м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-Б тел.
УХВАЛА

про відмову у визнанні наказу таким, що
не підлягає виконанню

Справа № 910/18713/13 19.05.14

Господарський суд міста Києва у складі
головуючого судді Головіної К.І., при
секретарі судового засідання
Крапивній А.М.., розглянувши матеріали
справи

за заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю "Орвіс" про визнання
наказів від 03.02.2014 р. у справі № 910/18713/13
такими, що не підлягають виконанню у
справі

за заявою Публічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк" про видачу
судового наказу на виконання рішення
Постійно діючого третейського суду при
Асоціації українських банків у справі
№ 663/13.

за участю представників:

від заявника :Раілко С.В. - представник
за довіреністю б/н від 21.01.2014 р. від
стягувача :Награбовський О.В. -
представник за довіреністю № 2773 від
18.12.2013 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва
звернулось Товариство з обмеженою
відповідальністю "Орвіс" із заявою про
визнання наказів від 03.02.2014 р. у справі
№ 910/18713/13 такими, що не
підлягають виконанню.

У заяві зазначив, що накази від 03.02.2014 р.
у цій справі не підлягають виконанню у
зв'язку з тим, що заборгованість ТОВ
"Орвіс", яка виникла на підставі
генерального договору про надання
кредитних послуг № 770/9-691 від 26.06.2008 р. та
була стягнута рішенням третейського
суду від 28.08.2013 р. у справі № 663/13,
погашена на підставі рішення
господарського суду Тернопільської
області від 15.12.2011 року у справі №
3/77/5022-1012/2011.

У судовому засіданні представник
заявника підтримав подану заяву,
просив її задовольнити.

Представник стягувача заперечив проти
поданої заяви та зазначив, що
обставини, на які посилається заявник,
не є підставами для визнання наказів
такими, що не підлягають виконанню
відповідно до ст. 117 ГПК України. Просив
відмовити в задоволенні заяви.

Суд, заслухавши думку заявника та
стягувача, вивчивши подану заяву,
прийшов до висновку, що вона
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 26.09.2013 р. Публічне
акціонерне товариство "Укрсоцбанк"
звернулось до господарського суду
міста Києва про видачу судового наказу
на виконання рішення Постійно діючого
третейського суду при Асоціації
українських банків у справі №
663/13.

Ухвалою господарського суду міста
Києва від 03.02.2014 р. вказану заяву
Публічного акціонерного товариства
"Укрсоцбанк" було задоволено, вирішено
видати накази на виконання рішення
Постійно діючого третейського суду при
Асоціації українських банків у справі
№ 663/13, яким стягнуто з Товариства з
обмеженою відповідальністю "Орвіс" на
користь Публічного акціонерного
товариства "Укрсоцбанк" заборгованість
за кредитним договором № 770/9-691 від
26.06.2008 р. в сумі 3 103 169, 97 грн. -
заборгованості та 25 500, 00
коп. витрат, пов'язаних із розглядом
третейського спору.

03.02.2014 р. на виконання вказаної ухвали
господарським судом міста Києва видано
відповідні накази.

Згідно з ч. 2 ст. 117 Господарського
процесуального кодексу України
господарський суд, який видав наказ,
може за заявою стягувача або боржника
визнати наказ таким, що не підлягає
виконанню, та стягнути на користь
боржника безпідставно одержане
стягувачем за наказом.

Підставами для визнання наказу таким,
що не підлягає виконанню ст. 117 ГПК
України визначає:

- якщо його було видано помилково;

- якщо обов'язок боржника
відсутній повністю чи частково у
зв'язку з його припиненням,
добровільним виконанням боржником чи
іншою особою;

- з інших підстав.

Відповідно до п. 3.3 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України,
від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання
практики виконання рішень, ухвал,
постанов господарських судів України"
ст. 117 ГПК України містить перелік
підстав визнання наказу таким, що не
підлягає виконанню повністю або
частково, зокрема, якщо обов'язок
боржника відсутній повністю чи
частково у зв'язку з його припиненням
добровільним виконанням боржником чи
іншою особою або з інших причин
(наприклад, у разі скасування чи зміни в
апеляційному або в касаційному порядку
чи за результатами перегляду за
нововиявленими обставинами рішення, на
підставі якого наказ було видано, якщо
на момент таких скасування чи зміни
наказ ще не було виконано повністю або
частково).

У якості підстави для визнання наказів
такими, що не підлягають виконанню,
заявник посилається на відсутність у
нього заборгованості перед ПАТ
"Укрсоцбанк" за виданими наказами
оскільки заборгованість за
генеральним договором про надання
кредитних послуг № 770/9-691 від 26.06.2008 р.
вже була стягнута рішенням
господарського суду Тернопільської
області від 15.12.2011 року у справі №
3/77/5022-1012/2011, залишеного без змін
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 30.10.2012 р., яким
звернуто стягнення в рахунок погашення
заборгованості шляхом визнання за
ПАТ "Укрсоцбанк" права
власності на нерухоме майно ТОВ "Орвіс":
торговий комплекс загальною площею 1
649,7 кв.м., приміщення вбудовано -
прибудованого магазину з підвальним
приміщенням, загальною площею 1 028,5 кв.м.
та погасшено заборгованість ТОВ
"Орвіс" за вказаними генеральними
договорами перед ПАТ "Укрсоцбанк" у
розмірі 17 109 000,00 грн.

Із вказаними твердженнями заявника суд
не погоджується, зважаючи на той факт,
що нормами ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу
України встановлено, що зобов'язання
припиняються частково або в повному
обсязі на підставах, передбачених
договором або законом.

Згідно з положеннями ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняються виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до п. 7.1 Постанови Пленуму
Вищого господарського суду України від
17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання
практики застосування законодавства
про відповідальність за порушення
грошових зобов'язань" за відсутності
інших підстав припинення зобов'язання,
передбачених договором або законом,
зобов'язання, в тому числі й грошове,
припиняється його виконанням,
проведеним належним чином (стаття 599 ЦК
України). Саме лише прийняття
господарським судом рішення про
задоволення вимог кредитора, якщо таке
рішення не виконано в установленому
законом порядку, не припиняє
зобов'язальних відносин сторін і не
звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання.

Тобто, в даному випадку необхідно
розрізняти поняття: стягнення за
судовим рішенням та фактичне
виконання цього рішення, які
співвідносяться між собою як різні
стадії господарського процесу.

Так, відповідно до ст. 115 ГПК України
рішення, ухвали, постанови суду, що
набрали законної сили, є обов'язковими
на всій території України і
виконуються у порядку, визначеному
Законом України «Про виконавче
провадження».

Виконання рішення господарського суду
провадиться на підставі виданого ним
наказу, який є виконавчим документом.

Згідно зі ст. 1 вказаного Закону
виконавче провадження - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом.

Статтею 47 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі фактичного виконання
в повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом (п. 8)

Отже, і закриття виконавчого
провадження, і визнання наказу таким,
що не підлягає виконанню, пов'язується
однією підставою - фактичним
виконанням рішення суду, а прийняття
судом рішення про стягнення не
свідчить про автоматичне погашення
заборгованості.

Посилання заявника на те, що стягувач
вже скористався своїм правом та набув
право власності на предмет іпотеки
відповідно до ст. 37 Закону України "Про
іпотеку", чим погасив свою
заборгованість перед ПАТ "Укрсоцбанк"
за кредитним договором № 770/9-691 від
26.06.2008 р., а тому виконання наказів у
даній справі може потягти подвійне
стягнення, суд не приймає до уваги та
зазначає, що всі судові рішення, якими
стягнуто з заявника заборгованість за
кредитним договором підлягають (якщо
вони не виконані добровільно)
примусовому виконанню. І вже в межах
виконавчого провадження (можливо й
зведеного) державний виконавець буде
встановлювати, яка частина
заборгованості погашена фактично, а
яка -ні. При цьому подвійного стягнення
не відбудеться, як вважає заявник,
оскільки судами стягнута одна й та ж
заборгованість, а стягнення
відбуватиметься тим способом, яким
визначив суд (звернення стягнення на
майно або грошове стягнення), що буде
сприяти реальному виконанню рішення у
повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що
видані господарським судом накази від
03.02.2014 р. про стягнення заборгованості
за кредитним договором № 770/9-691 від
26.06.2008 р. в даній справі боржником
належним чином не виконані (ні
добровільно, ні примусово), отже, вони
не можуть бути визнаними такими, що не
підлягають виконанню.

Також судом встановлено, що на час
розгляду даної заяви рішення Постійно
діючого третейського суду при
Асоціації українських банків від 28.08.2013
р. у справі № 663/13, на підставі якого
було видані спірні накази,
компетентним судом скасовано не було.
Інших підстав для визнання наказів
такими, що не підлягають виконанню,
судом встановлено не було.

За таких обставин, суд відмовляє у
задоволенні заяви Товариства з
обмеженою відповідальністю "Орвіс" про
визнання наказів від 03.02.2014 р. у справі
№ 910/18713/13 такими, що не підлягають
виконанню.

З урахуванням викладеного та керуючись
ст. ст. 86, 117 Господарського
процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні Товариства з
обмеженою відповідальністю "Орвіс" про
визнання наказів від 03.02.2014 р. у справі
№ 910/18713/13 такими, що не підлягають
виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку через
господарський суд м. Києва протягом
п'яти днів з дня оголошення ухвали.

Суддя
К.І.
Головіна