знищеного майна, визначена відповідно
до вимог законодавства.

Проте, позивачу потрібно довести суду
факт заподіяння йому збитків, розмір
зазначених збитків та докази
невиконання зобов'язань та
причинно-наслідковий зв'язок між
невиконанням зобов'язань та
заподіяними збитками. При визначенні
розміру збитків, заподіяних порушенням
господарських договорів, приймається
до уваги вид (склад) збитків та наслідки
порушення договірних зобов'язань для
підприємства. Тоді як відповідачу
потрібно довести відсутність його вини
у спричиненні збитків позивачу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 908
Цивільного кодексу України
перевезення вантажу пасажирів, багажу,
пошти здійснюється за договором
перевезення. Загальні умови
перевезення визначаються цим Кодексом,
іншими законами, транспортними
кодексами (статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них. Умови перевезення вантажу,
пасажирів і багажу окремими видами
транспорту, а також відповідальність
сторін щодо цих перевезень
встановлюються договором, якщо інше не
встановлено цим Кодексом, іншими
законами, транспортними кодексами
(статутами), іншими
нормативно-правовими актами та
правилами, що видаються відповідно до
них.

З огляду на викладене суди попередніх
інстанцій дйшли висновку про
задоволення позовних вимог.

Однак, судами не досліджено та не
надано оцінки наявним в матеріалах
справи документам, а саме довідці № 10/9-1
від 09 жовтня 2013 року (т. 1 ар. 109) витягу з
Книги форми ГУ-98 (т. 1 ар. 111) та ВУ-14 (т. 1
ар. 110) зі змісту яких вбачається, що
вагон №66565318 було подано відповідачу
під завантаження 26 вересня 2012 року, а
потім прийнято для відправлення на
станцію Трипілля-Дніпровське в
справному стані як у технічному так і в
комерційному відношенні.

Судам необхідно встановити характер
спірної технічної несправності та
з'ясувати наявність вини відповідача
для можливості відшкодування завданих
збитків.

Також, судам необхідно надати оцінку
наявній в матеріалах справи
Накопичувальній картці № 20100775 та
з'ясувати чи її складено у
відповідності до вимог п. 2.6 Правил
розрахунків за перевезення вантажів.

Відповідно до п. 4 Правил складання
актів, затверджених наказом
міністерства транспорту України від 28
травня 2002 року № 334 зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 8 липня 2002
р. за №567/6855 Комерційні акти
складаються зокрема на вантаж, що
перебуває у дорозі - у день виявлення
обставин, що підлягають оформленню
комерційним актом.

З огляду на викладене судам необхідно
встановити чи наявний в матеріалах
справи акт № 0154707/049 відповідає
вищезазначеним вимогам законодавства.

Наведене свідчить про те, що
господарськими судами не вжито заходів
для всебічного, повного і об'єктивного
розгляду справи, тому рішення
визнаються такими, що прийняті за
неповно з'ясованими обставинами
справи, які мають суттєве значення для
правильного вирішення господарського
спору.

Оскільки передбачені процесуальним
законом межі перегляду справи у
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені у
рішенні суду чи відхилені ним,
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими, збирати нові
докази або додатково перевіряти
докази, рішення та постанова у справі
підлягають скасуванню, а справа
-направленню на новий розгляд до
місцевого господарського суду.

Під час нового розгляду справи
господарському суду слід приймати до
уваги викладене у цій постанові, вжити
всі передбачені законом засоби для
всебічного, повного і об'єктивного
встановлення обставин справи, прав і
обов'язків сторін і в залежності від
встановленого та у відповідності з
чинним законодавством вирішити спір.

На підставі наведеного вище та
керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11110, 11111
Господарського процесуального кодексу
України, Вищий господарський суд
України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Шахтоуправління "Донбас" задовольнити
частково.

2. Постанову Донецького
апеляційного господарського суду від 18
лютого 2014 року та рішення
господарського суду Донецької області
від 19 грудня 2013 року скасувати.

3. Справу № 905/6247/13 передати на
новий розгляд до господарського суду
Донецької області.

Головуючий суддя
І. А. Плюшко

Судді
О. В. Попікова

С. С. Самусенко